КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2007                                                                                           № 36/180

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Корсака В.А.

суддів:             Коршун Н.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Закордонець Н.В. - за довіреністю,

від відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП "Київський воєнізований загін оперативного реагування та життєзабезпечення"

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.06.2007

у справі № 36/180

за позовом                               Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" "Санаторій "Зірка"

до                                                   ДП "Київський воєнізований загін оперативного реагування та життєзабезпечення"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 86 714,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2007 року Дочірнє підприємство Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Санаторій «Зірка» звернулось з позовом про стягнення з Державного підприємства «Київський воєнізований загін оперативного реагування та життєзабезпечення» 86714 грн. 45 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, з яких 49208, 34 грн.  заборгованість за орендну приміщення, 18677, 13 грн. заборгованість за електроенергію, 1274, 26 грн. заборгованість за водопостачання, 17554, 72 грн. заборгованість за теплопостачання.

20.06.2007 року позивач надав уточнений розрахунок суми боргу та просив стягнути  з відповідача  заборгованість по орендній платі в сумі  61 801 грн. 05 коп.,  інфляційну складову в розмірі 543 грн. 11 коп., 845 грн. 09 коп., що складає 3 відсотки річних, пені в сумі 4 707 грн. 96 коп.  ( а.с. 135 ).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач всупереч умов договору № 011 від 01.01.2006 р. не виконав взяті на себе зобов'язання щодо сплати орендної плати та експлуатаційних витрат за період з січня 2006 р. по грудень 2006 р.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, посилається на те, що відповідно до  умов договору № 02 від 29.06.2000 р. відповідачем проведено ремонтні роботи на суму 160025, 00грн. і тому ця сума, як вважає  відповідач, повинна бути зарахована  в якості орендної плати.

Рішенням Господарського суду  м.Києва  від 20.06.2007 р. у справі № 36/180  позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Київський воєнізований загін оперативного реагування та життєзабезпечення»  на користь Дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Санаторій «Зірка» 61801 грн. 05 коп. основного боргу, 543 грн. 11 коп. інфляційної складової, 845 грн. 09 коп. З % річних, 4707 грн. 96 коп. пені, 678 грн. 51 коп. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державне підприємство “ Київський воєнізований загін оперативного реагування та життєзабезпечення “ звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 20.06.2007 р. скасувати,  посилаючись  на  порушення  господарським  судом  норм матеріального та процесуального права, неповне  встановлення  обставин, що мають  значення  для  справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на  необхідність проведення  зарахування зустрічних однорідних вимог наступним чином : зарахувати заборгованість позивача перед відповідачем за договором  оренди №  02  від 29.06.2000 року, укладеного  між позивачем та  Штабом  ВГРЧ Центрального регіону, права та обов”язки  якого ( в тому числі і заборгованість )  перейшли  внаслідок ліквідації останнього до новоствореного  ДП “ Київський воєнізований загін оперативного реагування та життєзабезпечення” , за проведення відповідачем  за рахунок власних коштів реконструкції, технічного переоснащення та  поліпшення орендованих приміщень, які є предметом договорів оренди № 02 від 29.06.2000 року та № 001 від 01.01.2006 року.

Позивачем не надано відзив на апеляційну скаргу.

Відповідач не використав наданого законом права на участь свого представника у судовому засіданні. Матеріали справи містять  докази про належне повідомлення відповідача про порушення апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши  пояснення представника  позивача, колегія встановила наступне.

01 січня 2006 року між Дочірнім підприємством Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Санаторій «Зірка»  та Державним підприємством «Київський воєнізований загін оперативного реагування та життєзабезпечення»  був укладений договір № 011.

Зі змісту п.1.1. даного договору випливає, що  позивач передав відповідачу в строкове платне користування спальний корпус № 3 загальною площею 256. 1 кв.м., що знаходиться за адресою: смт. Ворзель, вул.. Великого Жовтня 54 і розміщене на поверсі, для використання під гуртожиток .

Пунктом 7.1 договору передбачено строк дії даного договору :  один рік з 01 січня 2006 р. до 31 грудня 2006 року включно.

З пунктів 3.2, 3.5 даного договору випливає, що  орендна плата за орендоване майно визначається за розрахунком і становить без ПДВ за перший місяць оренди 3139, 43 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, передбаченому законодавством України. Орендар проводить оплату орендних платежів на поточний рахунок позивача, шляхом щомісячних (щоквартальних) перерахувань до 10 числа за звітним місяцем (кварталом).

Пунктом 3.8. договору сторони визначили, що компенсація витрат орендодавця на комунальні послуги та інші експлуатаційні витрати, в тому числі водопостачання, електроенергія, теплопостачання сплачується відповідачем окремо в строк, визначений у п.3.5 за рахунками позивача.

24 січня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 12 на користування електроенергією.

Згідно з умовами  зазначеного договору відповідач зобов'язаний здійснювати оплату за користування електроенергією щомісяця до 1 - ого числа місяця наступного за звітним згідно рахунку-фактури, який надає позивач для відповідача регулярно до 25-го числа звітного місяця на підставі розрахунку, який є невід»ємною частиною даної угоди.

Договором на водопостачання № 10 від 24.01.2006 р., укладеного між позивачем та відповідачем сторони обумовили, що оплата за воду здійснюється щомісяця до 1 - ого числа місяця наступного за звітним згідно рахунку-фактури, який надає позивач для відповідача регулярно до 25-го числа звітного місяця на підставі розрахунку, який є невід»ємною частиною даного договору. Вартість одного куб. м. станом на 01.01.2006 р. складає З, 00 грн. за один куб. м. з ПДВ для юридичних осіб.

Крім того, 24 січня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 11 на теплопостачання.

Згідно з  п.3.1 договору оплата за теплопостачання здійснюється щомісяця до 1-го числа місяця наступного за звітним згідно рахунку, який надається виконавцем, тобто позивачем регулярно до 25-го числа звітного місяця на підставі розрахунку. Вартість опалювання 1 Гкал. визначається позивачем ( п.3.2. )  і на момент його укладання становить 189, 68 грн. за 1 Гкал., в тому числі ПДВ.

З матеріалів справи  вбачається, що позивач  відповідно до умов договору виставив відповідачу рахунки щодо сплати орендної плати, електроенергії, водопостачання, теплопостачання, які залишились відповідачем неоплаченими.

Згідно зі ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належать, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК  України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи  вбачається, що відповідачем  не надано  суду належних доказів відсутності заборгованості по договору № 011  від  01.01. 2006 року  за період з січня 2006 року по грудень 2006 року.

Згідно з ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми даної статті кореспондуються  зі статтею  526 ЦК  України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За змістом частини 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Статтею  629 ЦК України передбачено, що  договір  є обов'язковим до виконання сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції  про  часткове  задоволення позову  та  стягнення з відповідача орендної плати, включаючи експлуатаційні витрати за період з січня 2006 р. по грудень 2006р. в сумі 61801 грн. 05 коп.

Відповідно до  ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що має місце прострочення  відповідачем виконання грошового зобов'язання по договору, тому  суд першої інстанції  правомірно прийняв рішення щодо стягнення з відповідача встановлений індекс інфляції в розмірі 543 грн. 11 коп.

Колегія суддів вважає, що також є вірним висновок суду першої інстанції щодо часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 845 грн. 09 коп. , оскільки  такі вимоги   відповідають положенням ст. 625 ЦК України.

Пунктом 3.9 передбачено, що орендна плата, а також інші платежі, передбачені п.3.8 внесені несвоєчасно або не в повному обсязі, стягуються з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення включаючи день оплати.

Встановлено, що відповідач припустився прострочки платежу.

Тому  відповідно до п. 7.1 договору та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань»  правомірно  частково задоволено  вимоги щодо стягнення  з відповідача пені в сумі 4707, 96 грн. з урахуванням уточненого позивачем розрахунку.

Доказів, які б спростовували  встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки  суду першої інстанції з огляду на  наступне.

Як встановлено судом, відповідач  не заперечує  наявність заборгованості за договорами, які є предметом спору у даній справі, та про її розмір.

Однак, відповідач  в апеляційній  скарзі посилається на  необхідність проведення  зарахування зустрічних однорідних вимог наступним чином : зарахувати заборгованість позивача перед відповідачем за договором  оренди №  02  від 29.06.2000 року, укладеного  між позивачем та  Штабом  ВГРЧ Центрального регіону, права та обов”язки  якого ( в тому числі і заборгованість )  перейшли  внаслідок ліквідації останнього до новоствореного  ДП “ Київський воєнізований загін оперативного реагування та життєзабезпечення” , за проведення відповідачем  за рахунок власних коштів реконструкції, технічного переоснащення та  поліпшення орендованих приміщень, які є предметом договорів оренди № 02 від 29.06.2000 року та № 001 від 01.01.2006 року.

Колегія  вважає, що  такі заперечення відповідача проти  заявленого позову та доводи апеляційної скарги  є необґрунтованими з огляду на наступне.

В силу ст. 601 ЦК України  зобов”язання  припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред”явлення  вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін.

Тобто, за правовою природою припинення зобов”язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі ст.. 16 ЦК України та ст.. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи. Такої правової позиції додержується  Вищий господарський суд України у  Постанові від 11.07.2006 року № 11/42 пн).

З матеріалів справи та з пояснень  сторін вбачається, що ні відповідач, ні позивач  не  ініціювали  заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Крім того, відповідачем не надано  доказів про  проведення ним ремонтних робіт за договором № 02 від 29.06.2000 року, докази про їх вартість. Протокол судового засідання суду першої інстанції не містить відомостей  про те, що відповідачем   заявлялось клопотання про долучення до матеріалів справи таких доказів. Зауваження на протокол судового засідання не подавались.

Крім того, статтею 602 ЦК України передбачено недопустимість зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності.

Колегія суддів також зазначає, що є помилковим посилання в рішенні судом першої інстанції про те, що договір оренди № 02 від 29.06.2000 року укладений з іншою юридичною особою, тому не може прийматись до уваги.

Матеріали справи містять докази того, що  до відповідача  внаслідок ліквідації  ВГРЧ Центрального регіону перейшли  майнові права  та обов”язки, в тому числі і заборгованість  перед  ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “ Укрпрофоздоровниця “  “ Санаторій “ Зірка “.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, яким  частково задоволені позовні вимоги, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Місцевим судом правильно дотримані вимоги ст.49 ГПК України щодо покладення судових витрат на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства “Київський воєнізований загін оперативного реагування та життєзабезпечення“ на рішення Господарського суду м. Києва  від 20.06.2007 року у справі № 36/180  залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду  м. Києва  від 20.06.2007 року у справі № 36/180  залишити без змін.

3.          Матеріали справи  № 36/180 направити до Господарського суду  м.Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Коршун Н.М.