СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02.02.07                                                                                 Справа № 10/678н-ад.

Суддя  господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Приватного підприємства «Фелікс», місто Краснодон Луганської області,

до  1. Краснодонської об'єднаної державної податкової інспекції Луганської області, місто  Краснодон,

2. Головного управління Державного казначейства у Луганській області, місто Луганськ, -

про скасування податкових повідомлень-рішень та стягнення  733286 грн. 00 коп.,

при секретарі судових засідань  Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Цукер І.Б., - довіреність №б/н від 17.08.06 року;

від  1-го відповідача –Бікяшев Р.Ф. –начальник юридичного відділу, - довіреність №1 від 29.12.06 року; Буханова О.О. –завідуюча сектором, - довіреність №82 від 13.11.06 року; Мартинова І.О. –головний державний податковий інспектор, - довіреність №81 від 13.11.06 року;  Іванов О.С. –заступник начальника, - довіреність №19 від 15.01.07 року;

від 2-го відповідача –Дорошенко Л.Г. –головний казначей, - довіреність №09-22/1-172-18 від 17.01.07 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про:

скасування податкового повідомлення-рішення №/0, прийнятого Краснодонською об’єднаною державною податковою інспекцією Луганської області (далі – ОДПІ, - 1-й відповідач) 19.07.06 року, яким констатовано факт завищення ним як платником податку на додану вартість (далі –ПДВ) суми бюджетного відшкодування з ПДВ за 4 міс. 2006 року у розмірі 438060,00 грн.;

скасування податкового повідомлення-рішення №/0, прийнятого тією ж ОДПІ 10.08.06 року, яким констатовано факт завищення ним як платником ПДВ суми бюджетного відшкодування з ПДВ за 5 міс. 2006 року у розмірі 307040,00 грн.;

стягнення з Державного бюджету на його користь бюджетного відшкодування з ПДВ у сумі 733286,00 грн.

Підставами для звернення до суду з цим позовом, в цілому,  є те, що ОДПІ, на думку позивача,  безпідставно вважає, що Приватному підприємству «Фелікс»(далі –ПП «Фелікс», - позивач)   для отримання права на бюджетне відшкодування ПДВ по податкових деклараціях за квітень та травень 2006 року  треба було довести ОДПІ, що:

у місяцях, які є попередніми до звітних місяців 2006 року (тобто березні та квітні 2006 року) у ПП «Фелікс»повинно було виникнути від»ємне значення ПДВ, не погашене податковими зобов’язаннями, відповідно, за квітень та травень 2006 року (тобто наступних за звітними місяцями);

платник податку (позивач) впродовж (відповідно) березня та квітня 2006 року  повинен був сплатити ПДВ постачальникам товарів (послуг) по поставках, які стали підставами для формування податкового кредиту (відповідно) за березень та квітень 2006 року.

Попереднє судове засідання відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) призначене та фактично відбулося 14.11.06 року, за участю представників сторін.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області Рябцевої О.В. від 14.11.06 року розгляд справи доручено судді цього суду Мінській Т.М.

На підставі ст. 150 КАСУ у судовому засіданні, призначеному на 20.11.06 року, оголошено перерву до 19.12.06 року –у зв’язку з необхідністю надати сторонам можливість подати до суду  додаткові докази.

У зв’язку з закінченням строку повноважень судді Мінської Т.М. розпорядженням голови господарського суду Луганської області Зубової Л.В. від 18.12.06 року розгляд справи доручено судді цього суду Середі А.П.

У судовому засіданні, призначеному на 19.12.06 року, оголошено пререрву до 16.01.07 року –з метою  надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

16.01.07 року в ході судового розгляду справи встановлено, що 2-й відповідач –Відділення державного казначейства у місті Краснодоні Луганської області (далі –ВДК, 2-й відповідач) втратило статус юридичної особи у зв’язку з проведенням реорганізації місцевих підрозділів Державного казначейства України  та приєднанням його до новоствореного Головного управління Державного казначейства у Луганській області (далі –ГУДК).

З огляду на викладене ВДК не може бути стороною по цьому спору та підлягає заміні належним другим відповідачем в особі ГУДК у Луганській області.

З урахуванням цієї обставини у судовому засіданні оголошено перерву до 19.01.07 року.

Ухвалою суду від 19.01.07 року здійснено заміну неналежного 2-го відповідача у особі ВДК –на належного 2-го відповідача –в особі ГУДК.

У цьому ж судовому засіданні оголошено перерву до 02.02.07 року - з  метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

На вимогу сторін судовий процес у повному обсязі зафіксовано технічними засобами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представники 1-го  відповідача (ОДПІ) позов не визнали; аналогічна думка висловлена  у запереченні на позовну заяву (вих.№16775/10-016 від 14.11.06 року), - з посиланням на те, що позивач при визначенні своїх податкових зобов’язань у спірних податкових періодах  припустився порушень чинного законодавства, а саме:

1)підпункту 7.4.1 п. 7.4, підпункту а) підпункту  7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»;

2)ним порушено вимогу підпункту а) підпункту 7.7.2 ст. 7 цього Закону, що полягає у наступному: якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від»ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від»ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

3)позивач до рядка 3 розрахунку бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з ПДВ) зайво включив суму податкового кредиту попереднього податкового періоду (березень 2006 року, - акт перевірки від 18.07.06 року), фактично сплачену отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) у сумі 418069,29 грн.;

4)ним до рядка 3 розрахунку бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з ПДВ) зайво заявлена сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (березень 2006 року), фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) у сумі 17167,36 грн.

Таким чином, всього за березень 2006 року до рядка 4  розрахунку бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з ПДВ) зайво заявлено до відшкодування на розрахунковий рахунок ПДВ у сумі 435236,65 грн. –за операціями, по яких проведені розрахунки через розрахунковий рахунок з постачальниками при відсутності ПДВ у складі податкового кредиту перевіряємого періоду.

Перевіркою встановлено, що на порушення абзацу (а) підпункту 7.7.2 п. 7.7 ст. 7; підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»до рядка 4 розрахунку бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з ПДВ) зайво заявлено до відшкодування  на розрахунковий рахунок ПДВ у сумі 435236,65 грн.

5)Далі, - при перевірці ПП «Фелікс»(акт перевірки від 07.08.06 року) встановлено, що до розрахунку бюджетного відшкодування зайво включена сума ПДВ по податковому кредиту у розмірі 305991,10 грн. з обсягу перерахованої суми 1835946,60 грн., а саме:

постачальникам перераховані на розрахунковий рахунок кошти у сумі 1788300,55 грн., в т.ч. ПДВ у сумі 298050,09 грн., але по цих постачальниках у складі податкового кредиту за квітень 2006 року ПДВ відсутній;

6)до рядка 3 розрахунку бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з ПДВ) зайво заявлена сума податкового кредиту по постачальниках, які не є платниками ПДВ, у сумі 2998,51 грн. (від суми перерахованих коштів 17991,05 грн.).

Всього за травень 2006 року  до рядка 4 розрахунку бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з ПДВ) зайво заявлено до відшкодування на розрахунковий рахунок  ПДВ у сумі 307039,74 грн.

Представник 2-го відповідача -  ГУДК –позов не визнав, про що також зазначив у своєму відзиві на нього (вих. №06/09 від 18.12.06 року), пославшись на те, що позивач не звертався до ВДК з заявою про виплату йому бюджетного відшкодування з ПДВ за спірні періоди; крім того, він погоджується з доводами ОДПІ про те, що ПП «Фелікс»не має права на бюджетне відшкодування ПДВ у сумах, які зазначені у спірних податкових повідомленнях-рішеннях.

Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов наступного.

І.1.  Приватне підприємство «Фелікс», ідентифікаційний код 13380949, управлінням економіки та власності виконавчого комітету Краснодонської міської ради Луганської області зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності - юридичної особи 19.09.91 рокуё реєстраційний №452; перереєстроване 20.05.1997 року, реєстраційний №945; перереєстроване 18.12.1998 року, реєстраційний №25371460Ю0010037; перереєстроване 15.08.2002 року, реєстраційний №195.

Краснодонською ОДПІ його взято на облік в якості платника податків (21.09.91 року; 02.02.99 року; 01.06.01 року; 02.08.04 року), у тому числі –податку на додану вартість (07.07.97 року, 28.05.98 року; 10.03.99 року).

2.  20.04.06 року Позивач надав до Краснодонської ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2006 року (вх. №8792), згідно якій визначив:

податковий кредит у сумі 1.308.521 грн.(рядок 17);

залишок від»ємного значення податкового кредиту попереднього податкового періоду у розмірі 29.140 грн.(рядок 24);

нульовий показник суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 25).

2.1.Того ж дня (вх. №8791) ним надано до ОДПІ  розрахунок коригування сум ПДВ до рядків 8 та 16 податкової декларації з ПДВ за березень 2006 року, у якому він (відповідно до показників податкової декларації) ставить ОДПІ до відома про самостійно виявлену помилку  щодо від»ємного значення суми ПДВ за жовтень 2005 року у розмірі -1.276.990 грн. (рядок 1 графа 4 розділу «Коригування податкових зобов’язань з ПДВ, рядок 8») та  у розмірі -26.585 грн. (рядок 1 графа 4 розділу «Коригування податкового кредиту з ПДВ, рядок 16»).

3.  22.05.06 року ПП «Фелікс» надало до ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за квітень 2006 року, в якій  визначило податковий кредит у сумі 1.786.624 грн. (рядок 17); суму бюджетного відшкодування з ПДВ на розрахунковий рахунок платника податку у банку у розмірі 970.681 грн. (рядки 25 та 25.1); залишок від»ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, - у сумі 314.567 грн. (рядок 26).

Крім того,  платник ПДВ надав до ДПІ:

розрахунок суми бюджетного відшкодування за квітень 2006 року, згідно якому ним визначено суму податкового кредиту, фактично сплачену отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів, у розмірі 970.681 грн., а звідси –і суму, яка підлягє бюджетному відшкодуванню, - у розмірі 970.681 грн.(вх. №11333 від 22.05.06 року);

заяву про повернення суми бюджетного відшкодування  у розмірі 970.681 грн. на розрахунковий рахунок у банку (вх. №11340 від 22.05.06 року).

4.  20.06.06 року позивачем надано до ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за травень 2006 року (вх. №12585), в якій ним визначено податковий кредит у сумі 1.429.779 грн. (рядок 17); суму бюджетного відшкодування з ПДВ на розрахунковий рахунок платника податку у банку у розмірі 685.206 грн. (рядки 25 та 25.1); залишок від»ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, - у сумі 148.471 грн. (рядок 26).

Крім того, ним надано:

розрахунок суми бюджетного відшкодування (вх. №12584), згідно з яким залишок від»ємного значення попереднього податкового періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду, - становить 833.677 грн.; сума податкового кредиту попереднього звітного періоду становить 1.786.624 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг),  становить 685.206 грн., а сума , що підлягає бюджетному відшкодуванню,  складає 685.206 грн.;

заяву про повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 685.206 грн. (вх. №12583).

5.  Як вбачається з матеріалів справи (акт №1492/23-13380949 від 18.07.06 року «Про результати виїзної позапланової перевірки Приватного підприємства «Фелікс», і.к. 13380949, з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість  на розрахунковий рахунок за березень 2006 року»),- проведенню цієї виїзної позапланової перевірки передували камеральні перевірки, а саме:

податкової декларації за березень 2006 року –камеральна перевірка від 31.05.06 року, - при цьому «порушень не встановлено» (див. арк. 10 вищезгаданого акту);

податкової декларації за квітень 2006 року – камеральна перевірка від 22.05.06 року, №11333, - при цьому  також «порушень  не встановлено» (арк. 9 вищеназваного акту).

Оцінюючи цей акт як доказ у справі, суд виходить з того, що його підписано обома сторонами –тобто ПП «Фелікс»та ОДПІ, - а тому викладені у ньому факти у частині проведення камеральних перевірок відповідають дійсності.

5.1.Дії ОДПІ з проведення камеральних перевірок податкових декларацій з ПДВ за березень та квітень 2006 року відповідають вимогам підпункту 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість»(далі –ЗУ №168/97-ВР), в якому сказано:

протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній  даних. За наявності достатніх підстав  вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом  такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов’язаний у п’ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

6.Що стосується правомірності проведення позапланових виїзних перевірок ПП «Фелікс» з вищезазначених питань, - то суд, оцінюючи наявні у справі та досліджені ним докази, виходить з наступного.

6.1. ОДПІ в період з 16.06.06 року по 12.07.06 року проведено  виїзну позапланову перевірку Приватного підприємства «Фелікс»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за березень 2006 року, - за результатами якої складено  акт №1492/23-13380949 від 18.07.06 року «Про результати виїзної позапланової перевірки Приватного підприємства «Фелікс», і.к. 13380949, з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість  на розрахунковий рахунок за березень 2006 року»;

6.2.Нею ж в період з 17.07.06 року по 04.08.06 року проведено виїзну позапланову  перевірку ПП «Фелікс»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за квітень 2006 року, - за результатами якої 07.08.06 року складено акт №1574/23-13380949 «Про результати виїзної позапланової перевірки Приватного підприємства «Фелікс», і.к. 13380949, з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за квітень 2006 року».

6.3.Як показало дослідження наявних у справі текстів цих актів, жоден з них не містить посилань на:

судове рішення з приводу необхідності проведення позапланової виїзної перевірки (вимога частини 8 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»(далі –ЗУ №509-ХІІ).

