ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 р.
№ 25/746

Вищий господарський суд України  у складі колегії суддів:

головуючого судді
Кравчука Г.А,

суддів:
Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача:
не з’явився

відповідача
Шкелебея О.В. дов. б/н від 11.12.2007 р,
Бойка Р.В. дов. б/н від 01.11.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичні радники"

на рішення
господарського суду  м. Києва  від 22.12.2006 р.

у справі
№25/746

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичні радники"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичні  офіси"

про
визнання недійсним договору

та за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичні  офіси"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичні радники"

про
визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Юридичні радники" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичні  офіси" про визнання недійсним укладеного сторонами 06.11.2006 р. договору іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний договір укладено сторонами з метою приховати договір купівлі-продажу нерухомого майна, тому цей договір є удаваним і до нього Доповідач: Шаргало В.І.

необхідно застосовувати правила щодо договорів купівлі-продажу. Оскільки спірним договором передбачалося відчуження більше 50% загальної вартості майна товариства і таке відчуження не  було погоджено загальними зборами ТОВ "Юридичні радники", позивач вважав, що договір укладений з перевищенням повноважень керівника позивача і тому договір повинен бути визнаний недійсним.

Відповідач ТОВ "Юридичні  офіси" звернулося з зустрічним позовом до ТОВ "Юридичні радники" про визнання права власності на нерухоме майно, що було предметом спірного договору іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.10.2006 р. між ТОВ "Юридичні  офіси" (Позикодавець) та  ТОВ "Юридичні радники" (Позичальник) було укладено договір позики 1 020 000 грн. зі строком повернення не пізніше 08.11.2006 р. На забезпечення вказаного договору 06.11.2006 р. сторонами було укладено договір іпотеки спірного нерухомого майна –нежилих приміщень загальною площею 759,9 кв. м. по вул. Тарасівській, 4 у м. Києві. Договором іпотеки передбачалося, що у разі невиконання  Іпотекодавцем (Позичальником) зобов’язань за договором позики, забезпечена іпотекою вимога задовольняється шляхом набуття Іпотекодержателем (Позикодавцем) право власності на вказане майно. Так як ТОВ "Юридичні радники" зобов’язань за договором позики не виконало, ТОВ "Юридичні  офіси" вважало, що воно стало власником спірного майна, а оскільки ТОВ "Юридичні радники" ухиляється від підписання  акту приймання-передачі майна і не визнає права власності ТОВ "Юридичні  офіси" на це майно, останнє просило суд визнати за ним право власності на вказане майно.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.12.2006 р. (суддя Морозов С.М.) ТОВ "Юридичні радники" у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов ТОВ "Юридичні  офіси" задоволений, за ним визнано право  власності на  нежилі приміщення загальною площею 759,9 кв. м. у будинку №4 по вул. Тарасівській у м. Києві (із зазначенням у рішенні конкретних приміщень та їх розміру). Стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись з названим рішенням ТОВ "Юридичні радники" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема ст.ст. 203, 215, 216, 235, 241 Цивільного кодексу України та невірне встановлення фактичних обставин справи,  просить його скасувати  та постановити нове рішення про задоволення первісного позову і відмову у задоволенні зустрічного позову.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Юридичні радники" просить залишити її без задоволення, а постановлене у справі судове рішення без  зміни, як таке, що відповідає обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши в судовому пояснення представників відповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування  місцевим господарським судом норм процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом під час розгляду справи було встановлено, що протоколом №3 Загальних зборів учасників ТОВ "Юридичні радники" від 02.10.2006р. директору товариства Риліку М.М. надано право укласти від імені товариства з ТОВ "Юридичні  офіси" договір позики на суму 1 020 000 грн. та договір іпотеки належного товариству нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 4 на умовах, визначених директором на його власний розсуд. Загальні збори ТОВ "Юридичні офіси" (протокол №3 від 02.10.2006р.) надали директору право на укладання договору позики та договору іпотеки з ТОВ "Юридичні радники".

02.10.2006р. між ТОВ "Юридичні офіси" (позикодавець) та ТОВ "Юридичні радники" (позичальник) було укладено договір позики відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику 1 020 000 грн., а позичальник зобов’язався повернути зазначені грошові кошти не пізніше 08.11.2006р.

03.10.2006р. ТОВ "Юридичні офіси" виконало свої зобов’язання за договором позики та перерахувало на користь ТОВ "Юридичні радники" грошові кошти у розмірі 1 020 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2 від 03.10.2006р.

Відповідно до п. 3.1 договору позики виконання позичальником зобов’язань за цим договором забезпечується іпотекою належного позичальнику нерухомого майна –нежитлового приміщення загальною площею 759,90 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 4, детальна характеристика якого вказується в договорі іпотеки.

Пунктом 3.2 договору позики передбачено, що договір іпотеки укладається позичальником та позикодавцем протягом тижня з моменту отримання позичальником довідки-характеристики на об’єкт, вказаний в п. 3.1 договору.

Місцевим судом встановлено, що довідка-характеристика №1201826 була видана ТОВ "Юридичні радники" 31.10.2006р, а тому 02.11.2006р. ТОВ "Юридичні радники" листом №02/11 повідомило ТОВ "Юридичні офіси" про готовність укласти договір іпотеки та призначило орієнтовну дату підписання договору іпотеки –06.11.2006р.

З метою забезпечення вимог, що виникли з договору позики від 02.10.2006р., між ТОВ "Юридичні офіси" (іпотекодержатель) та ТОВ "Юридичні радники" (іпотекодавець) 06.11.2006р.  укладено договір іпотеки, належного ТОВ "Юридичні радники" нерухомого майна, яким є нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 759,90 кв. м. по вул. Тарасівська, 4 в м. Києві.

Відповідно до ч.1 ст. 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Суд першої інстанції, з урахуванням дій сторін по підготовці до укладення та укладення договорів позики та іпотеки, прийшов до обґрунтованого висновку, що дії сторін по укладенню договору іпотеки від 06.11.2006р. в повному обсязі відповідають дійсним намірам та волі сторін створити передбачені правочином наслідки, тобто, в даному випадку відсутній факт укладання вказаного договору для приховання іншого правочину.

Також колегією суддів касаційної інстанції приймається до уваги те, що найвищими органами –загальними зборами ТОВ "Юридичні радники" та ТОВ "Юридичні офіси" директорам надані відповідні повноваження на укладання оскаржуваного договору.

Таким чином, суд першої інстанцій вірно дійшов висновку, що договір іпотеки від 06.11.2006р., укладений між ТОВ "Юридичні радники" та ТОВ "Юридичні офіси" відповідає вимогам чинного законодавства України та відсутні підстави для визнання його недійсним.

Згідно із ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.3.1 договору іпотеки при порушенні іпотекодавцем умов договору позики щодо строків погашення (повернення) позики іпотекодержателю, а також умов цього договору, та у випадках, встановлених законом, у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог по договору позики, шляхом звернення стягнення на майно.

09.11.2006р. ТОВ "Юридичні офіси" надіслало ТОВ "Юридичні радники" письмову вимогу №1 про усунення порушень з вимогою виконати порушене зобов’язання та перерахувати на користь ТОВ "Юридичні офіси" грошові кошти у розмірі 1 020 000 грн. Вказана вимога містить попередження про спосіб звернення стягнення на майно та інші відомості, передбачені ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" визначено, що якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Пунктом 3.4 договору іпотеки сторони визначили, що у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов’язань за Договором позики, забезпечена іпотекою вимога задовольняється шляхом набуття іпотекодержателем права власності на майно.

З урахуванням встановленої дати направлення вимоги про усунення недоліків, положень Закону України "Про іпотеку" та договору іпотеки від 06.11.2006 р. та того, що ТОВ "Юридичні радники" основне зобов’язання не виконало –грошові кошти не повернуло, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право власності на нерухоме майно –нежилі приміщення площею 759,90 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 4, 12.12.2006р. перейшло до ТОВ "Юридичні офіси".

Беручи до уваги, що ТОВ "Юридичні радники" вчиняло дії, які свідчать про невизнання та оспорювання права власності ТОВ "Юридичні офіси" на вказане нерухоме майно, місцевий суд з посиланням на ст.ст. 16, 392 Цивільного кодексу України правильно задовольнив зустрічний позов та визнав право власності ТОВ "Юридичні офіси" на нерухоме майно.

З огляду на викладене та виходячи з меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст. ст.  1115, 1117, 1119,  11111,  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичні радники"  залишити без задоволення .

Рішення господарського суду  м. Києва  від 22.12.2006 року у справі №25/746 залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.