ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

20.02.07                                                                                           Справа  № 4/1643-21/211(4/325-9/48;4/3426-12/378)

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді                                                  Галушко Н.А.

Суддів                                                                      Юрченко Я.О.

Процик Т.С.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ХХХ», м. Львів (далі ТзОВ «ТД «ХХХ», м. Львів)

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2006 року

у справі № 4/1643-21/211 (4/3426-12/378; 4/325-9/48)

за позовом: ТзОВ «ТД «ХХХ», м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства «ХХХ», м. Львів (далі ПП «ХХХ», м. Львів)

про стягнення коштів за пошкодження вантажу

за участю представників сторін:

від позивача –ХХХ –директор

від відповідача –ХХХ –представник

Права та обов’язки представникам сторін відповідно до ст. 22 ГПК України роз’яснено.

Постановою Вищого Господарського суду України від 20.04.2006 року частково задоволено скаргу ТзОВ «Торговий дім «ХХХ», постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2005 року та рішення Господарського суду Львівської області від 15.07. - 25.07.2005 року у справі № 4/3426-12/378; 4/3255-9/48 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.11.2006 року у справі № 4/1343-21/211 (4/3426-12/378; 4/3255-9/48) (суддя Масловська Л.З.) в позові ТзОВ «Торговий дім «ХХХ»до ПП «ХХХ»про стягнення 129749,52 грн. за пошкодження вантажу відмовлено повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач ТзОВ «Торговий дім «ХХХ», подав апеляційну скаргу з підстав порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права, а також зазначаючи, що рішення прийнято з перекрученням фактичних даних та доказів, наявних у справі.

На підставі наведеного позивач просить рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2006 року № 4/1343-21/211 (4/3426-12/378; 4/3255-9/48) скасувати, постановити нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідач у справі – ПП «ХХХ»проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві, оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги –відмовити.

За клопотанням скаржника у судовому засіданні оголошувалась перерва до 20.02.2007 року, з метою представлення ним додаткових доказів, які мають суттєве значення у справі.

В судових засіданнях представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2006 року № 4/1343-21/211 (4/3426-12/378; 4/3255-9/48) слід залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного:

При винесенні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд, у відповідності до вимог ст. 11112 та ст. 11121 ГПК України, врахував вказівки Верховного суду України, викладені в постанові від 30.11.2004 року та Вищого Господарського суду України, викладені в постанові від 20.04.2006 року, керувався нормами Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах, підписаної у Женеві 19.05.1956 р., надав правову оцінку нормам Конвенції, які встановлюють відповідальність перевізника, дослідив розмір та обґрунтованість збитків позивача, стан транспортного засобу під час виконання перевезення, вжиті перевізником заходи для забезпечення збереженості вантажу під час перевезення в контексті Конвенції.

Колегія суддів на підставі аналізу матеріалів справи встановила, що між сторонами у справі укладено угоду на перевезення вантажу в міжнародному сполученні (СMR) за маршрутом м. Львів (Україна) –м. Вадовіци (Республіка Польща). Перевезення виконував відповідач, а завантаження, оформлення товарно - супровідних документів –відповідач. Позивач упакував, затарив, завантажив, а перевізник прийняв до перевезення 680 бджолопакетів по міжнародній товарно - транспортній накладній (СMR) А № 0528616.

В контексті вимог Конвенції судом досліджено, що перевізник при укладенні з позивачем договору за формою СМR вжив всі необхідні заходи для збереження вантажу. Автомобіль ДНЗ 22969ТА/08787 ТН на дату прийняття вантажу до перевезення був у справному технічному стані, що підтверджується свідоцтвом про допущення дорожнього транспорту до перевезення вантажів під митними печатками та пломбами № 065836, дійсне до 21.08.2003 року, актом технічного огляду транспортних засобів від 29.03.2003 року, відмітками митних органів на міжнародній товарно-транспортній накладній від 02.06.2003 р. по 04.06.2003 р. вантаж відповідав його опису, пошкоджень виявлено не було, вантаж прийнято вантажоодержувачем без зауважень, що у відповідності до вимог Вищого господарського суду України доводить факт вжиття перевізником необхідних заходів до збереження вантажу.

З матеріалів справи вбачається (графа 24 міжнародної товарно - транспортної накладної СMR А № 0528616), що товар вантажоодержувачем фірмою BEE HONEY Sp.z.o.o. прийнято без зауважень, тобто у належному стані. Відповідно до ст. 30 Конвенції КДПВ, якщо одержувач вантажу приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка би вказувала на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку коли втрата або пошкодження є очевидним, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, включаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання вантажу є первинним доказом того, що вантажоотримувач отримав вантаж у такому стані, який описано у товарно-транспортній накладній. Суд першої інстанції, приймаючи до уваги матеріали справи, пояснення сторін, правильно зробив висновок, що виявлення загиблих тварин (бджолосімей) могло бути виявлено відразу при прийняття вантажу і не носить прихованого характеру.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали справи, правильно зробив висновок про те, що позивачем не надано належних документів про кількість втрачених бджолопакетів. Кількісно розмір втрат бджолопакетів характеризувався лише службовою запискою Повітового інспектора ветеринарії від 09.06.2003 року «Майже 20 тачок мертвих бджіл»та актом від 06.06.2003 року про загибель 472 бджолопакети, підпис представника перевізника на якому відсутній. Суд першої інстанції зробив правильні висновки, що позивачем не подано суду належних доказів і щодо загибелі 153 бджолопакетів. Подані суду докази не дозволяють достовірно визначити кількість втрат, акту чи інших доказів, які б переконливо свідчили про загибель бджолопакетів, причин загибелі суду не подано.

Колегія суддів апеляційної інстанції на підставі аналізу матеріалів справи дійшла висновку, що позивачем не надано переконливих доказів несправності автомобіля, яка настала під час перевезення і послужила причиною загибелі бджіл. Факти, що під час перевезення вантажу з 02.06.2003 року по 04.06.2003 року з боку експедитора були відсутні будь-які зауваження щодо несправностей транспортного засобу, автомобіль належним чином пройшов митний контроль спростовують доводи позивача, що вантаж був пошкоджений із-за несправностей транспортного засобу. Протокол огляду холодильного агрегату напівпричепа датований 11.06.2003 року в сукупності з іншими доказами не свідчить про поломку цього агрегату під час перевезення в період з 02.06.2003 року по 04.06.2003 року.

Судом першої інстанції зроблено належні висновки і щодо недоведення позивачем понесених ним збитків. Позивач не подав підтверджуючих доказів щодо розміру понесених ним збитків, упущеної вигоди, не надав належного розрахунку суми збитків. Згідно із ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

В судовому засіданні 30.01.2007 року позивач подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи, в зв’язку з необхідністю подання суду додаткових доказів.

В судове засідання 20.02.2007 року скаржник додаткових доказів не представив, доводів відповідача, що стверджують відсутність вини перевізника у загибелі бджолопакетів, не спростував.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог.

Колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає вірним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин п. 1 ст. 17 Конвенції КДПВ, який передбачає відповідальність перевізника за повну або часткову втрату вантажу та його пошкодження або його пошкодження, яке сталося в проміжку часу між прийняттям вантажу до перевезення і його здачею, а також за запізнення доставки, оскільки з матеріалів справи вбачається, що жодного з вказаних порушень з боку перевізника позивач належними та допустимими доказами не довів: вантаж був доставлений без будь-яких зовнішніх пошкоджень, вантажоотримувачем отриманий без зауважень, про що свідчить відмітка отримувача вантажу на СМR.

На підставі наведеного, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає правомірною відмову суду першої інстанції у задоволенні позову ТзОВ «Торговий дім «ХХХ»до ПП «ХХХ», оскільки позовні вимоги не обґрунтовані належними та допустимими доказами, а позивач, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. В суді апеляційної інстанції висновки, викладені в оскаржуваному рішення належним чином підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного матеріального та процесуального права, доводи та посилання скаржника висновків, викладених у ньому не спростовують, а відповідно, не визнаються такими, що можуть бути підставою, передбаченою ст. 104 ГПК України, для зміни чи скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, —

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.          Залишити без змін рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2006 року у даній справі, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, згідно із ст. 107 ГПК України.

3.          Матеріали справи повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя                                                                      Галушко Н.А.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Юрченко Я.О.