Як показує аналіз частини 9 цієї ж статті Закону, вона не містить  посилань на те, що позапланова виїзна перевірка ТАКОЖ МОЖЕ БУТИ (крім рішення суду) призначена за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом.

З огляду на викладене, на думку суду, одного лише наказу керівника податкового органу для проведення позапланової  виїзної перевірки –недостатньо.

6.3.1.Судом також встановлено, що у тексті  вищезгадуваного акту  перевірки за №1574/23-13380949 від 07.08.06 року взагалі відсутнє посилання навіть на наказ (накази) ОДПІ про проведення цієї перевірки.

Самі ці накази  (або судові рішення)  1-м відповідачем до суду не надані (ухвала суду від 26.10.06 року та ін.).

Факти ознайомлення з їх копіями уповноважених посадових осіб платника ПДВ до початку проведення обох спірних перевірок  першим відповідачем  не доведено та до суду не надано.

6.3.2.Дослідження направлень для проведення обох вищезгаданих перевірок, а саме:

№452 від 16.06.06 року –на право проведення перевірки з 16.06.06 року по 30.06.06 року;

№457 від 23.06.06 року –на право проведення перевірки з 23.06.06 року по 30.06.06 року;

№498 від 03.07.06 року –на право проведення перевірки з 03.07.06 року по 07.07.06 року;

№ 510 від 10.07.06 року –на право проведення  перевірки з 10.07.06 року по 12.07.06 року

(всі чотири  направлення –для участі у перевірці, проведеній  в період з 16.06.06 року по 12.07.06 року);

№530 від 17.07.06 року –на право проведення перевірки з 17.07.06 року по 28.07.06 року;

№569 від 31.07.06 року –на право проведення перевірки з 31.07.06 року по 04.08.06 року

(обидва направлення – для участі у перевірці, проведеній в період з 17.07.06 року по 04.08.06 року), -

показало, що у жодному з них немає посилань на продовження терміну проведення перевірки.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що перша перевірка тривала 24 дні, а друга –16 днів, без вирішення у встановленому порядку питання про їх продовження понад терміни, встановлені чинним законодавством.

7.Вищенаведені докази стосовно документального оформлення, підстав та тривалості проведення виїзних позапланових перевірок дають суду право дійти висновку, що у даному випадку Краснодонською ОДПІ припущено  порушення вимог наступних норм Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»(далі –ЗУ №509-ХІІ):

7.1)частин 11 та 13  статті 11-1, в яких сказано:

тривалість позапланової виїзної перевірки не повинна перевищувати 10 робочих днів, а щодо суб’єктів малого підприємництва –5 робочих днів (частина 11);

продовження термінів  проведення позапланової виїзної перевірки можливе лише на термін не більше як 5  робочих днів, а стосовно суб’єктів малого підприємництва –2 робочих днів (частина 13);

7.2)пункту 2 частини 1 статті 11-2 та   частини 2 тієї з статті, в яких сказано:

посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової  виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

2)копії наказу керівника  податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення (п.2 частини 1).

ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки (частина 2).

Отже, - Краснодонською ОДПІ при проведенні обох спірних позапланових виїзних перевірок НЕ ДОТРИМАНО  вимог вищецитованих  статей Закону №509-ХІІ.

8. Згідно  акту ОДПІ  №1492/23-13380949 від 18.07.06 року «Про результати виїзної позапланової перевірки Приватного підприємства «Фелікс», і.к. 13380949, з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість  на розрахунковий рахунок за березень 2006 року», -  констатується:

а)перевірками основних постачальників суб’єкта господарювання на підтвердження задекларованих ним (ПП «Фелікс») показників за звітний та попередній податкові періоди порушень не встановлено (п. 2.11 акту);

б)зв’язки суб’єкта господарювання  з СПД, які припинили діяльність на підставі рішення суду, або договори, первинні та інші документи яких визнано судом недійсними, або з суб’єктами господарювання, місцезнаходження яких не встановлено, - не встановлені. (п. 2.12 акту);

в) при перевірці правильності визначення податкових зобов’язань за березень 2006 року порушень не встановлено (п.3.1.1 акту);

г)при визначенні податкових зобов’язань ПП «Фелікс»за квітень 2006 року порушень не встановлено (п.3.2.1 акту);

д)на порушення вимог підпункту (д) п.п. 7.2.6 п. 7.2  та п.п. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»платником податку завищено від»ємне значення різниці між сумою податкових зобов’язань та податкового кредиту:

у березні 2006 року – 1196,48 грн.,

у квітні 2006 року –1626,94 грн. (пункт 3.1.2 та п. 5 Висновку);

е)на порушення вимог п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»платник податку при визначенні від»ємного значення ПДВ  до складу податкового кредиту  березня 2006 року зайво відніс 1196,48 грн. (п. 3.1.3 акту);

є)при визначенні від»ємного значення ПДВ до складу податкового кредиту  квітня 2006 року платник податку зайво відніс ПДВ у сумі 1626,94 грн.(п.3.2.3 акту);

ж)на порушення вимог абзацу (а) п.п. 7.7.2 п. 7.7 та п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ЗУ «ПРО ПДВ»платник податку не мав права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2006 року на розрахунковий рахунок у сумі 435.236,65 грн., оскільки сума ПДВ:

по розрахунках грошовими коштами перевищує суму ПДВ по податковому кредиту березня 2006 року на 55279,55 грн.;

по низці постачальників по податкового кредиту березня 2006 року  не включені податкові накладні на суму 540000 грн., у т.ч. ПДВ 362789,74 грн.;

до суми податкового кредиту у березні 2006 року  платником податку включена сума  17167,36 грн., фактично  сплачена отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам товарів (послуг) (пункт 3.3 акту  та п. 1 Висновку).

8.1.На підставі цього акту ОДПІ 19.07.06 року прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, згідно якому  на підставі пунктів 1 та 9 ст. 11 ЗУ №509-ХІІ, у зв’язку з порушенням підпункту (д) підпункту 7.2.6  п. 7.2; підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 п. 7.4, а  також підпункту 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено факт завищення ПП «Фелікс»суми бюджетного відшкодування з ПДВ за 4 міс. 2006 року у розмірі 438060,00 грн.

9.Що стосується висновків акту перевірки №1574/23-13380949  від 07.08.06 року «Про результати виїзної позапланової перевірки Приватного підприємства «Фелікс», і.к. 13380949, з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за квітень 2006 року», - то згідно йому констатовано, що:

а)при визначенні податкових зобов’язань за квітень 2006 року порушень не встановлено (п.3.1.1 акту);

б)при визначенні податкового кредиту до його складу зайво віднесено 1626,94 грн. (п. 3.1.2 акту);

в)до податкової декларації з ПДВ за травень 2006 року безпідставно внесено ПДВ у сумі 319,10 грн.,  не підтверджений податковими накладними (порушено п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ») (п. 3.1.3 акту);

г)при визначенні від»ємного значення  ПДВ за квітень 2006 року до податкового кредиту зайво віднесено 1626,94 грн. (п. 3.2 акту);

д)платником ПДВ невірно визначено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню за травень 2006 року,  оскільки  ним зайво включена сума ПДВ по податковому кредиту у розмірі 305991,10 грн. з обсягу перерахованої суми 1.835.946,60 грн., тому що:

ним на розрахункові рахунки постачальників у квітні 2006 року перераховано кошти у сумі 1.788.300,55 грн., у т.ч. ПДВ у сумі 298.050,09 грн., але по цих постачальниках у складі податкового кредиту за квітень 2006 року ПДВ відсутній;

за той же період  ПП «Фелікс»перерахувало постачальникам, які не є платниками ПДВ, кошти у сумі 17991,05 грн., з яких ПДВ  становить 2998,51 грн.;

у квітні 2006 року придбано товари, які не відносяться до господарчої діяльності, на суму 5955,00 грн., у т.ч. ПДВ 992,50 грн.;

у тому ж місяці  позивач перерахував на рахунок Луганської митниці кошти у сумі 23700,00 грн., у т.ч. ПДВ у сумі 3950,00 грн., які не відобразив у податковій декларації  за квітень 2006 року у рядку 12.1;

крім того, платником податку до  складу податкового зобов’язання у травні 2006 року не включено ПДВ у сумі 729,54 грн. з отриманої попередньої оплати (п. 3.3 акту).

9.1. На підставі цього акту ОДПІ 10.08.06 року прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, згідно якому  на підставі пунктів 1 та 9 ст. 11 ЗУ №509-ХІІ, у зв’язку з порушенням підпункту (а) підпункту 7.2.6  п. 7.2; підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 п. 7.4, а  також підпункту 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено факт завищення ПП «Фелікс»суми бюджетного відшкодування з ПДВ за 5 міс. 2006 року у розмірі 307040,00 грн.

