ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 квітня 2007 р.

№ 20/301/06

Вищий
господарський суд України у складі колегії
суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф. Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Запорізькій області

на постанову

Запорізького апеляційного
господарського суду від 09.02.2007

у справі

господарського суду Запорізької
області

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Запорізькій області

про

спонукання вчинити дії за
договором

та за зустрічним позовом

Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Запорізькій області

до

Приватного підприємця ОСОБА_1

про

розірвання договору
купівлі-продажу

в судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача:

ОСОБА_2-дов.від 30.10.2006

від відповідача:

Турчинський М.І.-дов.№22/2 від
09.01.2007

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 06.11.2006
господарського суду Запорізької області задоволено первісний позов. Зобов'язано
Регіональне відділення Фонду  державного
майна України передати у триденний термін після набрання чинності рішення у
справі ПП "ОСОБА_1 нежитлову будівлю, кафе літ.Б-1, загальною площею 759,7
кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Постановою від 09.02.2007
Запорізького апеляційного господарського суду рішення від 06.11.2006
господарського суду Запорізької області залишено без змін.

Судові рішення
мотивовані тим, що згідно ст. 633 Цивільного кодексу України, продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ст.253
Цивільного кодексу України перебіг строку виконання зобов'язання починається з
наступного дня після настання події, з якою пов'язано його початок.

Не погоджуючись  з судовими рішеннями регіонального відділення
Фонду державного майна України по Запорізькій області звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати,
посилаючись на те, що судами порушені норми матеріального права, зокрема,
ст.ст. 611, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст. 188,193 Господарського
кодексу України, ст. 23 закону України "Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)".

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального права при винесенні
оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної
скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, що
Регіональним відділенням ФДМУ по Запорізькій області (продавець) і ПП ОСОБА_1
(покупець) 29.05.2006 укладено договір НОМЕР_1 купівлі-продажу окремого
індивідуально визначеного майна, що підлягає продажу шляхом викупу.

Пунктом 1.1 договору продавець
зобов'язався передати у власність покупцю нежитлову будівлю, кафе літ. Б-1,
загальною площею 759,7 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, а продавець
зобов'язався прийняти це майно, сплатити за нього ціну, яка відповідно до п.1.3
складає 182 817,60 грн. (з урахування ПДВ в розмірі 20%).

Згідно п. 2.1. договору покупець
зобов'язаний внести суму 182 817,60 грн. за придбаний об'єкт приватизації
протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення та державної
реєстрації цього договору. Строк оплати може бути продовжений ще на 30
календарних днів за умови внесення не менше 50% від ціни продажу об'єкта
приватизації з урахуванням ПДВ. Нотаріальне посвідчення та державна реєстрація
договору відбулися 29.05.2006.

Умовами п.З договору передбачено,
що передача об'єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю у триденний
термін після сплати повної вартості придбаного об'єкту приватизації, визначеної
згідно з п.2.1 цього договору. Передача об'єкта приватизації продавцем і
прийняття об'єкта приватизації покупцем засвідчується актом прийому-передачі,
який підписується сторонами.

Пунктами 7.1 та 7.2 договору
сторони передбачили, що у  разі порушення
строку оплати за об'єкт приватизації покупець сплачує продавцю пеню від
несплаченої суми за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Якщо покупець протягом 60 днів з
моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору
повністю або частково не сплатить установлену ціну, він сплачує продавцю
неустойку в розмірі 20% від ціни продажу об'єкта приватизації з урахуванням
ПДВ. Неустойка сплачується протягом двадцяти календарних днів з моменту
закінчення терміну сплати коштів за об'єкт приватизації. При цьому продавець
порушує питання про розірвання договору.

Статтею 633 Цивільного кодексу
України, встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у
строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає
змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 253 Цивільного
кодексу  України перебіг строку виконання
зобов'язання починається з наступного дня після настання події, з якою
пов'язано його початок. Із урахуванням викладеного, строк виконання зобов'язань
позивача по оплаті за об'єкт розпочався 30 травня 2006року, 28 червня 2006 року
- є останнім днем розрахунку за спірним договором.

Однак, 28 червня є святковим
неробочим днем -днем Конституції України.

Згідно до ч.5 ст. 254 Цивільного
кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або
інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення
певної події, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, граничним строком
оплати за об'єкт приватизації є 29 червня 2006 року.

Господарським судом встановлено,
що  ПП ОСОБА_1 частково оплатив вартість
об'єкту, що підтверджується платіжним дорученням НОМЕР_2 на суму 120000,00
грн..

Зазначений розмір оплати становить
65,6 відсотків від ціни продажу об'єкту приватизації, тому строк оплати
продовжений - до 28 липня 2006 року. Остаточний розрахунок здійснено 01 серпня
2006 року, тобто з трьох денним простроченням.

На підставі пункту 2.1 договору ПП
ОСОБА_1 сплачено неустойку у сумі 36563,52 грн. платіжним дорученням ОСОБА_3.
Однак, після повної оплати об'єкту та сплати неустойки ПП ОСОБА_1 відмовлено у
передачі спірного майна та порушено питання щодо розірвання договору
купівлі-продажу НОМЕР_1.

Статтею 22 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"
передбачено, що правоволодіння, користування і розпорядження об'єктом
приватизації переходить до покупця з моменту сплати повної вартості придбаного
об'єкта приватизації. Аналогічні положення передбачені умовами договору.

Господарський суд дійшов висновку,
що з боку покупця виконані всі умови договору щодо повної оплати вартості
майна, також позивачем за первісним позовом, сплачена неустойка за прострочення
повної оплати вартості майна, і, в свою чергу, на продавця покладено обов'язок
передати об'єкт купівлі-продажу у власність покупця. Незгода останнього
передати об'єкт приватизації, є порушенням п. 3.2 умов договору щодо передачі
об'єкту договору купівлі-продажу.

Таким чином, не виконання своїх
зобов'язань продавцем, щодо передачі майна покупцеві та відмова підписати акт
приймання-передачі майна покупцю є порушенням права власності позивача, за
первісним позовом, відповідно до умов договору.

Щодо заявлених позовних вимог РВ
ФДМУ по Запорізькій області, щодо розірвання спірного договору купівлі-продажу,
то відповідно  положень ст.651

Цивільного кодексу  України, зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором
або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом даної статті підставою
для розірвання договору є факт істотного порушення договору стороною.

Господарськими судами не
встановлено факту істотного порушення умов договору з боку ПП ОСОБА_1, а також
не знайдено інших підстав для розірвання спірного договору купівлі-продажу.

У відповідності зі ст. 33
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не доведено тих
обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а
саме - наявності істотних порушень з боку позивача за первісним позовом умов
договору купівлі-продажу та підстав для розірвання даного договору.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів вважає, що  господарськими судами
дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення
відповідають  чинному законодавству
України та обставинам справи і підстав для їх
скасування  немає.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову від 09.02.2007
Запорізького апеляційного господарського суду
зі  справи  20/301/06 залишити без змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді                                                                         Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко