СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.07                                                                                 Справа № 15/9.

Суддя  Пономаренко Є.Ю., розглянувши матеріали  справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Луганськ-АВТО», м. Луганськ

до Управління ДАІ УМВС України в Луганській області, м. Луганськ

про стягнення 42017 грн. 56 коп.

За участю представників сторін:

від позивача –Буренко С.В., довіреність № 675 від 18.12.06.;

від відповідача –не прибув.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 42 017 грн. 56 коп. (у т.ч. основний борг 21332 грн., інфляційні нарахування –6 378 грн. 27 коп., пеня –9437 грн. 62 коп.), за договором на виконання послуг № 7 від 22.03.2003р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на: сплив строку позовної давності, знищення документів по виконанню даного договору, відсутність документів, що необхідно було приймати до сплати.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, доказів, що підтверджують заперечення  не надав.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані  документи та вислухавши представників сторін суд встановив наступне.

Між Дочірнім підприємством «Свердловська СТО»ВАТ «Луганськ-Авто», яке реорганізовано та правонаступником дочірнього підприємства, як юридичної особи є позивач у справі, та відповідачем у справі 22.01.2003р. укладено договір по наданню послуг №7 (далі –договір).

За даним договором Дочірнє підприємство «Свердловська СТО»ВАТ «Луганськ-Авто», як виконавець за договором прийняло на себе зобов’язання з надання послуг по діагностиці транспортних засобів, а відповідач зобов’язався оплачувати грошовими коштами дані послуги.

Відповідно до п. 4.2. договору замовник зобов’язаний сплатити послуги згідно акту виконаних робіт в строк 30 днів з дня надання акту.

За період з 06.03.2003р. по 25.12.2003р. надано послуг з перевірки технічного стану транспортних засобів з використанням діагностичного обладнання у кількості 5 333 автомобілів. Вартість послуг при цьому склала 21 332 грн. Вказані обставини визначені в акті виконаних робіт.

Вказаний Акт виконаних робіт був направлений відповідачу разом з претензією 23.10.2006р., а також вручений ще й 01.03.2007р.

На час вирішення спору надані послуги у сумі 21 332 грн. відповідачем не сплачені.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення суми основного боргу, в решті позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 161 Цивільного кодексу УРСР, а також ст. 526 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004р. та застосовується до тих прав та обов’язків що виникли та продовжують існувати після набрання законної сили, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

У зв’язку з тим, що обов’язок відповідача за вказаними правовідносинами по сплаті грошових коштів виник після 01.01.2004р., оскільки акт виконаних робіт надано після вказаної дати, до наведених правовідносин застосовуються правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, що набули чинності з 01.01.2004р., відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та п.4 прикінцевих положень Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог даного Кодексу та інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Позивачем надано докази направлення акту виконаних робіт на суму 21332 грн. разом з претензією 23.10.2006р., що підтверджується журналом реєстрації вихідної кореспонденції, а також акт вручений ще й 01.03.2007р.

Відповідачем доводи про направлення акту у вказаний спосіб та докази позивача щодо цього не спростовано.

Також, відповідачем не надано доказів що підтверджували б ненадання йому послуг та спростовували б доводи позивача щодо цього та надані ним докази, зокрема акт.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Одним із принципів господарського судочинства, закріпленого у ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України є принцип змагальності.

Так, при оцінці доводів сторін та наданих доказів у суду відсутні підстави не прийняття доводів позивача та наданих ним доказів щодо надання послуг на суму 21332 грн. та настання строку оплати по договору виконаних робіт.

Судом не приймаються доводи відповідача з посиланням на те, що нібито минув строк позовної давності з наступних  підстав.

Відповідно до п.6 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила даного Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Загальна позовна давність встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України у 3 роки.

З урахуванням пред’явлення акту, від чого розраховується строк виконання грошового зобов’язання, строк позовної давності за вимогою про стягнення основного боргу позивачем не пропущено.

Ототожнення ж строку дії договору зі строком виконання грошового зобов’язання, за порушення якого пред’явлено позов, є неправильним.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів,  необхідних  для належного  виконання нею зобов'язання,  враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 21332 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 6.1 договору за несвоєчасну або неповну оплату замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки від вартості наданих послуг.

Для задоволення вимог про стягнення щомісячного індексу інфляції, 3% річних та пені суду мають бути надані належні докази прострочення виконання боржником грошового зобов’язання в період за який нараховано вказані суми.

Акт виконаних робіт, від надання якого відраховується строк оплати, був направлений відповідачу разом з претензією 23.10.2006р., а також вручений ще й 01.03.2007р.

Періоди, за якими нараховано та заявлено до стягнення за даним позовом суми щомісячного індексу інфляції та пені, були визначені ще при пред’явленні претензії, тобто такі періоди та заявлені за ними суми визначені до настання строку виконання грошового зобов’язання відповідачем, у зв’язку з чим не доведено прострочення саме за заявлений період. Так, позивачем не надано належних доказів прострочення виконання зобов’язань відповідачем у період за який нараховано пеню, інфляційні нарахування, на підставі яких заявлено дані позовні вимоги.

За наведених підстав у задоволенні позовних вимог по стягненню суми індексу інфляції у розмірі  6 378 грн. 27 коп. та пені у сумі 9437 грн. 62 коп. слід відмовити.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Стягненню підлягає сума основного боргу у розмірі 21332 грн. У задоволенні решти заявлених вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у складі: 213 грн. 32 коп. державного мита, а також 59 грн. 91 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу сумі.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою присутніх у судовому засіданні представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Луганській області, м. Луганськ, вул. Линьова, б. 4, ідентифікаційний код за , на користь Відкритого акціонерного товариства «Луганськ-АВТО», м. Луганськ, м. Олександрівськ, вул. Нова, б. 1, ідентифікаційний код за , борг у сумі 21 332 грн. 00 коп., витрати зі сплати державного мита у сумі 213 грн. 32 коп.  та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі  59 грн. 91 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 04.04.2007р.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко