ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.07 р.                                                                             Справа № 31/382а

Нарадча кімната

місто Донецьк, вулиця Артема 157

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Ушенко Л.В. при секретарі судового засідання Москалик В.В.

розглянувши позовну заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю „BRW” м.Донецьк

До Державної податкової інспекції у Кіровському  районі м.Донецька

Про визнання нечинним податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.10.06р.

В присутності представників сторін:

від позивача  Павликов Є.І. – довіреність від 07.11.06р.

Від відповідача: Єфанова  Н. В. – довіреність № 27324/10-013-4 від 12.12.06р.

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю „BRW” м.Донецьк звернулось із позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському  районі м.Донецька про визнання нечинним податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.10.06р., яким визначена сума завищення бюджетного відшкодування за липень 2006р. у сумі 448 250,00 грн.

За даним позовом було порушено адміністративне провадження відповідно до п. 6 Розділу „Прикінцеві та Перехідні положення” КАС України.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він не згоден із зменшенням йому податкового кредиту з ПДВ за липень 2006р. за підставами відсутності факту поставки товарів від постачальника ТОВ „SDS”.

Відповідач проти позову заперечує і посилається в обґрунтування своїх доводів на те, що згідно договору № 38 від 01.06.06р., укладеного з ТОВ „SDS”, позивачем була здійснена передплата за товар, але товар не був отриманий, і оскільки договором не визначено момент переходу права власності на товар, то ДПІ вважає, що суми ПДВ, сплачені позивачем у якості передоплати вартості товарів, не підлягають включенню до складу податкового кредиту при відсутності факту отримання товарів.

Свої доводи в цій частині обґрунтовує положеннями ст.. 334 ЦК України та п. 7.4.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

До суду надійшло клопотання (вх.№02-41/273 від 04.01.2007р.) прокурора Кіровського району м. Донецька Новикова С.О. про вступ до участі у даній справі прокурора відповідно до ст..60 КАС України в інтересах держави в особі ДПІ у Кіровському районі м. Донецька, в зв’язку із необхідністю захисту економічних інтересів держави, заявою (вх.№ 02-41/5492 від 12.02.2007р.) прокурор відмовився від представництва інтересів ДПІ у Кіровському районі м.Донецька.

В зв’язку з необхідністю надання додаткових доказів та проведення уточнених розрахунків суми зменшення бюджетного відшкодування з урахуванням встановлених порушень провадження у справі зупинялось відповідно до ст.. 156 КАС України.

Судовий розгляд справи не фіксувався технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами додаткові докази та додатковий розрахунок суми зменшення бюджетного відшкодування в судовому засіданні, господарський суд встановив наступне.

ДПІ у Кіровському районі м.Донецька була проведена позапланова виїзна перевірка у позивача з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ за період з 01.06.06р. по 31.07.06р., про що складено акт перевірки № 2745/23-3/32890550 від 10.10.06р.

Перевірка проведена на підставі наказу начальника ДПІ № 361 від 21.09.06р. з посиланням на ст.. 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

Актом перевірки зафіксовано, що позивачем до ДПІ у Кіровському районі м. Донецька подані декларації з ПДВ з від’ємним значенням ПДВ за червень 2006р. у розмірі 808 126 грн. та за липень 2006р. із заявленою сумою бюджетного відшкодування за липень у розмірі 448 250 грн.

Перевіркою правильності визначення сум податкового кредиту ДПІ встановлено, що по договору №38 від 01.06.06р. позивачем була здійснена передоплата за меблі: у червні 2006р. у сумі 4928070,50 грн. (ПДВ – 821 345,09 грн.).

Згідно договору строк поставки товару обмовляється сторонами в заяві на придбання товару. Специфікація по договору не складалась, товар на момент перевірки ДПІ позивачем не отриманий, заяви на поставку сплаченого по передоплаті товару до постачальника не спрямовувались, претензії не пред’являлись.

ДПІ дійшла висновку в акті перевірки, що оскільки договорами не визначено момент переходу права власності на товар, то право власності відповідно до ст.. 334 ЦК України до позивача за сплачені товари не перейшло (право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом), а отже, на думку ДПІ, відсутній факт придбання товару, тому ПДВ, сплачений позивачем в складі передоплати вартості товарів по договорам № 38 від 01.06.06р. не підлягає віднесенню до складу податкового кредиту.

За таких обставин з посиланням на п. 7.4.1 та п. 7.7.2 ст. 7 та п. 1.8 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” ДПІ дійшла висновку в акті перевірки, що суми здійсненої передоплати не можуть бути розцінені в межах участі у господарській діяльності, тому позивачем завищено суму від’ємного значення ПДВ за червень 2006р. на суму 821345грн. і занижено суму ПДВ, що підлягала сплаті за червень 2006р. на 13 219грн., неправомірно заявлене бюджетне відшкодування ПДВ за липень у сумі 448 250грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Кіровському районі м.Донецька прийняла податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.10.06р., яким визначила суму завищення бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2006р. у розмірі 448 250 грн.

Позивач не згоден з порушеннями, встановленими актом перевірки, і просить визнати нечинним це податкове повідомлення-рішення .

Згідно декларації позивача з ПДВ за червень 2006р. ним задекларовано податкового кредиту у сумі 1034585 грн., податкових зобов’язань 226459 грн., що за результатами даного звітного періоду складає від’ємне значення різниці між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту у розмірі 808 126 грн.

Дана сума від’ємного значення включена до податкового кредиту наступного звітного періоду (липень 2006р.).

Відповідно до п. 7.4.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку в зв’язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

ДПІ зменшила суми податкового кредиту по декларації за червень 2006р. на суму ПДВ, сплаченого в складі передоплат по договору № 38 від 01.06.06р., укладених з ТОВ „SDS” посилаючись на порушення позивачем вимог п. 7.4.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки, на думку податкового органу, суми передоплат по договору № 38 від 01.06.06р. не може бути розцінено в межах господарської діяльності.

Господарський суд вважає висновок ДПІ щодо порушення позивачем вимог п. 7.4.1 Закону України „Про податок на додану вартість” безпідставним з огляду на наступне.

Позивачем укладені з ТОВ „SDS” договір постачання меблів № 38 від 01.06.06р, на виконання якого позивач здійснив передоплату ТОВ „SDS” у червні 2006р. всього у сумі 4928070,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до п. 7.5.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої із подій:

-          або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки рахунку (товарного чека)

-          або дата отримання податкової накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Суд вважає, що факт здійснення передоплати по договорам № 38 від 01.06.06р є першою подією, що давала право позивачу на формування податкового кредиту при умові наявності виданих ТОВ „SDS” належно оформлених податкових накладних.

У позивача на момент перевірки були наявні податкові накладні № 86/1 від 30.06.06р. на суму 2689500,00 грн. (ПДВ 448 250грн.), № 86/2 від 30.06.06р. на суму 2238570,49 грн. (ПДВ 373 095,08грн.). Згідно цих податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту 821345,08 грн. ПДВ за червень 2006р.

Зазначена сума ПДВ податковим органом не прийнята в складі податкового кредиту за червень 2006р. і була зменшена, що спричинило зменшення від’ємного значення ПДВ за червень 2006р. і зменшення бюджетного відшкодування, заявленого в декларації за липень 2006р.

Суд вважає, що суми внесеної передоплати, а отже і сплаченого ПДВ підлягають врахуванню в складі податкового кредиту як такі, що здійснені в межах господарської діяльності.

Виходячи із змісту п. 7.4.1 податковий кредит складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку в зв’язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи із п. 4.1 Статуту ТОВ „BRW” до предмету діяльності товариства включені оптова та роздрібна торгівля меблями, виробництво меблів. За договорами № 38 від 01.06.06р передбачено придбання меблів, що пов’язано безпосередньо з видом господарської діяльності і отже придбання меблів за даними договорами мала мету подальшого використання її в господарській діяльності позивача.

Та обставина, що на момент перевірки, як і на момент включення сум ПДВ до податкового кредиту при здійсненні передоплати, меблі не були отримані позивачем, не є підставою для не включення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту за першою подією.

Відповідно до ч. 4 п. 7.4.1 Закону України „Про податок на додану вартість” право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Крім того, як пояснив відповідач, за результатами проведеної зустрічної перевірки в ТОВ „SDS”, який видав податкові накладні по факту передоплати за меблі по договорам № 38 від 01.06.06р, сформовані в червні 2006р. податкові зобов’язання в повному обсязі.

Формування податкових зобов’язань здійснює продавець товарів в даному випадку ТОВ „SDS”. Відповідно до положень п. 7.3.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення податкових зобов’язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталась раніше:

-          або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці...

-          або дата відвантаження товарів.

ТОВ „SDS” сформувало по першій події – даті отримання коштів від покупця в рахунок оплати товарів, що підлягали поставці, податкові зобов’язання і видало позивачу податкові накладні.

З огляду на викладене судом не приймаються посилання ДПІ на ст.. 334 ЦК України та п. 1.4 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” в обґрунтування доводів щодо порушення позивачем п. 7.4.1 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Ст.. 344 ЦК України визначає момент переходу права власності на товар при поставці товарів, що має основне значення для визначення моменту переходу ризику та відповідальності. В розумінні податкового законодавства поняття поставки (п. 1.4 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” має значення для визначення її як господарської операції, яка передбачає передачу прав власності на товари за компенсацію і яка є об’єктом оподаткування ПДВ відповідно до п. 3.1.1 ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Крім того, суд зазначає, що сам розрахунок завищення бюджетного відшкодування податковим органом зроблений невірно. За результатами перевірки даних декларацій позивача за червень 2006р. за даними ДПІ у позивача виникало позитивне значення ПДВ у сумі 13219грн. Донарахування ПДВ у цій сумі за результатами перевірки по декларації за червень 2006р. ДПІ не здійснювала, але при визначенні суми частки від’ємного значення попереднього звітного податкового періоду, яка підлягала перенесенню в декларацію за липень 2006р. дану суму врахувала у зменшення від’ємного значення, що також вплинуло на суму, визначену ДПІ як завищення бюджетного відшкодування.

Таким чином, ДПІ неправомірно зменшила суму податкового кредиту за червень 2006р. на суму 821 345грн. та від’ємне значення ПДВ за червень 2006р. та бюджетне відшкодування ПДВ за липень 2006р. у сумі 448 250грн. Позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням результатів вирішення спору судові витрати у справі присудити на користь позивача з коштів Державного бюджету України відповідно до ст.. 94 КАС України.

Керуючись ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, ст.. 2, 17, 71, 72, 86, 94, 105, 158-163, 185, 186, 254 та п. 6 “Прикінцеві та Перехідні положення” КАС України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „BRW” м.Донецьк до Державної податкової інспекції у Кіровському  районі м.Донецька про визнання нечинним податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.10.06р. - задовольнити.

Визнати нечинним податкове повідомлення – рішення №/0 від 16.10.06р. про визначення суми завищення бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 448 250 грн. за липень 2006р.

Присудити з коштів Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „BRW” м.Донецьк судовий збір у сумі 3,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного господарського суду шляхом подачі через господарський суд Донецької області заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту постанови та наступного подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

Повний текст постанови виготовлений 19.03.07р.

Суддя                                                                                              Ушенко Л.В.