Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» квітня 2007 року                                                          справа №11/462-06

Колегія суддів у складі:                         головуючого судді В.В.Афанасьєва,

судді М.В.Гагіна,

судді Ю.О.Могилєвкіна

при секретарі Парасочці Н.В.,

за участю представників:

позивача                    -          Калиниченко О.В.

1-го відповідача           -          не з’явився

2-го відповідача          -          Алфімова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 9 Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 2-го відповідача (вхідний № 1435Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від                 19 березня 2007 року по справі  № 11/462-06

за позовом ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України»м. Київ, в ос. філії ВАТ «Укрексімбанк»в місті Харкові

до  1) товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецруда»м. Харків

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда», с. Караван

про стягнення 2014355,55 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду  Харківської  області від 19 березня 2007 року по справі № 11/462-06 (суддя Чернеляк М.І.) стягнуто солідарно з першого та другого відповідачів на користь позивача - 2000000,00 грн. заборгованості за кредитом, 10011,11 грн. пені за несплату суми першого траншу кредиту за період з 31 серпня 2006 року по 23 жовтня 2006 року, 4344,44 грн. пені за несплату суми другого траншу кредиту за період з 30 вересня 2006 року по 23 жовтня 2006 року та стягнуто з першого та другого відповідачів на користь позивача судові витрати.

2-й відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Надежда», з рішенням господарського суду Харківської області не погодився і у своїй апеляційній скарзі просить його скасувати в частині стягнення з нього 2014355,55 грн., а також 10071,78 грн. витрат по сплаті державного мита, 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись при цьому на порушення судом норм процесуального права.

Представник 2-го відповідача в судовому засіданні подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з поданням до господарського суду Харківської області позову про припинення правовідносин поруки за договором поруки №6806К24 від 13 березня 2006 року та відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача проти клопотання заперечує, вказуючи на те, що воно не відповідає вказаній нормі чинного законодавства.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач вважає рішення господарського суду Харківської області від 19 березня 2007 року законним та обґрунтованим, представник позивача в судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін.

Представник 1-го відповідача у призначене судове засідання не з’явився, хоча, відповідно до встановленого законодавством порядку був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення №02922685                       від 11.04.07 р.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши уповноважених представників позивача та 2-го відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

09 березня 2006 року між позивачем та першим відповідачем було укладено кредитну угоду № 6806К24, згідно якої було надано кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 2000000,00 грн., зі строком повернення до 29.12.06 року з оплатою відсотків за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ+9,5%, але не нижче 19,0 % річних. Згідно з п. 3.5.1. відсотки сплачуються з 1 по 7 число кожного місяця за попередній місяць.

Відповідно до п. 3.4. кредитної угоди позичальник зобов’язаний погасити кредит в строк не пізніше 29.12.2006 року, згідно з графіком зниження ліміту заборгованості, який є додатком до кредитної угоди. Графіком передбачені наступні строки погашення кредиту: 30.08.06 року, 29.09.06 року, 30.10.06 року, 29.11.06 року, 29.12.06 року.

Також між сторонами були укладені додаткові угоди: № 6806К24-1 від 27.03.06 року, № 6806К24-2 від 29.03.06 року, № 6806К24-3 від 27.04.06 року. Додатковими угодами змінений період нарахування процентів, порядок нарахування та строки сплати процентів.

Як свідчать матеріали справи, перший відповідач взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, а саме згідно з Графіком зниження ліміту заборгованості до Кредитної угоди прострочено сплату частин кредиту -  першого траншу у сумі 400000,00 грн. строком погашення 30.08.06 року та другого траншу у сумі 400000,00 грн. зі строком погашення 29.09.06 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та. сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до пункту 3.4.2. кредитної угоди в редакції додаткової угоди №6806К24-1 від 17.03.2006 року, у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у Графіку зниження ліміту заборгованості за Угодою, позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочки, яка нараховується відповідно до п. 7.2. кредитної угоди. Пеня нараховується на суму прострочених платежів за кредитом із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати здійснення платежу за кредитом в повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Позивачем нарахована пеня у розмірі 14355,55 грн., з яких; 10011,11 грн. пені за період з 31.08.06 року по 23.10.06 року за несплату суми першого траншу кредиту, 4344,44 грн. пені за період з 30.09.06 року по 23.10.06 року за несплату другого траншу кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою було укладено договір поруки № 6806Р4 від 13.03.06 року між позивачем та другим відповідачем, згідно якого поручитель (другий відповідач) зобов'язується перед позивачем солідарно відповідати за невиконання першим відповідачем зобов'язань взятих по кредитній угоді №6806Р4 від 13.03.2006 року, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій та витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 3.2. договору поруки передбачена солідарна відповідальність поручителя.

У зв’язку з невиконанням вищезазначених умов Кредитної угоди позивачем на адресу першого та другого відповідачів були направлені претензії про дострокове погашення кредиту та сплати інших платежів передбачених кредитною угодою.

Листом № 08/18 від 18.10.06 року другим відповідачем була надана відповідь позивачу на претензію, в якій другий відповідач відмовлявся від солідарної відповідальності, вказуючи на те, що повинен нести відповідальність лише у випадку неповернення позичальником банку кредит в строк передбачений кредитною угодою, а саме до 29.12.06 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про безпідставність відмови від солідарної відповідальності, оскільки, п.3.6.2. Кредитної угоди передбачено обов'язок позичальника здійснити дострокове погашення кредиту протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку, якщо позичальник не виконав будь-яке зобов’язання за кредитною угодою. До таких обставин невиконання зобов'язань позичальника відноситься порушення строків сплати певних траншів кредиту, передбачених п. 3.4.1. Кредитної угоди. Підставою для пред'явлення позивачем вимоги до поручителя щодо дострокового погашення кредиту та всіх обов'язкових платежів за кредитною угодою є п. 4.1.2, договору поруки, яким передбачено, що банк має право вимагати дострокове виконання основного зобов'язання поручителем у випадку порушення будь-якого зобов'язання позичальником за кредитною угодою.

Колегія суддів зазначає, що твердження представника другого відповідача про збільшення обсягу його відповідальності та припинення дії договору поруки на підставі частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України є безпідставними, оскільки відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідач не обґрунтував та не надав доказів щодо збільшення обсягу відповідальності другого відповідача в наслідок підписання додаткової угоди №6806К24-3 від 27 квітня 2006 року.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги, заявлені позивачем щодо стягнення заборгованості у розмірі 2014355,55 грн. за кредитною угодою № 6806К24 від 09.03.06 року, оскільки укладаючи додаткові угоди до кредитної угоди позивач та перший відповідач змінили період нарахування процентів, порядок нарахування та строки сплати процентів. Проте розмір процентів не змінився. В зв'язку з чим, обсяг відповідальності поручителя не збільшився, а залишився у тому ж розмірі, який і був передбачений кредитною угодою.

Крім того судова колегія апеляційного суду враховує, що 1-й відповідач взагалі не вчинив дій на виконання умов кредитної угоди –сплати відсотків, погашення кредиту, тощо.

Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності судова колегія вважає, що 2-й відповідач безпідставно намагається ухилитися від виконання свого зобов’язання за договором поруки, тобто діє не добросовісно, не справедливо, порушуючи приписи ч. 6 статті 3 та ч. 3 статті 509 Цивільного кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Харківської області  забезпечив додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно дослідив фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги 2-го відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження 2-го відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи, а його правова позиція ґрунтується на припущеннях.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської  області  від  19 березня 2007 року по справі № 11/462-06 прийнято без порушень норм процесуального права, які б могли бути підставою для його скасування.

Клопотання 2-го відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги не підлягає задоволенню, оскільки клопотання не було конкретизоване, носить загальний характер, в ньому не наведено жодного аргументованого доводу, на підставі якого суд повинен задовольнити його клопотання та розгляд справи відкласти.

Згідно зі статтею 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Обставин, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями  6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

У задоволенні клопотання 2-го відповідача про відкладення розгляду справи –відмовити.

Рішення господарського суду  Харківської  області від 19 березня 2007 року по  справі № 11/462-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу 2-го відповідача –без задоволення.

Головуючий суддя                        В.В.Афанасьєв

суддя                                М.В.Гагін

суддя                              Ю.О.Могилєвкін