ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

14 год.50 хв.                                                                                                           м. Одеса

"12" березня 2007 р.
Справа  № 29/71-07-1208А

Господарський суд Одеської області у складі:

Судді                                                  Аленіна О.Ю.

при секретарі                                     Кирплюк Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Лоскутов В.П. за довіреністю

Від відповідача: Вакулов М.Ю. за довіреністю

Гужева В.І. за довіреністю

Бурукова В.С. за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПП „Виноград-Агро” до ДПІ у Болградському р-ні про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ПП „Виноград-Агро” звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про визнання нечинним  податкового повідомлення-рішення ДПІ у Болградському р-ні № /0 від 30.11.2006 р.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, стверджуючи про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № /0 від 30.11.2006 р. у зв’язку з порушенням позивачем вимог Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

30.11.2006 року працівниками ДПІ у Болградському р-ні проводилась документальна невиїзна (камеральна) перевірка фінансово-господарської діяльності ПП „Виноград-Агро” з питань дотримання вимог податкового законодавства за третій квартал 2006 року.

За результатами перевірки контролюючим органом було складено Акт перевірки № 616/415 від 30.11.2006, в якому контролюючий орган дійшов висновку про порушення платником податку пп. 7.7.11 а) п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", яке полягало у заявлені до бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість при відсутності обсягів оподаткування та нарахувань до сплати в бюджет за останні 12 календарних місяців, крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів. У зв'язку з цим контролюючим органом зменшено бюджетне відшкодування по податку на додану вартість на суму 243792 грн., про що було видано податкове повідомлення-рішення № /0 від 30.11.2006р.

Контролюючий орган виходив з того, що платником податку у другому кварталі 2006 року було імпортовано живці винограду щеплені та виноградні саджанці відповідно вантажних декларацій № 506000002/6/200201 від 19.05.2006, № 501000002/6/002753 від 07.05.2006 та № 50600002/6/200116 від 05.04.2006 та відповідно з цими ВМД сплачено митним органам України податок на додану вартість усього в сумі 243792 грн. 21 коп. А саме: платіжне доручення (п/д) № 218 від 17.05.2006 - 11870,61 грн., № 164 від 31.03.2006 - 2218,89 грн., № 207 від 03.05.2006 - 20451,74 грн., № 164 від 31.03.2006 - 209250,88 грн.

За твердженням позивача, контролюючим органом для вирішення питання, чи було використано позивачем імпортовані живці та саджанці для спорудження основних фондів (а саме ця умова згідно із пп. 7.7.11 а) п. 7.7 ст. 7 Закону дає право на бюджетне відшкодування при відсутності обсягів оподаткування за останні 12 місяців) було помилково використано "Державний класифікатор продукції і послуг" ДК 016-97 що використовується з метою збирання, обліку та оброблення статистичної інформації про продукцію промислового виробництва, замість Державного Класифікатора України "КЛАСИФІКАЦІЯ ОСНОВНИХ ФОНДІВ" ДК 013-97, об'єктом класифікації якого є саме основні фонди (в ДК013-97 під кодом основних фондів 330504 -  "Виноградники").

На думку позивача, помилка  контролюючого органу полягає в тому, що їм не взято до уваги те, що одна й та сама продукція для підприємства, яке її виробляє виступає в якості продукції, для торгівельного підприємства - в якості товару, а для підприємства, яке її ж використовує протягом тривалого часу для виробництва інших товарів - основними фондами.

Крім того, на думку позивача, контролюючим органом помилково не застосовано норму підпункту 8.2.2. Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", згідно якої до основних фондів групи 1 відноситься вартість капітального поліпшення землі.

Таким чином, ПДВ сумі 243792 грн. сплачений митним органам включено до податкового кредиту другого кварталу 2006 року саме у зв'язку із спорудженням основних фондів, що означає помилковість висновку контролюючого органу та правомірність   подання   позивачем   цієї   суми   до бюджетного відшкодування за результатами третього кварталу 2006 року.

Також, за твердженням позивача,  в Акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення платником податку пп. 7.5.2 п. 7.5 та пп. 7.7.2 а) п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", яке полягало у заниженні суми податкового кредиту у першому кварталі 2006 року на суму 17170 грн. 00 коп. У зв'язку з цим, в Акті зроблено висновок про безпідставність заявленої до відшкодування вказаної суми податку на додану вартість. При цьому ДПІ виходила з того, що позивач у січні 2006 року отримав по контракту від компанії "LETO TRADING CO. LTD" (Беліз) дизельний самохідний навантажувач згідно Вантажної митної декларації (ВМД) № 500050000/6/000268 від 13.01.2006, сплатив митним органам ПДВ у сумі 17170 грн. та не скористався своїм правом на податковий кредит, тобто не зменшував свої податкові зобов'язання у першому кварталі 2006 року.

