ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

28.03.07                                                                                           Справа  № 5/3016-19/366

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                                  Процика Т.С.

суддів                                                                      Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства (далі ПП) «Аптечний склад «Данфарм»від 06.05.2005 року № 50

на рішення           Господарського суду Львівської області від 03.03.2005р.

у справі           № 5/3016-19/366

за позовом           ПП «Аптечний склад «Данфарм», м. Львів

до відповідачів:          1. Державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Залізничному районі м. Львова, м. Львів

2. Відділення державного казначейства (далі ВДК) у Залізничному районі м. Львова, м. Львів

3. Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, м. Львів

про           повернення помилково сплачених сум земельного податку в розмірі 31482 грн.

за участю представників:

від позивача                     –Мартинович С.В., Козлова О.В. –представники;

від відповідача  1          –Шиба Л.П. –начальник юридичного відділу, Пилип’як П.В. – головний державний податковий інспектор юридичного відділу;

від відповідача  2          –Гелей О.В. –головний спеціаліст відділу бухгалтерського обліку та звітності;

від відповідача  3          –не з’явився.

Особам, які беруть участь у справі, права і обов’язки, передбачені ст.ст.49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), роз’яснено.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.03.2005 року у даній справі, суддя Левицька Н.Г., в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю з підстав відсутності права у позивача на пільгу по сплаті земельного податку, оскільки він за своєю статутною діяльністю не відноситься до закладів охорони здоров’я та пропустив строк про перегляд нарахованого податку, стягнення або повернення його платнику.

Львівський апеляційний господарський суд постановою від 29.06.2005 року апеляційну скаргу позивача задоволив, згадане рішення місцевого господарського суду скасував і прийняв нове рішення; зобов’язав ДПІ у Залізничному районі м. Львова повернути ПП «Аптечний склад «Данфарм»через ВДК у Залізничному районі м. Львова помилково сплачені кошти в сумі –23952 грн., з врахуванням уточнення суми, викладеного в апеляційній скарзі. Дану постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, зокрема, що позивач відноситься до закладів охорони здоров’я і, відповідно, має пільгу щодо сплати земельного податку на підставі п.4 ст.12 Закону України «Про плату за землю».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.12.2006р. у даній справі касаційну скаргу ДПІ у Залізничному районі м. Львова задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2005р. скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції. В ухвалі зазначено, що задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині постанови послався на уточнення суми позову, викладеного в апеляційній скарзі; в мотивувальній частині постанови відсутні посилання на пропуск позивачем дворічного строку для повернення податку, встановленого статтею 18 Закону України «Про плату за землю», та посилання на період, за який позивачу належить повернути податок.

Згідно з ч.5 ст.227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Львівської області від 03.03.2005р. у цій справі, ПП «Аптечний склад «Данфарм» подало апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний господарський суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2005р. у справі № 5/3016-19/366 повністю; зобов’язати відповідача зарахувати помилково сплачену орендну плату в розмірі 12020 грн. в рахунок майбутніх платежів по орендній платі згідно з договором оренди земельної ділянки від 23.04.2002р.; зобов’язати ДПІ у Залізничному районі м. Львова зарахувати кошти в розмірі 11932,00 грн. в рахунок майбутніх платежів, або зобов’язати ВДК у Залізничному районі м. Львова повернути ці кошти на рахунок позивача. Скаржник вважає рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2005р. у даній справі незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального права, наявним матеріалам у справі та обставинам.

ПП «Аптечний склад «Данфарм», позивач у справі, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається зокрема не те, що:

відповідно до п.4 ч.1 ст.12 Закону України «Про плату за землю» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) він звільнений від сплати земельного податку, оскільки є вітчизняним закладом охорони здоров’я;

надання передбаченої п.4 ч.1 ст.12 Закону України «Про плату за землю»пільги не ставиться законодавцем у залежність від організаційно-правової форми господарювання закладу охорони здоров’я та його форми власності;

причини пропущення строку з 21.05.2003р. по 03.12.2004р. на звернення до суду є поважними, оскільки пропуск строку стався з вини відповідачів;

відповідно до пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»він не пропустив строк у 1095 днів на звернення про повернення надміру сплачених податків.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова, відповідач 1 у справі, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається зокрема на те, що:

позивач не є закладом охорони здоров’я в розумінні Основ законодавства про охорону здоров’я та Закону України «Про плату за землю», який був звільнений від сплати земельного податку;

відповідно до ст.18 Закону України «Про плату за землю»платники, яких своєчасно не було залучено до сплати земельного податку, сплачують податок не більш як за два попередні роки; перегляд неправильно нарахованого податку, стягнення або повернення його платнику допускаються не більш як за два попередні роки.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечила позовні вимоги та підтримала заперечення представників відповідача 1, наданих у судовому засіданні, зазначивши при цьому, зокрема, що відносно повернення надміру та/або помилково сплачених до місцевих бюджетів платежів, органи державного казначейства згідно з законодавством  готують платіжні документи і проводять повернення платежів на підставі відповідних документів органів виконавчої влади, яким відповідно до закону, надано право стягнення до бюджету податків, зборів та інших надходжень.

Представники скаржника у судовому засіданні підтримали доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, а також поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Представники відповідачів 1 і 2 у судовому заперечили вимоги, викладені в апеляційній скарзі, з підстав правомірності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення осіб, які беруть учать у справі, у судовому засіданні, суд встановив наступне.

ПП «Аптечний склад «Данфарм» звернулося до суду з позовом (з урахуванням уточнення позовних вимог) до ДПІ у Залізничному районі м. Львова, ВДК у Залізничному районі м. Львова та Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради про зобов’язання Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради зарахувати помилково сплачену орендну плату в розмірі 12020 грн. в рахунок майбутніх платежів по орендній платі, згідно з договором оренди земельної ділянки від 23.04.2002р.; зобов’язання ДПІ у Залізничному районі м. Львова повернути кошти в розмірі 11932,00 грн. на рахунок земельного податку та зарахування 12035,15 грн. в рахунок майбутніх платежів, або зобов’язання ВДК у Залізничному районі м. Львова повернути ці кошти на рахунок позивача за період з 21.05.2000р. по 21.05.2002р.; відновлення строку позовної давності з 24.05.2004р. по 27.10.2004р.

Загальна сума позову становить 31482,00 грн.

Згідно з ст.18 Закону України «Про плату за землю»платники, яких своєчасно не було залучено до сплати земельного податку, сплачують податок не більш як за два попередні роки.

Перегляд неправильно нарахованого податку, стягнення або повернення його платнику допускаються не більш як за два попередні роки.

Згідно з пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

У даному випадку положення норм Закону України «Про плату за землю»є спеціальними щодо врегулювання правовідносин з повернення платнику податків помилково чи надміру сплачених сум земельного податку, а тому апеляційний господарський суд вважає, що слід застосовувати саме положення норм Закону України «Про плату за землю», а не Закону України «Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на які посилається скаржник.

ПП «Аптечний склад «Данфарм»звернулось до Господарського суду Львівської області з даним позовом 27.10.2004р.

Період, за який позивач просить повернути або зарахувати в рахунок майбутніх платежів помилково сплачені суми коштів земельного податку та орендної плати - з 21.05.2000р. по 21.05.2002р.

Згідно з ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.1 ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

З огляду на викладене, у даному випадку, позивач пропустив встановлений ст.18 Закону України «Про плату за землю»дворічний строк для перегляду неправильно нарахованого податку, стягнення або повернення його платнику (позивачу).

Щодо вимоги про відновлення строку позовної давності з 24.05.2004р. по 27.10.2004р. (в ході апеляційного провадження позивачем подано клопотання від 27.03.2007р. про визнання причин пропуску строку з 21.05.2003р. по 03.12.2004р. на звернення до суду поважними, оскільки пропуск строку стався з вини відповідачів), то слід зазначити наступне.

Згідно з ст.71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно з ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно із ст.256 Цивільного кодексу України (далі по тексту ухвали - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно з розділом «Прикінцеві та перехідні положення»ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з ст.50 Господарського процесуального кодексу України (який належало застосовувати судом першої інстанції при розгляді даної справи) процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені цим Кодексом. У тих випадках, коли процесуальні строки не встановлено, вони призначаються господарським судом.

Строки для вчинення процесуальних дій визначаються точною календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу. В останньому випадку дію може бути вчинено протягом всього періоду.

Перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Згідно з ст.51 Господарського процесуального кодексу України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідний місяць і число останнього року строку.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Процесуальна дія, для якої встановлено строк, може бути вчинена до 24-ї години останнього дня строку. Якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24-ї години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним.

Про порушення (як вважає позивач) свого права він дізнався щонайпізніше 21.05.2002р., про що свідчить звернення ПП «Аптечний склад «Данфарм»до ДПІ у Залізничному районі м. Львова про повернення помилково сплачених сум коштів земельного податку. Тобто, звернувшись з позовом до Господарського суду Львівської області 27.10.2004р., позивач не пропустив строк позовної давності (строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права), проте позивач пропустив встановлений ст.18 Закону України «Про плату за землю»дворічний строк для перегляду неправильно нарахованого податку, стягнення або повернення його платнику (позивачу).

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкті владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували правомірність і підставність подання позову про зобов’язання Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради зарахувати помилково сплачену орендну плату в розмірі 12020 грн. в рахунок майбутніх платежів по орендній платі, згідно з договором оренди земельної ділянки від 23.04.2002р.; зобов’язання ДПІ у Залізничному районі м. Львова повернути кошти в розмірі 11932,00 грн. на рахунок земельного податку та зарахування 12035,15 грн. в рахунок майбутніх платежів, або зобов’язання ВДК у Залізничному районі м. Львова повернути ці кошти на рахунок позивача за період з 21.05.2000р. по 21.05.2002р.; відновлення строку позовної давності з 24.05.2004р. по 27.10.2004р.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, колегія суддів Львівського апеляційного господарського не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до наказів Управління державного казначейства у Львівській області від 20.07.2006 року № 84 “Про реорганізацію територіальних органів Державного казначейства Львівської області»та  від 15.08.2006р. № 92 «Про припинення юридичних осіб –райміськвідділень Державного казначейства Львівської області»з додатками до них вбачається, що відповідно до цих наказів припинено юридичну особу - ВДК у Залізничному районі м. Львова шляхом перетворення його в Управління Державного казначейства у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державного казначейства України у Львівській області та приєднання його до Головного управління Державного казначейства України у Львівській області в якості відокремленого структурного підрозділу.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.55 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про заміну відповідача 2 - ВДК у Залізничному районі м. Львова його правонаступником –Головним управлінням Державного казначейства у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2005р. у справі № 5/3016-19/366 –без змін.

Дана ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала складена в повному обсязі 23.04.2007р.

Головуючий суддя                                                            Процик Т.С.

Суддя                                                                       Галушко Н.А.

Суддя                                                                                Юрченко Я.О.