ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.04.07 р.
Справа № 35/380пд

Суддя господарського суду Донецької
області Мальцев М.Ю.

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1, м.Краматорськ, Донецька область

до відповідача 1. Акціонерного
товариства закритого типу „Торговий дом „Астрон”, м. Краматорськ, Донецька
область

до відповідача 2. Закритого
акціонерного товариства „Вестастрой”, м. Краматорськ, Донецька область

про визнання договору оренди
недійсним

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за
довіреністю

від першого відповідача: Корнієнко
Д.О. за довіреністю

від другого відповідача: не
з'явився

У судовому засіданні 17.01.07р.
оголошено перерву на 06.02.07р., 07.03.07р. до 19.03.07р., 19.03.07р. до
03.04.07р. для надання сторонами додаткових документ

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької
області звернувся Приватний підприємець ОСОБА_1, м.Краматорськ, Донецька
область з позовом до Акціонерного товариства закритого типу „Торговий дом
„Астрон”, м. Краматорськ, Донецька область та
Закритого акціонерного товариства „Вестастрой”, м. Краматорськ, Донецька
область про визнання договору оренди недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на копії рішень господарського суду Донецької області №9/205 від
20.09.06р., №12/85в від 08.08.05р.,
договір оренди НОМЕР_1, копію витягу НОМЕР_2 про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, ст.ст. 215, 230, 234, 631 ЦК України.

Відповідач 1. надав відзив на
позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на
безпідставність та необгрунтованість.

Відповідач 2. надав відзив на
позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на
те, що вимоги позивача щодо недійсності договору оренди є безпідставними, тому
що ніяким чином не порушує прав та охоронювані інтереси позивача.

Ухвалою заступника голови
господарського суду Донецької області від 14.12.06р. продовжений строк
вирішення спору до 17.01.07р.

Ухвалами господарського суду
Донецької області від 17.01.07р., від 19.03.07р. задоволено клопотання сторін
про продовження строку розгляду справи.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

Позов мотивовано тим, що
Акціонерним товариством закритого типу „Торговий дом „Астрон” було подано
позовну заяву, яка розглядалася в іншій справі № 9/205, до Приватного підприємця
ОСОБА_1, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення збитків у сумі 13448,67
грн.

Оскільки позивач по цій справі
займав певні приміщення поза волею першого відповідача, останній не міг
виконати обов'язок надання цих приміщень в оренду другому відповідачеві на
підставі укладеного між ними договору оренди НОМЕР_1

Позивач вважає, що договір
НОМЕР_1  є по своєї суті фіктивним,
оформленим виключно з метою створити штучний доказ у справі № 9/205, оскільки
саме на підставі цього договору з позивача стягнуто збитки в сумі 13448,67 грн.

Після оформлення приватизаційного
договору перший відповідач, який вважав себе власником спірних приміщень,
поставив питання про його звільнення позивачем (справа № 12/83в).

В матеріалах справи № 9/205 є лист
Державної виконавчої служби, з якого видно, що виконавчий лист, виданий за
наслідками розгляду справи № 12/83в, пред'явлений в державну виконавчу службу
для виконання 12.09.05р. Позивачу надано 7 днів для добровільного виконання
рішення - до 19.09.05р.

Таким чином, укладаючи 01.09.05р.
договір №НОМЕР_1  та беручи на себе
зобов'язання передати спірне приміщення в оренду до 03.09.05р., перший
відповідач знав, що цього зобов'язання він не виконає, оскільки в той момент
він ще не звертався до державного виконавця за виконанням рішення та в цей
момент в господарському суді Донецької області знаходилася заява позивача про
надання відстрочки у виконанні судового рішення.

Пункт 8.2 Договору встановлює, що
Договір набирає чинності з моменту підписання акту приймання-передачі
орендованого приміщення. Відповідно до п. 2.1 Договору це повинно було
відбутися 03.09.05р. Однак сторони точно знали, що така передача 03.09.05р.
відбутися не може.

Перший відповідач, вважаючи себе
власником спірних приміщень, уклав спірний договір оренди щодо певних
приміщень, однак жодним документом не встановлено, що саме ці кімнати є
власністю першого відповідача.

Таким чином, позивач намагається
визнати недійсним договір оренди НОМЕР_1, оскільки він має ознаки фіктивності;
має ознаки такого, що укладений внаслідок обману; за змістом суперечить закону,
а також укладений особою, яка не має достатнього обсягу цивільної дієздатності.

Судом досліджені обставини справи,
надана належна оцінка правовідносинам сторін і він вважає, що доводи позивача
спростовуються наступними обставинами:

-          відповідно до ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом оренди може
бути річ, що визначена родовими ознаками та зберігає свій первісний вид при
неодноразовому використанні;

-          сторонами по справі є суб'єкти
господарювання за приписами ст. 55 ГК України;

-          правовідношення оренди у сфері
господарювання регулюються також ГК України. Згідно частини 1 ст. 283 ГК
України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення
господарської діяльності;

-          ГК України встановлює такі істотні
умови договору оренди: об'єкт оренди; строк, на який укладається договір
оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання
амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його
повернення або викупу;

-          таким чином, суд дійшов висновку, що договір
оренди НОМЕР_1 укладений у відповідності до чинного законодавства;

-          Цивільний кодекс України (ст. 215)
формулює детальні та достатньо визначені положення про підстави недійсності
правочинів та про види недійсних правочинів (нікчемні та оспорювані). Положення
ст. 207 ГК з цього ж питання, хоч і стосуються лише господарських договорів,
але є більш загальними. Виходячи із принципіального положення про Цивільний
кодекс як основний акт цивільного законодавства, при вирішенні питання про
підстави недійсності (нікчемності, оспорюваності) правочину у сфері дії
Господарського кодексу слід застосовувати відповідні положення Цивільного
кодексу;

-          відповідно до ч. 1 ст. 215 і ч. 1 ст.
203 ЦК підставою недійсності правочину є суперечність його змісту актам
цивільного законодавства. Під змістом правочину тут розуміється зміст
волевиявлення учасників правочину в цілому, тобто як волевиявлення щодо змісту
цивільних правовідносин, що мають виникнути на підставі правочину, так і
волевиявлення стосовно того, з ким ці правовідносини мають бути встановлені;

-          підставою недійсності правочину може
бути його суперечність актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст.
203 ЦК). При застосуванні цього положення слід врахувати, що абсолютна
більшість законів та інших нормативно-правових актів формулюють норми, що
належать до декількох галузей законодавства. В багатьох випадках в одних і тих
же положеннях актів законодавства формулюються норми двох і навіть трьох
галузей права. Тому числені публічно-правові заборони та обмеження, які
стосуються умов, за яких можливе вчинення правочину, мають тлумачитись так, що
вони мають цивільно-правовий зміст, а їх порушення є підставою для висновку про
те, що зміст правочину суперечить акту цивільного законодавства;

-          наслідки недійсності правочинів
встановлюються ст. ст. 216, 217 та іншими Цивільного кодексу. Враховуючи, що в
Цивільному та Господарському кодексах, в інших законах терміни “зобов'язання”,
“правочини” часто використовуються як тотожні, положення ст.ст. 207, 208 ГК про
недійсність зобов'язань та наслідки їх недійсності з урахуванням термінології,
що використовується у Цивільному кодексі, мають тлумачитись як такі, що
стосуються недійсності правочинів. Тому відповідно до ч. 1 ст. 208 ГК
правочини, що є підставою господарських зобов'язань, можуть бути визнані
недійсними у разі вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства з застосуванням наслідків, передбачених цією частиною;

-          правочин, що здійснений під впливом
обману, є оспорюваним. Він визнається судом недійсним за позовом учасника
правочину, який повинен бути заявлений в межах строку позовної давності;

-          під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника підприємства, установи, організації, що уклала
угоду, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або
замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди;

-          у вирішенні спорів про визнання угод
недійсними на підставі статті 230 Цивільного кодексу слід мати на увазі, що
відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності фактів обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою
стороною і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони
щодо укладення угоди;

-          відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, що вчиняється без наміру створити юридичні наслідки, які
складають зміст цього правочину. Ознака укладення правочину без наміру створити
юридичні наслідки може бути притаманна діям однієї або обох сторін правочину.
Однак фіктивним можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли
без наміру створити цивільно-правові наслідки. Якщо ж одна сторона діяла без
наміру створити юридичні наслідки, а інша сторона такий намір мала, правочин не
може бути визнаний недійсним;

-          саме по собі невиконання правочину
сторонами ще не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає
визнання правочину недійсним, повенен довести відсутність у учасників правочину
наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину;

-          вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками
судового процесу. За ст. 43 ГПК України ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь встановленої сили та оцінюються судом за його
внутрішнім переконанням у сукупності обставин справи.

Доводи позивача відносно того, що
договір оренди НОМЕР_1 за змістом суперечить закону, а також укладений особою,
яка не має достатнього обсягу цивільної дієздатності судом не приймаються,
оскільки відповідно до п.2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а згідно ст. 92 ЦК
України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх
через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та
закону.  Відсутність дієздатності
юридичної особи позивачем не підтверджена.

Позивач також наполягає на тому, що
договір оренди НОМЕР_1 суперечить закону згідно частини 2 ст. 631 ЦК України,
однак таких доказів суду не надав.

Таким чином, позивач по справі не є
учасником правочину та договір оренди НОМЕР_1 не порушує права та охоронювані
законом інтереси позивача.

Позивачем також не доведено
наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання
відповідних наслідків.

З огляду на зазначене суд вважає
вимоги позивача щодо визнання договору оренди НОМЕР_1 недійсним
необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають
віднесенню на позивача  в порядку, що
передбачений  ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129 Конституції
України, ст. 30, 203, 215, 216, 217, 230, 234, 759 ЦК України (2003р.), ст. ст.
55, 207, 208, 283 ГК України, ст. ст. 4-4, 33, 43, 44, 49, 69, 81-1, 82, 84,
частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Краматорськ, Донецька область  до Акціонерного товариства закритого типу
„Торговий дом „Астрон”, м. Краматорськ, Донецька область та  Закритого акціонерного товариства
„Вестастрой”, м. Краматорськ, Донецька область про визнання договору оренди
НОМЕР_1 недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (підписання).

Текст рішення оголошено в судовому
засіданні 03.04.07р.

Суддя
Мальцев М.Ю