ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2007 р.

Справа №  6/86/07

м. Миколаїв

за позовом
ТОВ “Укренергоснаб ЛТД” м.Южноукраїнськ Миколаївської обл.

до відповідача
Южноукраїнської ОДПІ у Миколаївської обл.

про
Скасування рішення

Суддя                                                                                                       Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Єрьоменко В.А., Мішина О.В.

Від відповідача
Лихіцька А.О., Остапенко Л.М.

Суть спору: За результатами перевірки товариства(акт №21/23-00/3059956 від 19.12.2006р.) податковою службою 12.03.2007р. було прийнято податкове повідомлення рішення №/0 про визначення податкового зобов’язання в сумі 916грн. і штрафних санкцій, розрахованих відповідно до пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України від 21.12.2000  № 2181-III “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, в розмірі 7173грн. Штрафні санкції нараховані в розмірі 50% з суми 916грн. і 13430грн.(3416грн. і 10014грн.). Зазначені суми зобов’язань не включені в рішення, оскільки на суму 10014грн. позивач самостійно виправив помилку, не сплативши суму штрафних санкцій, а сума 3416грн. була підтверджена на час перевірки податковою накладною.

Товариство звернулося з позовом(з урахуванням уточнень в судовому засіданні 11.04.2007р.) про скасування рішення в частині зобов’язання на 139грн. Штрафні санкції, на його думку, повинні складати 455грн.

Відповідач позов не визнав з підстав зазначених в рішенні і акті перевірки.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та  закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Отже розмір штрафних санкцій не може бути більше 50 відсотків, визначеного в рішенні зобов’язання.

Крім того, в акті перевірки (стор. 25) відповідач зазначив, що в порушення пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону «Про податок на додану вартість»позивачем завищено податковий кредит на суму 139грн., а саме :

-          в декларації за жовтень 2004 року на суму 29 грн. (згідно податкової накладної №82/10 від 06.10.2004р. ПП Проценко Т.В.; придбані шпалери та шпалерний клей);

-          в декларації за листопад 2004 р. на суму 60 грн. (згідно податкових накладних №89/10 від 18.11.04р. ПП Проценко Т.В.; №33/10 від 18.11.04р. ПП Капашилов Р.В.; придбані лінолеум та фарба);

-          в декларації за квітень 2005р. на суму 50 грн. (згідно податкових накладних №12/80 від 24.02.05р. №14/80 від 05.03.05 ПП Проценко Т.В., придбані замки, шпалери, розетки)

При визначенні правомірності віднесення сум податку, сплаченого при придбанні вказаних матеріальних активів, відповідач керувався редакцією пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 та пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яка діяла на момент перевірки, тоді як слід було керуватися редакцією вказаних норм закону, що діяла у серпні, вересні 2004 р.

Згідно з редакцією пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яка діяла у жовтні, листопаді 2004р., до податкового кредиту не включались податки, сплачені у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких не відносилася до складу валових витрат виробництва (обігу) і не підлягала амортизації.

Позивач власними силами із застосуванням вищезазначених матеріалів виконав роботи по ремонту основних фондів, орендованих позивачем згідно з договором оренди від 28.08.2004р. №1, вартість яких згідно з пп. 5.2.10 п. 5.2 ст. 5, пп.пп. 8.1.2, 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у редакції, що діяла на у серпні, вересні 2004 p., відносилася до складу валових витрат, а тому була правомірно включена до податкового кредиту.

Таким чином, відповідач неправомірно визначив податкове зобов’язання в сумі 139грн. і штрафні санкції в сумі 6741,5грн.(7130грн. - 388,5грн.(777грн.(916грн. –139грн.) * 50%)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у м.Южноукраїнську Миколаївської обл. №/0 від 12.03.2007р. в частині визначення податкового зобов’язання в сумі 139грн. і 6741,5грн. штрафних санкцій.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя