ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.06.07 р.                                                                               Справа № 44/178

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою відкритого акціонерного товариства „Свеський насосний завод” (представник Коваленко А.В., довіреність 16-1809 від 06.06.07 року), до товариства з обмеженою відповідальністю „Ксенія” (представник до судового засідання не з’явився), про стягнення заборгованості у розмірі 4’458 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Свеський насосний завод” (далі – Продавець) звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості 4’458 грн. за поставлену товариству з обмеженою відповідальністю „Ксенія” (далі – Покупець) продукцію. Позовні вимоги Продавця ґрунтуються на неналежному виконанні та простроченні відповідачем грошового зобов’язання, яке виникло з поставки насосу НД 1,0-1000/100К-14 АИР 90L4 інв.№ 243/7 (далі – Товар) на загальну суму 4’458 грн.

Представник Продавця в судовому засіданні повністю підтримав власні вимоги.

Представник Покупця до судового засідання не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання, письмового відзиву та жодних документів не надав. Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки ненадані суду Покупцем документи не можуть істотно вплинути на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин, крім того, надання відзиву є правом, а не обов’язком відповідача.

Вислухавши в судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Цивільні права та обов’язки сторін у справі виникли в порядку частини 1 статті 11 ЦК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують означені права і обов’язки.

Продавець здійснив встановлення правовідносин з Покупцем не в письмовій формі, а конклюдентно, шляхом вчинення дій, які виразилися у фактичній передачі 20.02.04 року Товару вартістю 4’458 грн., що підтверджується видатковою накладною № 70/0000137 від 20.02.04 року, наданою позивачем, а також відповідною довіреністю ЯЕМ № 840577, яка надала громадянину Кравцову С.А. право на отримання Товару від імені Покупця.

Покупець не висловив жодних заперечень проти отримання від позивача зазначеного Товару (щодо якості, комплектності тощо).

Дослідивши матеріали, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, суд дійшов висновку, що фактично укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 ЦК України.

Таким чином, в силу статей 655 ЦК України, Продавець зобов’язався передати Товар вартістю 4’458 грн. у власність Покупця, а Покупець зобов’язався прийняти майно і сплатити за нього зазначену суму.

Згідно пункту 2.2. Інструкції про порядок виготовлення, зберігання і застосування типових форм первинного обліку № КО-1 і № М-20, затвердженої Державним комітетом статистики України від 27.07.98 року № 263, накладна (типова форма № М-20) є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск, для оприбуткування їх підприємством-одержувачем та для дозволу на вивіз їх з території підприємства-постачальника, а також для їх складського, оперативного і бухгалтерського обліку. Згідно пункту 7.2.3 Закону України „Про податок на додану вартість” податкова накладна є звітним, а також одночасно розрахунковим документом, яка виписується на кожну повну або часткову поставку товарів. Водночас, факт поставки Товару додатково підтверджено податковою накладною № 0000154 від 20.02.04 року, яку видано згідно приписів пункту 7.3.1 Закону України „Про податок на додану вартість” за першою подією – за фактом передачі Товару.

Належність зазначеної податкової накладної до предмету спору перевірена судом, до того ж, податкова накладна № 0000154 від 20.02.04 року надала відповідачу право на включення в податковий кредит витрат по сплаті податку на додану вартість.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм та обставин, суд вважає, що надані позивачем видаткова накладна з підписом отримувача, податкова накладна та довіреність – є належним доказом здійснення передачі відповідачу Товару та прийняття цього Товару останнім. Докази незгоди відповідача з належністю виконання позивачем своїх зобов’язань за усним правочином щодо передачі Товару або докази оплати Товару – суду не надавалися.

Оскільки сторонами не було письмово визначено строку виконання зобов’язання щодо оплати, то, за правилами частини 2 статті 530 ЦК України, обов’язок Покупця повністю оплатити Товар виник 15.03.07 року – по закінченні семиденного строку після пред’явлення Продавцем письмової претензії № 2 (16-716) від 07.03.07 року. Факт надіслання відповідачу вимоги на оплату підтверджено поштовим конвертом з штампами поштового відділення.

Наразі, зобов’язання Покупця перед Продавцем оплатити Товар у розмірі 4’458 грн. на момент вирішення спору по суті – не виконане, що суперечить нормам статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Покупцем умов правочинів купівлі-продажу, а також норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів купівлі-продажу.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача, оскільки з вини цього суб’єкта виник поточний спір.

На підставі ст.ст.11, 525, 526, 530, 625, 655-697 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, ст.ст.82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов відкритого акціонерного товариства „Свеський насосний завод” до товариства з обмеженою відповідальністю „Ксенія” про стягнення заборгованості у розмірі 4’458 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Ксенія” на користь відкритого акціонерного товариства „Свеський насосний завод” суму боргу 4’458 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 102 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області.