ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 р.
№ 47/123-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кравчука Г.А.

суддів :
Мачульського Г.М.,
Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача
Матлахова І.М. –директора,
Янковського С.А. дов. №р/87-АУП від 01.03.2007 р.

відповідача
Булавацького К.І. дов. №305-4 від 03.01.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапора виробничого об’єднання

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2006 р.

у справі
№47/123-06 господарського суду Харківської області

за позовом
Південного державного проектно-конструкторського та науково-дослідного інституту авіаційної промисловості

до
Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапора виробничого об’єднання

про
стягнення  638 946,41 грн.

В С Т А Н О В И В:

Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості  (надалі Інститут авіаційної промисловості) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапора виробничого об'єднання (надалі Харківське авіаційне об'єднання) про стягнення  (з урахуванням уточнень позовних вимог) 784 670,82 грн., серед яких 458 725 грн. основного боргу, 152 464,46 грн. інфляційних, 42 652,50 грн. річних та 130 848,29 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов  ряду укладених між сторонами договорів позивачем виконані певні підрядні роботи, за які відповідач розрахувався лише частково, в результаті чого виникла заборгованість у вказаному розмірі.

Доповідач: Шаргало В.І.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.11.2006 року (судді: Светличний Ю.В., Швед Е.Ю., Інте Т.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2006 року (судді: Афанасьєв В.В., Бухан А.І., Шевель О.В.), позов задоволений частково, з  Харківського авіаційного об'єднання (підприємства) на користь Інституту авіаційної промисловості стягнуто 458 725 грн. основного боргу, 152 464,46 грн. інфляційних, 42 652,50 грн. річних та 37 305,12 грн. пені, а також відповідні судові витрати. В частині стягнення 93 543, 14 грн. (решта пені) відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, Харківське авіаційне об'єднання (підприємство) звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій ст. ст. 42, 22, 33, 38 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 207, 237 Цивільного кодексу України просить їх скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові. Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що Інститут авіаційної промисловості  неправомірно збільшив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та річних, оскільки    в позовній заяві про стягнення останніх не йшлося; крім того, суди попередніх інстанцій не витребували докази щодо повноважень осіб, які підписали договори зі сторони позивача; разом з тим, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій  також помилилися обраховуючи строк позовної давності для стягнення пені.

Заслухавши в судовому пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що між Інститутом авіаційної промисловості (Виконавець) та Харківським авіаційним (підприємством) об'єднанням (Замовник)  укладені договори підряду на розробку проектної продукції, а саме: №3153 від 27.01.2003 р. з додатковою угодою №1, №3157 від 24.03.2003 р., №3168 від 08.04.2003 р., №3196 від 12.06.2003 р., №3197 від 12.06.2003 р. з додатковою угодою №1 від 23.09.2003 р., №3201 від 12.06.2003 р.,  №3220 від 06.08.2003 р., №3221 від 06.08.2003 р., №04-04 від 12.02.2004 р., №40-04 від 11.06.2004 р., №33-04 від 20.10.2004 р., №76-04 від 01.12.2004 р., №75-04 від 01.12.2004 р., №12-05 від 22.03.2005 р., №13-05 від 22.03.2004 р.  За  умовами  перерахованих договорів  Виконавцем (позивачем) виконані види робіт визначені в кожному окремому  договорі, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі  робіт, які містять посилання на кожний окремий договір і які підписані обома сторонами без зауважень.  Однак, Замовник оплатив вказані роботи лише частково, в результаті чого утворилася спірна заборгованість.

Відповідно до статті 887 Цивільного кодексу України (правовідносини за договорами укладеними 2003 р. продовжують існувати після набрання чинності цим Кодексом) за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Відповідно до статті  193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У разі порушення стороною (сторонами) умов договору законодавством встановлена відповідальність  у вигляді сплати штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) (ст.ст. 218, 230 Господарського кодексу України).

Разом з тим, за правилами пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується  спеціальна позовна давність в один рік.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарськими судами встановлена наявність порушення Замовником (відповідачем) своїх зобов'язань  в частині оплати за виконані роботи у визначений договорами строк, за що   умовами названих договорів та відповідно до вимог  вищенаведеного законодавства встановлена відповідальність у вигляді сплати пені,  річних  та інфляційних втрат. Поряд з цим господарськими судами попередніх інстанцій визначено розмір пені та строки її стягнення  з урахуванням умов названих договорів та вищеназваних положень законодавства, у зв’язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволені частково.

Щодо посилання скаржника на підписання деяких  із перерахованих договорів неповноважним представником позивача, то судами попередніх інстанцій не встановлено обставин стосовно подальшого несхвалення цих договорів юридичною особою (від імені якої підписані договори), навпаки позивач вчинив дії, що свідчать про їх схвалення, а саме: виконав роботи відповідно до умов договорів з оформленням відповідних актів приймання-передачі (ст. 241 ЦК України), що підтверджується встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи.

Посилання  скаржника на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при прийняті уточнення позовних вимог Інституту авіаційної промисловості не відповідають чинному законодавству, зокрема ст. 22 Господарського процесуального кодексу України. Матеріалами справи підтверджується, що позивач  відповідно до поданих (до прийняття рішення судом) уточнень збільшив позовні вимоги і просив також стягнути річні та інфляційні, при цьому підстава як збільшених (уточнених) так попередніх позовних вимог залишилась одна і та ж –невиконання  відповідачем у встановлений договорами строк свого зобов'язання щодо оплати виконаних робіт. Тому на думку  судової колегії, ці посилання не дають підстав для скасування прийнятих у справі судових рішень.

З огляду на викладене та виходячи з меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарськими судомами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись ст. ст.  1115, 1117, 1119,  11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапора виробничого об'єднання (підприємства) залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2006р. у справі №47/123-06 залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.