Позивач вважає висновок відповідача помилковим, оскільки згідно з підпунктом 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" у разі ввезення (імпортування) товарів документом,   що   посвідчує   право   на   отримання   податкового   кредиту,   вважається  належним чином оформлена митна декларація, яка підтверджує сплату податку на додану вартість. Відповідно до підпункту 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат зі сплати податку, не підтверджених податковими накладними чи митними деклараціями. Таким чином, згідно із Законом, імпортер товару має право на податковий кредит не з часу сплати ввізного ПДВ, а ще й при наявності належним чином оформленої митної декларації, тобто - з часу її отримання, що може припадати на різні податкові періоди. Відповідно до п. 5.1 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не надавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Таким чином, позивач дійшов висновку про те, що,  у випадку, коли право платника на податковий кредит підтверджується митними деклараціями, відображеними після закінчення податкових періодів, в яких відбулися оплата та отримання товарів (робіт, послуг), суми податку, вказані в таких митних деклараціях, можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі митні декларації відображені у податковому обліку. Крім того, Закон України "Про податок на додану вартість" не містить заборони на включення сум податку на додану вартість, сплачених платником податку в минулих звітних періодах, до складу податкового кредиту майбутніх звітних періодів у разі отримання належним чином оформленої митної декларації.

Отже, позивач вважає, що ним правомірно було включено до складу податкового кредиту за другий квартал 2006 року суму ПДВ 17170 грн., сплаченого митним органам при ввезенні навантажувача у першому кварталі 2006 року, а у декларації за третій квартал 2006 року - правомірно заявлену цю суму до бюджетного відшкодування.

Крім того, позивач вказав, що відповідно п. 4.2.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, передбачені підстави для визначення податкових зобов'язань платників контролюючими органами. В п. 5.2.1 ст. 5 Закону передбачено, що для узгодження таким порядком визначеного податкового зобов'язання контролюючим органом направляється платнику податкове повідомлення (податкове повідомлення-рішення є однією із форм податкового повідомлення). Відповідно п. 1.2 ст. 1 Закону податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим законом або іншими законами України. Оскільки задекларована до відшкодування сума податкового кредиту не є податковим зобов'язанням в розумінні вищенаведеної норми, то у відповідача не було підстав приймати податкове повідомлення-рішення про виявлення завищення суми бюджетного відшкодування по ПДВ. Таким чином контролюючим органом було порушено норму частини другої статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач проти позову заперечує з підстав того, що придбані позивачем товари (живці винограду та виноградні саджанці) не є основними фондами, тому сума ПДВ підлягає зарахуванню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду та не підлягає бюджетному відшкодуванню.

Але позивач не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на те, що відповідачем помилково використано «Державний класифікатор продукції і послуг»замість Державного класифікатора України «Класифікація основних фондів». Перший документ використовується з метою збирання, обліку та оброблення статистичної інформації про продукцію промислового виробництва, в той час як другий - для організації систематичного обліку та звітності в частині основних фондів; визначення норм амортизації основних фондів та віднесення амортизаційних відрахунків на витрати виробництва; проведення робіт з перепису, оцінки та переоцінки обсягів складу і стану основних фондів.

Таким чином, на думку позивача, в даному випадку слід користуватися Державним класифікатором «Класифікація основних фондів», відповідно до якого основні фонди - це матеріальні цінності, експлуатаційний період і вартість яких відповідно перевищують один календарний рік та 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Також позивач вважає, що твердження відповідача суперечить приписам Закону України «Про податок на додану вартість», відповідно до пункту 7.4. статті 7 якого податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8і цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби»незавершеними капітальними інвестиціями в необоротні матеріальні активи являються капітальні інвестиції у будівництво, виготовлення, реконструкцію, модернізацію, придбання об'єктів необоротних матеріальних активів, введення яких в експлуатацію на дату балансу не відбулося, а також авансові платежі для фінансування будівництва.

Пунктом 29 цього стандарту передбачено, що нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об'єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Тому витрати на закладання і вирощування багаторічних насаджень у відповідності з «Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999р. № 291 обліковуються на рахунку 15 «Капітальні інвестиції» субрахунку 156 «Закладання багаторічних насаджень»до введення їх в експлуатацію.

Факт створення багаторічних насаджень приватним підприємством «Виноград-Агро»в травні 2006 року підтверджений відповідним актом, затвердженим Управлінням агропромислового розвитку Белградської районної державної адміністрації та актом виконаних робіт від 23.05.2006р.

Після передачі молодих насаджень виноградників в експлуатацію витрати по догляду за ними обліковують на субрахунку 1 «Рослинництво»до рахунку 23 «Виробництво».

Таким чином, на думку позивача, імпортовані у травні 2006 року живці винограду та виноградні саджанці є незавершеними капітальними інвестиціями в необоротні капітальні активи з метою подальшого використання у власному виробництві позивача, тому відповідно до пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»правомірно включені до податкового кредиту звітного періоду, тобто 3 кварталу 2006р.

За твердженням позивача, безпідставне твердження відповідача про те, що сума податку на додану вартість у розмірі 17170 грн. заявлена поза межами періоду з 01.04.2006р. по 30.06.2006р., тому заявлена до відшкодування неправомірно.

Підпункт 7.5.2. пункту 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»на який посилається відповідач, визначає лише дату виникнення права платника податку на податковий кредит, а ні період, в якому має бути заявлена сума бюджетного відшкодування.

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач посилається на наказ Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 19.08.1997 року №507, "Щодо затвердження Державного класифікатора України "Класифікація основних фондів" на якій посилюється у своєму запереченні на відзив позивач до групи 3 - інші основні фонди включаються у тому числі і багаторічні насадження .Згідно наданих вантажно-митних декларацій ПП "Виноград Агро" імпортовані виноградні саджанці, які згідно "Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств та організацій", затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291 обліковуються по дебету субрахунку 208 "Матеріали сільськогосподарського призначення ".

Відповідач зазначив, що у відповідності з "Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств та організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291 рахунок 15 "Капітальні інвестиції" призначений для обліку витрат на придбання створення матеріальних та нематеріальних необоротних активів". Для обліку і узагальнення інформації про наявність та рух власних або отриманих на умовах фінансового лізингу об'єктів основних засобів призначений рахунок 10 "Основні засоби". По дебету рахунку „Основні засоби" відображається надходження (придбаних, створених, безоплатно отриманих) основних засобів на баланс підприємства, зараховуємих по первісної вартості, ..." Рахунок 10 "Основні засоби" субрахунок 108 "Багаторічні насадження" буде у кореспонденції по дебету з кредитом рахунка 15 "Капітальні інвестиції" субрахунок 156 " Закладення багаторічних насаджень" лише у період введення їх у експлуатацію ( плодоносіння). Таким чином, за твердженням відповідача, ввезені саджанці виноградні не є основними засобами, а є матеріалом сільськогосподарського призначення для створення багаторічних насаджень.

Також відповідач зазначає, що платником при ввезені товару на митну територію України відповідно вантажно - митних декларацій , митним органам сплачено ПДВ у сумі 260962,12 грн.         (платіжні доручення від: 11.01.2006р. № 106 - сума 17170 грн.; 31.03.2006р. № 164 - сума 209250,88 гри.; 31.03.2006р. № 164 - сума 2218,89 грн.; 03.05.2006р. № 207 - сума 20451,74; 17.05.2006р. № 218 - сума 11870,61 грн.), яка заявлена до бюджетного відшкодування згідно декларації по податку на додану вартість за ІІІ квартал 2006 року. П.п. 7.7.2 а) п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168-97 ВР від 03.04.1997 року зазначено, що бюджетному відшкодуванню підлягає частина від'ємного значення , яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у_ попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів. Згідно п.п. 2.1.1. п.2.1 ст.2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року №2181 " контролюючими органами є митні органі - відносно акцизного збору і податку на додану вартість...", і не є постачальниками товарів. Тому ПП "Виноград Агро" не має права на отримання бюджетного відшкодуванню на усю заявлену суму - 260962,12 грн.

Досліджуючи матеріали справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на таке.

