ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

09.10.07р.

Справа № А9/182-07

За позовом  Управління Пенсійного фонду України в Михайлівському районі Запорізької області, смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області

до  Казенного підприємства "Південукргеологія" в особі структурного підрозділу Білозірська геологорозвідувальна експедиція, м. Дніпропетровськ

про стягнення 9348 грн. 06 коп.

Суддя  Подобєд І.М.

При секретарі - помічник судді Целіковська О.А.

Представники сторін:

Від позивача - Новікова М.В. - юрисконсульт, довіреність № 3007/08 від 03.09.07р.

Від відповідача - Вінніченко В.М. - головний бухгалтер, довіреність № 01-12-371 від

09.10.07р.

-  Ракітіна Т.О. - начальник юр. відділу, довіреність № 01-12-278 від 21.08.07р.

СУТЬ СПОРУ:

УПФУ в Михайлівському районі Запорізької області звернулось у вересні 2007 року із позовом до Казеного підприємства "Південукргеологія" в особі структурного підрозділу Білозірська геологорозвідувальна експедиція, в якому просить господарський суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 9348 грн. 06 коп. заборгованості у рахунок погашення недоїмки по сплаті збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за IV квартал 2001 року. Вказує, що відповідачем було надане до установи банку платіжне доручення № 255 від 07.06.01р. на суму 9348,06 грн., проте фактично платіж зі збору на обов’язкове державне пенсійне страхування до управління ПФУ в Михайлівському районі за вказаним платіжним дорученням АК АПБ „Україна” здійснено не було. Вважає, що вказану недоїмку повинен відшкодувати Відповідач, оскільки відповідно до п.п. 4 п. 2 договору на банківське обслуговування від 10.01.00р., укладеному Відповідачем із Михайлівським відділенням Запорізької обласної дирекції АК АПБ „Україна”, видача готівки здійснюється за його дорученням в межах залишку коштів на його рахунку в порядку черговості здійснення платежів згідно з діючим законодавством. Вказує, що, відповідно до п. 15 ст. 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, щодо стягнення недоїмки, пені та штрафних санкцій позовна давність не застосовується.

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на п. 16.5.2 ст. 16.5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, у відповідності до умов якого днем сплати платіжних зобов’язань перед Позивачем є день надання в установу банку відповідного платіжного доручення. Вказує, що платіжне доручення №255 від 07.06.01р. на суму 9348,06 грн. було прийняте Михайлівським відділенням АК АПБ „Україна” від Відповідача до виконання 07.06.01р., тому, у відповідності до положень Закону України „Про платіжні системи та переказ грошей в Україні”, відповідальність за порушення строків перерахування коштів до бюджету після цього несе банк.

В судовому засіданні 09.10.07р. за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд -

встановив:

Казенне підприємство "Південукргеологія" в особі структурного підрозділу Білозірська геологорозвідувальна експедиція (надалі – Відповідач) зареєстроване в Управлінні Пенсійного фонду України в Михайлівському районі Запорізької області (далі –Позивач), як платник обов’язкових страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до звіту про нарахування збору на обов’язкове державне пенсійне страхування й інших надходжень та витрачання коштів Пенсійного фонду за ІV квартал 2001 року Відповідач зобов’язаний був сплати Позивачу збір у розмірі 9348,06 грн.

Відповідач відповідно до укладеного договору на банківське обслуговування від 10.01.2000 року знаходився на обслуговуванні у Михайлівському відділенні Запорізької обласної дирекції АК АПБ “Україна”.

Відповідно до довідки №237 від 12.07.2001р. станом на 01.07.2001р. на розрахунковому рахунку Позивача у Михайлівському відділенні Запорізької обласної дирекції АК АПБ “Україна” нараховулось 127780,68 грн.

Для сплати зазначеного збору Відповідачем було надано до вищевказаної банківської установи платіжне доручення № 255 від 07.06.2001 року на суму 9348,06 грн.

Прийняття банком вказаного платіжного доручення до виконання підтверджується штампом банку на цьому дорученні про дату його одержання та штампом про дату проведення платежу, яка була в подальшому закреслена. Проте фактично платіж по збору на обов’язкове державне пенсійне страхування до управління ПФУ в Михайлівському районі за вказаним платіжним дорученням установою банку “Україна” здійснено не було через тимчасову відсутність коштів на кореспондентському рахунку АК АПБ “Україна”.

В подальшому Національним Банком України було прийнято рішення про відкликання з 16.07.2001 року ліцензії на здійснення всіх банківських операцій та запроваджено процедуру ліквідації банку “Україна”.

З урахуванням встановлених обставин позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

До введення в дію Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV від 09.07.2003 року, Пенсійний фонд України керувався в своїй роботі Законом України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-III від 21.12.2000 року, згідно з п.16.5.2 ст. 16.5 якого встановлено, що днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Отже, днем сплати платіжних зобов’язань Відповідачем Позивачу є 07.06.2001р. - день надання в установу банку відповідного платіжного доручення.

Відповідно до абз. 2 п. 19.3.1 ст. 19 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, списання коштів з рахунків платників податків здійснюється банками виключно за дорученням платника податків або за платіжним дорученням відповідно до абз. 3 п. 10.1.1 ст. 10 цього Закону.

В п. 19.3.2 ст. 19 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, зазначається, що платіжні документи клієнтів приймаються банком до виконання виключно при наявності достатнього залишку власних коштів на рахунку такого клієнта. У випадку недостатності коштів на рахунку клієнта платіжний документ повертається без виконання.

Як вбачається із встановлених обставин, станом на 07.06.2001р. на рахунку Позивача у вищевказаному банку рахувались кошти у розмірі достатньому для виконання його платіжного доручення №237 про перерахування Позивачу суми 9348,06 грн. збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, проте банк не виконав цього платіжного доручення свого клієнта через недостатність коштів на кореспондентському рахунку цієї банківської установи.

Відповідно до пунктів 22.4 і 22.7 ст. 22 Закону України „Про платіжні системи та переказ грошей в Україні”, при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. У разі відмови з будь-яких причин у прийнятті  розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення. Згідно з п. 8.1 ст. 8 цього Закону, банк зобов’язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Оскільки грошових коштів на розрахунковому рахунку Відповідача на момент надання банку доручень було достатньо для здійснення платежів, банк прийняв їх до виконання.

У разі відсутності коштів банк був зобов’язаний повернути платіжне доручення його виписувачу без виконання як того вимагає п. 19.3.2 ст. 19 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Доказів про повернення платіжного доручення Позивач не надав.

Вказане свідчить про відсутність причин для повернення платіжного доручення Відповідача на перерахування коштів до відповідних бюджетів та державних цільових фондів.

Згідно з ч. 3 п. 1.4 договору від 10.01.2000р. на банківське обслуговування банк зобов’язався забезпечити своєчасне і точне виконання доручення Відповідача, як свого Клієнта, щодо зарахування коштів на його рахунки, отримання грошової готівки та перерахування коштів на вказані Клієнтом рахунки інших організацій та осіб.

Згідно зі п. 16.5.1 ст. 16 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, за порушення строків зарахування податків, зборів (обов’язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених законодавством, з вини банку такий банк сплачує пеню за кожен день прострочення, включаючи день сплати, у розмірах встановлених для відповідного податку, збору (обов’язкових платежів), а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Законом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податку, збору (обов’язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків, зборів (обов’язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 12 Закону України „Про систему оподаткування”, банки та інші фінансово-кредитні установи виконують доручення платників податків і зборів (обов’язкових платежів) на перерахування податків і зборів (обов’язкових платежів) до Державного бюджету України і місцевих бюджетів у встановлений законами України термін. Керівник та інші посадові особи банків та інших фінансово-кредитних установ за невиконання вимог вищевказаної норми притягаються до відповідальності згідно з законами України.

Таким чином, днем сплати податкових зобов’язань платником вважається день надання в установу банку відповідного платіжного доручення. Відповідальність за порушення строків перерахування коштів до бюджету після цього несе банк.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування”, платники податків і зборів (обов’язкових платежів) зобов’язані, у тому числі сплачувати належні суми податків і зборів (обов’язкових платежів) у встановлені законом терміни. Обов’язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) припиняється із сплатою податку або збору (обов’язкових платежів) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Відповідно до п. 10.2 розділу 10 Інструкції “Про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до пенсійного фонду України” № 4-6 від 03.06.1999 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.07.1999 року за № 436/3729, днем сплати збору та пені при перерахунку платежу з рахунку платника, вважається день списання установою банку суми платежу з рахунку платника, незалежно від часу її зарахування на рахунок Фонду.

Статтею 32 вищевказаного Закону визначена відповідальність банків при здійсненні переказу, зокрема пунктом 32.2 передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Таким чином, оскільки факт списання коштів з рахунку Відповідача слід вважати доведеним, позовні вимоги Позивача до Відповідача про стягнення суми 9348,06 грн. недоїмки задоволенню не підлягають.

Судові витрати у справі, сплату яких Позивач не здійснював, з Відповідача не стягуються, відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 5, 7-12, 19, 69-71, 87, 94, 160 ч.3, 163, 254, п. 6 розділу УІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.М. Подобед

Повний текст підписаний - 12.02.08р.