донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

11.05.2007 р.                                                                              справа №18/9-109

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Мирошниченка  С.В.

суддів
Колядко  Т.М. , Діброви  Г.І.

при секретареві судового засідання
Пивоваровій О.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача:
не з'явився,

від відповідача:
не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в Донецької області м. Донецьк

на ухвалу господарського суду

Донецької області

від
27.02.2007 року

по справі
№ 18/9-109 (Овсяннікова О.В.)

за позовом
Контрольно-ревізійного управління в Донецької області м. Донецьк

до
Сніжнянського психоневрологічного будинку-інтернату м. Сніжне Донецької області

про
зобов"язання вчинити певні дії

у судовому  засідання була оголошена перерва з 13 год. 30 хвил. 24.04.2007 року по 09 год. 30 хвил. 11.05.2007 року.

В С Т А Н О В И В:

Контрольно-ревізійне управління в Донецькій області м. Донецьк (далі по тексту - КРУ) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про зобов'язання  Сніжнянського психоневрологічного будинку-інтернату м. Сніжне Донецької області (далі по тексту - Інтернат) виконати вимоги, викладені у листі Контрольно-ревізійного відділу                    м. Сніжне  Донецької області від 26.02.2004 року № 01-15/106 щодо усунення виявлених перевіркою порушень законодавства з питань використання бюджетних коштів на закупівлю вугілля, а саме, прийняти заходи по відшкодуванню витрат на суму 51 879 грн. 02 коп. внаслідок придбання неякісного вугілля.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.02.2007 року відмовлено у відкритті адміністративної справи, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач не погодився з ухвалою місцевого суду та звернувся з апеляційною скаргою в якій просить її скасувати, як незаконну та необгрунтовану. На думку заявника ухвала винесена господарським судом з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, п. 7 ч. 1 ст. 3, п. 1 ч. 1, п. 4 ст. 17 Кодекса адміністративного судочинства України, ст. 7 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну  службу в Україні". Також заявник вважає, що  КРУ має право звертатись до господарського суду, як до адміністративного суду першої інстанції. Крім того, у апеляційній скарзі та під час судового засідання позивач навів і інші заперечення, які на його думку, є підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що оскаржена ухвала є законною та обгрунтованою, тому скасуванню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В мотивувальній частині ухвали зазначено, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, але з такими висновками місцевого суду апеляційна інстанція погодитись не може.

Державна контрольно-ревізійна служба є органом виконавчої влади.

Відповідно до п.п. 7, 8, 10 ст. 10 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” від 26.01.1993 № 2939-ХІІ із змінами, внесеними Законом України від 15.12.2005 № 3202-ІУ, органи державної контрольної ревізійної служби, зокрема, мають право:

пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів,   вилучати   в   судовому   порядку   до   бюджету   виявлені   ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування та кредитування, якщо отримані підприємствами, установами і організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

у судовому порядку стягувати у доход держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства;

звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 статті 3 КАСУ встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАСУ компетенція адміністративних судів поширюється на:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом;

5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Статтею 2 Закону України “Про державну контрольно –ревізійну службу в Україні” встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудиту та інспектування.

Таким чином, Контрольно –ревізійне управління в Донецькій області є органом державної виконавчої влади, який  уповноважений здійснювати  державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів  і у правовідносинах з державними підприємствами реалізує владні  функції.

Пункт 4 ст. 50 КАСУ  України не містить вичерпного переліку підстав з яких суб’єкт владних повноважень має право звернутися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, а наголошує  на тому, що  в інших випадках, (крім перелічених), підстави  встановлюються законом.

Пунктом 10 статті 10 Закону “Про державну контрольно –ревізійну службу в Україні” державній контрольно –ревізійній службі надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Тому судова колегія дійшла висновку, що господарський суд при винесенні оскарженої ухвали невірно застосував норми  Кодексу адміністративного судочинства України та дійшов помилкового висновку, що спір про зобов’язання виконати вимоги Контрольно –ревізійного управління в Донецькій області щодо усунення недоліків встановлених під час перевірки порушень за позовом суб’єкта  владних повноважень не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що призвело до неправомірної відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала господарського суду Донецької області від 27.02.2007 року по справі № 18/9-109 підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 195-196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, п.4, п. 6 та п. 7 розділу VІІ “Прикінцевих та перехідних положень” Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України" № 2953-ІУ від 6 жовтня 2005 року,  Донецький апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області                      м. Донецьк - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 27.02.2007р. по справі № 18/9-109 (суддя Овсяннікова О.В.) -  скасувати.

Справу № 18/9-109 направити до господарського суду Донецької області для продовження розгляду справи.

Ухвала Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після складання повного тексту ухвали. Касаційна скарга подається безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвала виготовлена у повному обсязі 14.05.2007року.

Головуючий:          С.В.  Мирошниченко

Судді:           Т.М.  Колядко

Г.І.  Діброва

Надруковано:  4 примір.

1 –позивачу

1 –відповідачу

1 –до справи

1 –ДАГС