Згідно пп. 7.7.1 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно пп. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);  б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

За змістом пп. 7.7.4. –7.7.7 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.  До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій.  Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом. Протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.  Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.   На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.  Якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган:  а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів;  б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;  в) у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № /0 від 30.11.2006р. позивачеві відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, з огляду на відсутність права ПП «Виноград –Агро»на отримання бюджетного відшкодування. Згадане рішення ґрунтується на підставі акта перевірки  та положень пп. 7.7.11 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Умовами пп. 7.7.11 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено, що особа, яка була зареєстрована як платник цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування, та/або мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів; або  яка не провадила діяльність протягом останніх дванадцяти календарних місяців;   чи  особа, яка є платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, що передбачають сплату цього податку у спосіб, відмінний від встановленого цим Законом, або звільнення від такої сплати  не мають права на отримання бюджетного відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при ввезені товару на митну територію України відповідно вантажно - митних декларацій , митним органам сплачено ПДВ у сумі 260962,12 грн.         (платіжні доручення від: 11.01.2006р. № 106 - сума 17170 грн.; 31.03.2006р. № 164 - сума 209250,88 гри.; 31.03.2006р. № 164 - сума 2218,89 грн.; 03.05.2006р. № 207 - сума 20451,74; 17.05.2006р. № 218 - сума 11870,61 грн.). Вказана сума  заявлена ним до бюджетного відшкодування згідно декларації по податку на додану вартість за ІІІ квартал 2006 року.

Згідно висновку відповідача, що міститься в акті перевірки ввезені товари (живці винограду та виноградні саджанці) відповідно до Державного класифікатору продукції і послуг ДК 016-97, затвердженого Наказом Держстандарту від 30.12.97 р. №822 не є основними фондами, а відносяться до продукції по коду класифікатору 01.12.21.770 «Продукція маточників вегетативного розмноження/ насаджень та багатолітніх –винограду». А тому, на думку відповідача, у сума ПДВ підлягає зарахуванню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду та не підлягає бюджетному відшкодуванню.

З такими висновками суд не може погодитись з огляду на те, що відповідачем помилково використано «Державний класифікатор продукції і послуг»замість Державного класифікатора України «Класифікація основних фондів».

Згідно пп.. 7.4.1. п 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби»незавершеними капітальними інвестиціями в необоротні матеріальні активи є капітальні інвестиції у будівництво, виготовлення, реконструкцію, модернізацію, придбання об'єктів необоротних матеріальних активів, введення яких в експлуатацію на дату балансу не відбулося, а також авансові платежі для фінансування будівництва.

Пунктом 29 цього стандарту передбачено, що нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об'єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Тому витрати на закладання і вирощування багаторічних насаджень у відповідності з «Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999р. № 291 обліковуються на рахунку 15 «Капітальні інвестиції» субрахунку 156 «Закладання багаторічних насаджень»до введення їх в експлуатацію.

Факт створення багаторічних насаджень приватним підприємством «Виноград-Агро»в травні 2006 року підтверджений відповідним актом, затвердженим Управлінням агропромислового розвитку Белградської районної державної адміністрації, договором на виконання сільськогосподарських робіт № 11 від 27.04.2006 р.  та актом виконаних робіт від 23.05.2006р.

Отже, імпортовані у травні 2006 року живці винограду та виноградні саджанці є незавершеними капітальними інвестиціями в необоротні капітальні активи з метою подальшого використання у власному виробництві позивача, тому відповідно до пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»правомірно включені до податкового кредиту звітного періоду, тобто 3 кварталу 2006р.

Суперечливим є  і висновки відповідача про те, що сума податку на додану вартість у розмірі 17170 грн. заявлена поза межами періоду з 01.04.2006р. по 30.06.2006р., а тому заявлена до відшкодування неправомірно, оскільки положеннями підпункту 7.5.2. пункту 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»на який посилається відповідач, визначають лише дату виникнення права платника податку на податковий кредит, а не період, в якому має бути заявлена сума бюджетного відшкодування.

Відповідно до вимог п. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже обов’язок доказування правомірності прийнятого рішення покладений законодавцем на суб’єкта владних повноважень, оскільки саме останній має довести законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, підтвердивши свої доводи фактичними даними (доказами, отриманими на законних підставах), які знайшли відображення в акті.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що відповідач не довів належним чином законності і обґрунтованості відмови позивачу в надані бюджетного відшкодування, а тому оскаржуване податкове повідомлення –рішення Державної податкової інспекції у Болградському районі Одеської області № /0  від 30.11.2006 р. прийняте з порушенням норм діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч. 3 ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги ПП „Виноград –Агро»” є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню  в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Болградському районі Одеської області № /0  від 30.11.2006 р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений 27.03.2007р.

Суддя                                                                                 Аленін О.Ю.