ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.07
Справа №АС2/42-07.

За позовом: Сумського обласного відділення Фонду України соціального захисту інвалідів

До відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Михайлоганнівське»

Про стягнення: 3105 грн. 66 коп.

Суддя           СОП‘ЯНЕНКО О.Ю.

Секретар судового засідання                      Піскова  Ю.О.

Представники:

Від позивача: Груздо Т.С.

Від відповідача:  директор Косенко І.П.

Суть спору: позивач просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції в сумі 3105 грн. 66 коп. за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, але в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 2002 року №875-ХП (далі Закон) діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їх здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності.

Статтею 19 даного Закону для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік у кількості 1 робочого місця.

Підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша ніж установлена нормативами зазначеними вище, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом, а якщо працює від 8 до 15 осіб – в розмірі половини середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві (ст.20 Закону).

Відповідно до даних статистики в 2005 році середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві відповідача складала 27 чоловік, встановлено норматив створення робочих місць для працевлаштування одного інваліда.

Згідно Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою КМУ від 03.05.1991 року № 314 підприємства у межах нормативу, створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів, розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів; робоче місце вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідно нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів.

Наказом Державного комітету статистики №244 від 06.07.1998 року затверджена форма статистичної звітності № 3 – ПН “Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках”, яка подається підприємствами, установами та організаціями щомісяця на адресу державної служби зайнятості та передбачає інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування громадян), які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, зокрема інвалідів.

Крім того, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004р. №338 затверджено форму №10-ПІ "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", яку підприємства, установи і організації подають відділенню Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх реєстрації не пізніше першого лютого року наступного за звітним.

Таким чином, на підприємство хоч і не покладається обов’язок працевлаштовувати інвалідів, але покладається обов’язок створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.

У 2005 році відповідачем було створене робоче місце для працевлаштування інваліда та працювали на підприємстві два інваліди: Верещака Н.П. – інвалід ІІІ групи (свідоцтво АС №003200 від 24.06.2005р.), Чергінець М.М. – інвалід ІІІ групи (свідоцтво АЖ №000661 від 02.04.2003р.), про що відповідач повідомив позивачу у звіті форми 10-ПІ «Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік», копія якого знаходиться в матеріалах справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач у 2005 році виконав вимоги, передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» та Положення про робоче місце і про порядок працевлаштування інвалідів щодо створення робочих місць для інвалідів та інформування органів працевлаштування інвалідів, в зв‘язку з чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 3105 грн. 66 коп. визнаються судом не обґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову – відмовити.

СУДДЯ                                                                                          О.Ю. СОП‘ЯНЕНКО