10.Позивачем до матеріалів справи надано докази адміністративного оскарження прийнятих ОДПІ щодо нього податкових повідомлень-рішень,  а саме: протоколи розбіжностей №147 від 14.07.06 року та №160 від 10.08.06 року, - доводи яких листом ОДПІ №12062/23-408 відхилені у повному обсязі.

ІІ.Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

1.Краснодонською ОДПІ обидві виїзні позапланові перевірки Приватного підприємства «Фелікс»з питань достовірності нарахування ним сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість  на розрахунковий рахунок за березень 2006 року та за  квітень 2006 року проведено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме:

статтей 11-1 та 11-2 ЗУ №509-ХІІ.

2.По справі жодною із сторін не оспорюється те, що позивач є платником ПДВ та має право на його нарахування, а значить його дії у цій частині відповідають вимогам підпункту 7.2.4 п.7.2 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, в якому сказано:

право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим  як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

3. Оцінюючи дії позивача як платника ПДВ при визначенні своїх податкових зобов’язань, податкового кредиту, а також його права на відшкодування з бюджету сум  ПДВ, суд дійшов наступного.

3.1.Згідно пункту 1.6 ст.1 Закону України «Про ПДВ», -

податкове зобов’язання –загальна сума податку, одержана  (нарахована) платником податку у звітному (податковому ) періоді, визначена згідно з цим Законом.

Поняття звітного (податкового) періоду  надано у пункті 1.5 ст. 1 названого Закону:

звітний (податковий) період - період, за який платник податку зобов’язаний проводити розрахунки податку та сплачувати його до бюджету.

З наведеного поняття видно, що воно не містить у собі посилання на конкретний чітко визначений проміжок часу.

Датою виникнення податкових зобов’язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові  грошові кошти –дата їх оприбуткування в касу платника податку, а при відсутності такої –дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку (підпункт 7.3.1 п. 7.3  ст. 7 ЗУ №168/97-ВР).

Згідно вищезгаданим актам  перевірки - позивачем у березні-травні 2006 року не припущено порушень та помилок  при визначенні своїх податкових зобов’язань.

3.2. Законом України №168/97-ВР  податковий кредит  визначено як:

сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Податковий кредит  звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку з:

придбанням або чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у т.ч. інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарі (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності  платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися  в операціях, які не є об’єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно  зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою  оподаткування  такі товари (послуги, основні фонди) вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни придбання (виготовлення, будівництва, спорудження) (підпункт 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР).

А абзацом першим підпункту 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 того ж Закону встановлено, що:

якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об’єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв’язку з таким придбанням (виготовленням) , не включаються до складу податкового кредиту такого платника.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом  документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (підпункт 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР).

3.3.Системний аналіз вищецитованих підпунктів 7.4.1 та 7.4.2 п. 7.4. ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, а також пункту 17.2 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі –ЗУ№2181-ІІІ) дає суду  підстави дійти висновку про те, що закон НЕ ЗАБОРОНЯЄ платнику податків враховувати при визначенні своїх податкових зобов’язань, податкового кредиту та права на відшкодування ПДВ з бюджету у даному конкретному податковому періоді - даних з інших (попередніх) податкових періодів.

3.4.Як видно з позовної заяви, - позивачем заявлено вимогу про стягнення з Державного бюджету  відшкодування ПДВ у сумі 733286,00 грн., в той час, як згідно двом спірним податковим повідомленням-рішенням, ОДПІ визначила, що платник податку припустився завищення від»ємного значення суми ПДВ у розмірі 745100,00 грн. (438060,00 грн. + 307040,00 грн.), - тобто різниця між  сумою, визначеною рішеннями, - та сумою, заявленою позивачем до стягнення, становить 11814,00 грн. (745100,00 грн. –733286,00 грн.).

Суд вважає, що  позивач у такий спосіб частково визнав правомірність висновків ОДПІ, викладених у двох вищезгаданих актах перевірки, та прийнятих на їх підставі податкових повідомлень-рішень, - про завищення ним податкового кредиту на суму 11814,00 грн.

Дані про суми, які є складовими 11814,00 грн., взяті з актів перевірок, про які сказано вище у цій постанові:

1196,48 грн. +  1626,94 грн. + 729,54 грн. + 319,10 грн. + 2998,51 грн. +992,50 грн. + 3950,00 грн. = 11813,7 грн., - або шляхом округлення до цілого числа –11814 грн.

Судом прийнято до уваги це часткове визнання позивачем сум перевищення податкового кредиту та від»ємного значення ПДВ, визначеного ОДПІ у спірних податкових повідомленнях-рішеннях.

4.Згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 ЗУ №168/97- ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається:

дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) –в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як уже сказано у попередньому пункті  розділу ІІ цієї постанови, позивач погодився з тим, що при визначенні податкового кредиту впродовж  вищезгаданих спірних періодів він припустився завищення його суми у розмірі  11814 грн.

Суд вважає, що спірні акти перевірок дають суду підстави дійти висновку  про те, що САМЕ ТАКИХ ВИСНОВКІВ  щодо правильності визначення позивачем податкового кредиту дійшла і ОДПІ.

5.Досліджуючи правомірність визначення від»ємного значення податку на додану вартість, - тобто тієї його суми, яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету на користь позивача, суд дійшов наступного.

5.1.Як сказано у пункті 1.8 ст. 1  Закону України «Про ПДВ», -

бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

5.2.Згідно підпункту 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.97 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість”:

сума ПДВ, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначаються як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду   та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню)  до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від»ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

5.3. Отже, як довів суду позивач, а також це підтверджено матеріалами справи, у т. ч. актами вищезгаданих  перевірок, здійснених ОДПІ, - правильним слід вважати у податкових деклараціях з ПДВ за березень, квітень та травень 2006 року відображення таких сум податкового кредиту:

за березень 2006 року – 1.307.324,52 грн.  (1.308.521 грн. - 1196,48 грн.);

за квітень 2006 року   -   1.776.006,48 грн. (1.786.624 грн. – 10617,52 грн. (тобто 11814,0 грн. - 1196,48 грн.));

за травень 2006 року –1.429.779 грн.

Звідси, - від’ємне значення суми ПДВ за квітень та травень 2006 року також повинно бути скоригованим у сторону зменшення на ті ж суми,  на які скориговано і податковий кредит, а тому:

у квітні 2006 року він буде становити 969484,52 грн. (970681 грн. –1196,48 грн.);

у травні 2006 року –674588,48 грн. (685206 грн. –10617,52 грн.).

5.4.Як сказано у підпункті 7.7.2 п.7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, -

якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована на підставі підпункту 7.7.1 п.7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР має від'ємне значення, то:

а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б)залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, виходячи з того, що:

ОДПІ не встановлено порушень з боку платника податку на додану вартість (ПП «Фелікс») при визначенні податкових зобов’язань у березні-квітні-травні 2006 року;

в ході обох перевірок НЕ встановлено фактів несплати позивачем постачальникам вартості отриманих товарів (послуг), у т.ч ПДВ у складі ціни цих товарів (послуг), що самою ОДПІ підкреслено у обох актах виїзних позапланових перевірок (крім суми 11814 грн.) ;

належним чином доведено та документально підтверджено  факт завищення ним упродовж названих звітних податкових періодів суми податкового кредиту лише у розмірі 11814 грн., -

керуючись підпунктами 7.7.1 та 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, - суд вважає встановленим, що висновок ОДПІ про те, що платник ПДВ завищив розмір бюджетного відшкодування ПДВ:

за 4 міс. 2006 року –на 438060,00 грн.,

та за 5 міс. 2006 року –на 307040,00 грн., -

НЕ ВІДПОВІДАЄ обставинам справи, фактичним результатам виїзних позапланових перевірок, здійснених ОДПІ, та чинному Закону  України «Про ПДВ».

5.5.Суд вважає, що розбіжності між позивачем та відповідачем виникли виключно з приводу  різного тлумачення вищецитованого підпункту 7.7.2 пункту 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР.

Керуючись цією нормою, позивач у спірних випадках правомірно включив до складу податкового кредиту ПДВ, сплачений у ціні придбання товарів (послуг) у періодах, які передували звітним.

Такий підхід до визначення суми податкового кредиту  ґрунтується на положеннях названої норми Закону України «Про ПДВ», - оскільки головною умовою її застосування є фактична сплата  податку в ціні отриманих товарів в період, який передує звітному.

Тобто вирішальне значення має не період, у якому отримано товар (послугу), а період, в якому платник податку сплатив ПДВ у ціні придбання товарів (робіт, послуг).

5.6.Дослідження судом обох актів перевірок показало, що ОДПІ в них не здійснено належний та всебічний виклад та аналіз (з посиланням у кожному такому випадку на відповідні, конкретні документальні докази) підстав та причин для висновків про невірне визначення від»ємного значення ПДВ у спірних періодах.

6.Суд вважає, що позивач при визначенні способу відшкодування ПДВ з бюджету  правомірно скористався правилом підпункту 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, в якому говориться:

платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку  в п’ятиденний термін після подання податкової декларації податковому органу  подає  органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

До декларації додається розрахунок  суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п’яти основних аркушів (примірників декларанта)  вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій.

Оцінюючи у зв’язку з викладеним те, що позивач не надав до суду  доказів подання ним до ВДК у місті Краснодоні копій податкових декларацій, податкових розрахунків та заяв про відшкодування ПДВ з бюджету за спірні періоди, поданих ним до ОДПІ, - суд виходить з того, що чинний ЗУ №168/97-ВР у такому випадку НЕ передбачає будь-яких  правових наслідків для платника ПДВ.

6.2.Підпункти 7.7.5 та 7.7.6 п. 7.7. ст. 7 ЗУ №168/97–ВР покладають на податкові органи  обов'язок провести впродовж 30 днів з дня надходження податкової декларації з ПДВ  камеральну перевірку заявлених у декларації з ПДВ даних та протягом 5-денного терміну надати до органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь платника податку.

На підставі цього висновку орган Державного казначейства сплачує платнику податку  належну йому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з державного бюджету на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

7. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, виходячи з того, що:

дії ОДПІ при проведенні спірних перевірок не відповідають вимогам  ст.ст.11-1 та 11-2 ЗУ №509-ХІІ;

висновки цих перевірок та прийняті за їх результатами податкові повідомлення-рішення не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, правильному застосуванні та вірному тлумаченні підпункту 7.7.1, підпунктів а) та б) підпункту  7.7.2 п. 7.7 ст. 7 ЗУ 3168/97-ВР, -

суд не погоджується з висновками ОДПІ про те, що позивачем було порушено вимоги як двох названих підпунктів, так і підпунктів а) та б) підпункту 7.7.7 п. 7.7. ст. 7 названого Закону.

7.1.Суд  також вважає, що ОДПІ, діючи у вищевикладений спосіб, порушила вимоги:

а)ст. 19 Конституції України, згідно якій:

правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади  та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

б)статті 3 ЗУ №509-ХІІ, згідно якій:

органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативними актами органів державної влади, а також рішеннями… органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень;

в)вищецитованих статтей 11-1 та 11-2 ЗУ №509-ХІІ;

г)вищецитованих підпунктів 7.7.1, 7.7.2 та 7.7.5 п. 7.7. ст. 7 ЗУ №168/97-ВР;

д)частини 1 статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка для України набрала чинності 11.09.97 року у і відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Суд тому дійшов такого висновку, що неправомірне зменшення бюджетного відшкодування ПДВ порушило право власності юридичної особи –позивача по справі,  - зокрема, на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, а саме: своєчасно, у повному обсязі і в порядку, визначеному законом, отримати відшкодування із бюджету з огляду на відсутність порушень закону з його (позивача) боку.

7.2.Крім того, ОДПІ не довела  наявності порушень вимог підпункту 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР в діях позивача.

Вона, будучи суб’єктом владних повноважень та відповідачем по справі, який заперечує проти позову, НЕ виконала вимоги частини 2 ст. 71 КАСУ, - тобто НЕ довела правомірність своїх дій та рішень.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись частиною 1 статті 94 КАСУ, суд стягує з Державного бюджету на користь позивача державне мито у сумі 3,40 грн.

Одночасно суд, керуючись частиною 2 ст. 89 КАСУ, роз’яснює позивачу, що судовий збір, сплачений у більшому, ніж встановлено законом розмірі, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

З огляду на те, що таке клопотання до суду не надходило, згадане питання  при винесенні цієї постанови не вирішувалося.

Судом прийнято до уваги те, що обидва відповідачі згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.101.93 року №7/93 “Про державне мито” при зверненні до суду з позовом звільнені від сплати державного мита.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України;  п.п. 7.7.1, 7.7.2, 7.7.4, 7.7.5 та 7.7.6 п.7.7. ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість”; ст.ст.3, 11-1, 11-2 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»,  керуючись ст.ст. 89, 94, 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 19.07.06 року та №/0 від 10.08.06 року, прийняті Краснодонською об’єднаною державною податковою інспекцією Луганської області.

3.Стягнути з Державного бюджету України - на користь Приватного підприємства «Фелікс», ідентифікаційний код 13380949, яке знаходиться за адресою: місто Краснодон, площа Комсомольська,1 Луганської області, індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість 78, -

бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2006 року та травень  2006 року у сумі   733286 (сімсот тридцять три тисячі  двісті вісімдесят шість) грн.  00 коп.;

витрати по сплаті державного мита у сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представника позивача у судовому засіданні 02.02.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 07.02.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа