ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.
№ 6/77-48

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Дерепи В.І.

суддів :
Грека Б.М. –(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “НЕП”

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.07

у справі
№6/77-48

господарського суду
Волинської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “НЕП”

до
Приватного підприємства “Пелікан”

про
стягнення 447100 грн.

за участю представників від:

позивача
Книш С.В. (дов. від 12.09.06)

відповідача
Рак В.М. (дов. від 04.12.06)

В С Т А Н О В И В :

ТОВ “НЕП” звернулось до суду з вимогою до ПП “Пелікан” про стягнення 117038,75 грн. основного боргу, 10357,11 грн. пені, 4156,75 грн. індексу інфляції, 1635,33 грн. –3% річних за неналежне виконання зобов’язань за договором підряду № 101, від 25.07.05 та витрат зі сплати послуг адвоката. Заявою від 28.08.06 заявник уточнив позовні вимоги. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на довідки про вартість виконаних робіт та акти приймання виконаних робіт.

ПП “Пелікан” звернулось до суду із зустрічною вимогою про стягнення 447100,00 грн., з них 100000 грн. штрафу та 347100,00 грн. пені. Вимоги за зустрічним позовом мотивовані з тих підстав, що підрядчиком несвоєчасно виконані роботи по договору, що є підставою для застосування п.6.4 договору, який передбачає відповідальність за невиконання зобов’язання.

Рішенням господарського суду Волинської області від 12.09.06 задоволено первісний позов ТОВ “НЕП” та стягнуто з ПП “Пелікан” 135720,01 грн., з них 115301,50 грн. основного боргу, 10953,53 грн. пені, 5854,08 грн. індексу інфляції, 2457,40 грн. –3% річних, 1153,50 грн. штрафу та 13000,00 грн. адвокатських послуг. В задоволенні зустрічного позову ПП “Пелікан” до ТОВ “НЕП” про стягнення 447100,00 грн., з них 100000 грн. штрафу та 347100,00 грн. –пені відмовлено.

За результатом апеляційного перегляду справи Львівським апеляційним господарським судом прийнято постанову від 22.03.07, якою задоволено апеляційну скаргу ПП “Пелікан”, частково скасовано рішення господарського суду Волинської області від 12.09.06 та прийнято нове рішення, яким в первісному позові ТОВ “НЕП” відмовлено та задоволено зустрічний позов ПП “Пелікан”.

Суб’єкт касаційного оскарження вважає, що постанова Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.07 прийнята з порушенням норм чинного законодавства України, є незаконною, просить її скасувати та залишити в силі рішення господарського суду Волинської області від 12.09.06. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що висновки апеляційного суду не підтверджені  належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.1.2 договору, з урахуванням п.2 ст. 837 ЦК України, ТОВ “НЕП” на свій ризик виконувало ремонтні роботи по ремонту магазину, а тому апеляційний господарський суд помилково застосував до договору підряду ст. 875, 877, 882, 884 ЦК України та ст. 318 ГК України. Висновок про складення твердого кошторису між сторонами суперечить положенням ст. 844 ЦК України та п.3.1. договору. Апеляційним судом, в порушення

ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, зроблено висновок про відсутність доказів, затвердженої проектно-кошторисної документації на виконання робіт.

Погодження власником ПП “Пелікан” додаткових робіт, шляхом поставлених відміток на накладних, на  думку скаржника, є нічим іншим, як погодження додаткових необумовлених сторонами підрядних робіт в розумінні п.3.2., 3.3 договору, а тому твердження апеляційного господарського суду про відсутність погодження є безпідставним. Апеляційним судом не надано об’єктивної оцінки тому факту, що ПП “Пелікан”, відповідно до вимог договору та чинного законодавства, не було створено комісію та не прийнято виконані ТОВ “НЕП” роботи, втім ПП “Пелікан” не  спростував твердження ТОВ “НЕП” про те, що станом на подачу позовної заяви  магазин за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 168 експлуатується, недоліків та застережень зі сторони власника, як передбачено в п.4.7 договору зроблено не було.

При вирішенні питання щодо задоволення зустрічного позову, апеляційний господарський суд застосував приписи ч.5 ст. 318 ГК України, втім правова норма застосовано безпідставно, так як між сторонами був укладений не договір капітального будівництва. Судом не було досліджено, чи завдано ПП “Пелікан” збитків, які сторона хоче відшкодувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та перевірити застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судових актах 25.07.05 між Приватним підприємством “Пелікан” та Товариством з обмеженою відповідальністю “НЕП” (підрядником було укладено договір підряду). За умовами п.1.2 договору замовник доручає, а підрядник зобов’язується на свій ризик виконати ремонтні роботи по ремонту магазину, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 168, відповідно до проектно-кошторисної документації за завданням замовника, а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строк виконання робіт згідно п.2.1 договору визначено до 25.10.05. Відповідно до взятих зобов’язань, сторонами погоджено проведення підрядних робіт на суму 390000 грн. На виконання взятих на себе зобов’язань замовник перерахував на розрахунковий рахунок підрядника загальну суму 290000 грн., згідно графіку, передбаченого п. 3.5 договору. Факт перерахування коштів в розмірі 290583,60 грн. сторонами не заперечується. Пунктом 4.1 договору визначено, що здача-приймання виконаних робіт проводиться поетапно та оформляється приймально-здавальним актом.

При вирішенні питання щодо правомірності заявленого позову місцевий господарський суд виходив з того, що ТОВ “НЕП”, виконуючи належним чином свої обов’язки за договором як підрядник, керуючись п.4.1 та 4.2 договору та приписами чинного законодавства після завершення етапу робіт надав ПП “Пелікан” (замовнику) на підпис довідку про вартість виконаних робіт (КБ-3) за листопад 2005 року та акт виконаних робіт (КБ-2В) на суму 290583,60 грн. та 115301,50 грн. Заперечень зі сторони ПП “Пелікан” на час подання наданих документів не надходило.

Крім того, суд першої інстанції на підставі п.6.3 та 6.5 договору приписів ст. 232 ГК України, 4.2 ст. 625 ЦК України визнав обґрунтованими вимоги заявника щодо стягнення штрафних санкцій в розмірі, який заявлено. Вимоги за зустрічним позовом ПП “Пелікан” про стягнення штрафних санкцій відхилені, оскільки ТОВ “НЕП” виконало роботи за договором підряду; факт виконання робіт підтверджується надісланням  документів про виконання роботи. Окрім того ПП “Пелікан” не спростував факт невиконання вказаних робіт, а тому нараховані штрафні санкції є необґрунтованими.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду зазначене рішення скасовано, у задоволенні позовних вимог  відмовлено, зустрічний позов задоволено. Мотивуючи постанову, суд апеляційної інстанції послався на неправомірність висновку суду першої інстанції щодо наявності заборгованості ПП “Пелікан” перед ТОВ “НЕП”. Зокрема у постанові на підставі аналізу приписів ЦК України, ГК України та Правил визначення вартості будівництва, затверджених наказом Державного комітету з будівництва та архітектури від 27.08.00 № 174 вказано, що згідно умов договору підряду було перераховано 290583,60 грн. Втім в матеріалах справи відсутній кошторис, який би слугував підтвердженням того, що сторони визначити обсяги та перелік робіт, а також їх вартість.

Окрім того, апеляційний господарський суд зазначив, що долучені до справи локальний кошторис на сантехнічні роботи та договірна ціна на ремонтні роботи не  можуть бути належними доказами у справі, оскільки не затверджені замовником будівництва ПП “Пелікан”. Водночас суд апеляційної інстанції, задовольняючи зустрічний позов, прийшов до висновку, що відповідно до ст. 318 ГК України,  договір підряду на капітальне будівництво повинен передбачати відповідальність сторін.

Так, згідно п.6.4  договору сторони визначили, що за несвоєчасне виконання зобов’язань підрядчик сплачує замовнику штраф у розмірі 100000 грн., а за порушення підрядчиком п.5.1 договору, яким останній зобов’язався передати замовнику до 10.09.05 проектно-кошторисну документацію на затвердження, він додатково сплачує штрафну неустойку (пеню) у розмірі від суми, вказаної в п.3.1 договору за кожен день неналежного виконання, тобто від суми 390000,00 грн. Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що зустрічні вимоги відповідають наведеним нормам, а отже підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої та апеляційної інстанції прийняті всупереч положенням, що регулюють дані правовідносини, а отже, зроблені висновки в судових актах не можна визнати переконливими.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції, не даючи кваліфікації наявним правовідносинам сторін, посилається на ст.ст. 837, 882, 843, 844, 877 ЦК України. В той же час, апеляційний господарський суд зазначає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір відноситься до договорів підряду на капітальне будівництво (ремонт,  реконструкція). Таким чином, кваліфікація даних правовідносин спірна і судами не визначено, що за відносини були між сторонами і відсутня чітка правова визначеність, які норми слід застосовувавти.

Так, при вирішенні спору суди повинні виходити не із найменування договору, а із змісту прав та обов’язків, що свідчать про наявні правовідносини. За змістом ст. 853 ЦК України замовник зобов’язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її, і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, негайно заявити про них підрядникові. Таким чином, із змісту наведеної правової норми слідує, що одна із ознак підряду –обов’язок підрядчика не тільки виконати роботу, але і передати результат. Роботи з позиції замовника виступають засобом досягнення результату та наділенні останнього правом власності (господарського відання, оперативного управління) на предмет договору. Акт приймання-передачі є документом, що фіксує та підтверджує об’єм виконаних робіт. Юридично значимі обставини, що свідчать про виконання робіт та їх передачу замовнику, судами встановлено не повністю. Так, довідка про вартість робіт, акти про виконання робіт та кошторис проведених робіт за договором підряду не підписані замовником. Даний факт сторонами не заперечується. Водночас, як місцевий так і апеляційний господарський суд, встановивши відсутність факту прийняття виконаних робіт у встановленому порядку, всупереч положенням ст. 32, 43 Господарського процесуального кодексу України не дослідили та не дали оцінки обґрунтованості відмови відповідача від підписання документів про виконані роботи та дату виконання робіт по договору. За наявності розбіжностей по об’єму та фактичному виконанню робіт по договору, суди всупереч вимогам процесуального законодавства, не витребували та не дослідили первинні документи, які б підтверджували чи спростовували об’єм виконаних робіт, не вивчили питання про необхідність призначення та проведення будівельної експертизи.

Питання про використання об’єкту замовником фактично не досліджувалось. Не досліджено судами питання, чи передавав підрядник замовнику документи про виконані роботи, якщо так, то чи уповноважена особа їх отримала. В судових актах та матеріалах справи не наведено доводів про те, чи було створено комісію по прийняттю виконаних робіт.

Колегія суддів вважає, що не можна погодитись з висновками суду першої інстанції щодо стягнення штрафних санкцій без аналізу підстав та часу їх виконання, оскільки в п.5.3 договору сторони визначили, що замовник зобов’язаний після підписання сторонами довідки про вартість виконаних робіт і акту приймання робіт здійснити оплату.

Щодо висновку суду апеляційної інстанції про задоволення зустрічного позову та стягнення штрафних санкцій, то апеляційним судом без повного та всебічного дослідження та аналізу фактичних обставин зроблено висновок про прострочення виконання зобов’язання, проте апеляційний суд не заперечує факт передачі документації та виконання зобов’язання за договором.

При вирішенні питання про стягнення вартості робіт на суму

15942,00 грн. місцевий господарський суд зазначив, що роботи на вказану суму узгоджені з замовником, що слідує з видаткових  накладних (а.с. 46-47), дані роботи виконувались ТОВ “Орді” ЛТД. Втім, як слідує з предмету договору, укладеного ТОВ “НЕП” (підрядником) з ТОВ “Орді” ЛТД, сторони визначили, виконавець бере на себе зобов’язання по монтажу систем опалення, гарячого і холодного водопостачання на об’єкті замовника.

Наявність п.2.3 договору № 101 від 25.07.03, де відмічено, що виконання робіт по водопостачанню, технологічним енергетичним обладнанням покладається на замовника, не враховано місцевим господарським судом.

При вирішенні питання по заявленій вимозі ТОВ “НЕП” місцевий господарський суд, окрім заборгованості по договору та штрафних санкцій, задовольнив вимоги про стягнення адвокатських витрат в сумі 13000 грн. Задовольняючи вимоги по стягненню зазначеної суми суд першої інстанції виходив із наявності угоди та факту сплати коштів. Втім, апеляційним господарським судом даним обставинам не дано оцінки, в той же час скасовано рішення суду першої інстанції по стягненню адвокатських витрат.

Колегія суддів вважає, що без аналізу умов договору та акту виконаних робіт по договору виконаних робіт по договору, не можна говорити про законність  задоволення вимог по сплаті послуг адвоката.

З огляду на викладене, судові акти суперечать закону та порушують  єдність в  тлумаченні та застосуванні судами норм права, а тому підлягають скасуванню. При новому розгляді слід врахувати зазначене та вирішити спір відповідно до вимог закону, оскільки в силу приписів ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази та додатково перевіряти докази.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “НЕП” задовольнити частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.07 та рішення господарського суду Волинської області від 12.09.06 по справі № 6/77-48 скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко