СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Луцьк, пр. Волі, 54 а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"07" травня 2007 р.

Справа № 03/46-92А.

за
позовом Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції

до відповідачів
Підприємця ОСОБА_1

Приватної фірми
«Ельф»

про
визнання угоди недійсною

Суддя Сініцина Л.М.

При
секретарі Пастушук А.М.

Представники:

від позивача:
Сахарчук А.А. -гол. держ. под. інспектор, дов. в справі

від відповідачів:

Підприємця ОСОБА_1: н/з

ПФ «Ельф»:
Баранов В.В. -представник, дов. в справі

Козюра
А.Г. -адвокат, дов. в справі

Суть спору:
Луцька об'єднана державна податкова інспекція просить суд визнати недійсною
письмову угоду від 08.02.2005р. на суму 157 856 грн. 40 коп. укладену між
суб'єктом підприємницької діяльності - підприємцем ОСОБА_1 та Приватною фірмою
«Ельф», застосувати наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним,
передбачені ст. 208 ГКУ, а саме: стягнути з СПД ОСОБА_1 та ПФ «Ельф»все
одержане ними за зобов'язанням, тобто по 157 856,4 грн. з кожного. Свої вимоги
обґрунтувала тим, що позаплановою документальною перевіркою ПФ встановлено, що
ОСОБА_1 (перевірзик) та ПФ «Ельф»(замовник) уклали договір №б/н від
08.02.2005р. про надання транспортних послуг. Перевезення виконувалися відповідно
до ліцензії Міністерства транспорту та зв'язку України Державного департаменту
автомобільного транспорту НОМЕР_1. На виконання умов угоди СПД ОСОБА_1 надано
послуги, на що виписані податкові накладні. Фактичне отримання транспортних
послуг від ПП ОСОБА_1 підтверджується актами виконаних робіт з лютого 2005 року
по вересень 2005 року та товарно-транспортними накладними. По податковому
обліку ПФ «Ельф»суми отриманих транспортних послуг без ПДВ включено до складу
валових витрат, всього 131547,0 грн. Це відображено в декларації з податку на
прибуток підприємств за І квартал 2005р. та за перше півріччя 2005р. Згідно
податкових накладних ПФ «Ельф» віднесено до податкового кредиту ПДВ в сумі 26
309,4 грн.; що підтверджується деклараціями з ПДВ за 2005 р. Розрахунки між
суб'єктами господарювання проводились у готівковій формі, що підтверджується
корінцями до прибуткових касових ордерів. Розрахунки проведені повністю.
Постановою господарського суду Волинської області  від 13.02.2007р. за позовом Луцької ОДПІ до
СПД ОСОБА_1 та виконавчого комітету Луцької міської ради визнано недійсними з
моменту державної реєстрації свідоцтво про державну реєстрацію СПД фізичної
особи ОСОБА_1 від 04.02.2005р. та свідоцтво платника ПДВ від 17.02.2005р. з
моменту його видачі та припинено його підприємницьку діяльність. Фактично ПФ
«Ельф»уклало договір на отримання транспортних послуг від 08.02.2005р.,
підтверджений податковими накладними та актами приймання на суму 157 856,4 грн.
в т.ч. ПДВ-на 26309,4 підписаний від імені СПД ОСОБА_1 з невстановленою особою.
Відповідно до статті 72 КАС України обставини, встановлені постановою
господарського суду Волинської області від 13.02.2007р., що набрало законної
сили не доказується при  розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці
обставини, оскільки в сукупності з іншими фактами щодо намірів і характеру
діяльності можуть свідчити про характер мети, з якої укладено договір
невстановленими особами.  СПД ОСОБА_1 на
момент укладення договору та складання податкових накладних не був платником
податку на додану вартість у розумінні статті 9 Закону №168. Оскільки судом
визнано недійсним реєстрацію СПД ОСОБА_1 з моменту його державної реєстрації та
свідоцтво платника ПДВ з моменту його видачі, Луцька ОДПІ вважає, що у ПФ
«Ельф»не було підстав щодо віднесення до податкового кредиту 26 309,4 грн.
податку на додану вартість та включення до валових витрат 131 547 грн. згідно
податкових накладних, виписаних від СПД ОСОБА_1 Податкові накладні оформлені з
порушенням порядку складання і не дають платнику податку на включення сум ПДВ
до податкового кредиту звітного періоду та не підтверджують  податковий кредит, як цього вимагає п.п.
7.4.5 п.7.4 ст. 7. Укладення та виконання сторонами угоди, на думку Луцької
ОДПІ вчинено з метою суперечною інтересам держави в частині приховування від
оподаткування прибутків. Однією з обов'язкових підстав включення сум до
податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного
бюджету України. СПД ОСОБА_1 податкові зобов'язання з податку на додану
вартість за угодою ПФ «Ельф»не задекларовано та не сплачено. Угода про надання
транспортних послуг, вчинена з метою, яка завідомо суперечна інтересам держави
та суспільства, підлягає визнанню недійсною за ст. 207 ГКУ.

В заяві про уточнення позовних
вимог позивач просить визнати недійсним письмовий договір б/н від 08.02.2005
року, що підтверджується податковими накладними на суму 157 856,4 грн.,
укладений між СПД ОСОБА_1 м. Луцьк та ПФ «Ельф»м. Луцьк; застосувати наслідки
визнання господарського зобов'язання недійсним, передбачені ст. 208 ГКУ, а
саме: стягнути з СПД ОСОБА_1 та ПФ «Ельф»все одержане ними за зобов'язанням
тобто по 157 856,4 грн. з кожного.

Відповідач -Підприємець ОСОБА_1
пояснень щодо позовних вимог суду не подав.

Відповідач -Приватна фірма
«Ельф»пояснень щодо позовних вимог суду не надала, в поясненні з приводу
передачі готівкових коштів, пояснила, що оплату транспортних послуг згідно умов
договору б/н від 08.02.2005р. було проведено готівкою директором ПФ «Ельф»Моргуновою
Г.О. в приміщенні ПФ «Ельф»СПД ОСОБА_1, який підтверджував отримання грошових
коштів прибутковими касовими ордерами виписаними СПД ОСОБА_1, про що свідчать
наявні у ПФ «Ельф»корінці до прибуткових касових ордерів з печаткою СПД
-фізичної особи ОСОБА_1. Грошові кошти передані тій особі, яка представилася
СПД ОСОБА_1 і яка власноручно підписувала договір та ставила печатки на всіх
бухгалтерських та податкових документах.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про
уточнення позовних вимог, просив позов задоволити; представники відповідача -ПФ
«Ельф»позовні вимоги відхилили з підстав, викладених у поясненні, а також з тих
підстав, що договір фактично був укладений та виконаний відповідно до вимог
чинного законодавства, у СПД ОСОБА_1 була в наявності ліцензія на надання
послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального
користування; рішення суду про визнання недійсними реєстраційних документів,
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ та припинення підприємницької діяльності
підприємця ОСОБА_1 не може бути підставою для визнання угоди недійсною.

Із досліджених матеріалів справи,
пояснень представників сторін, господарський суд,-

В С Т А Н О В
И В:

Актом Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції НОМЕР_2 «Про результати виїзної позапланової
документальної перевірки ПФ «Ельф»з питань правових відносин з ПП ОСОБА_1 за
період з 01.02.2005р. 31.12.2005р.»встановлено, що ПФ «Ельф»уклала договір на
надання транспортних послуг від 08.02.2005р., підтверджений податковими
накладними, на суму 131 547,0 грн., крім того ПДВ -26 309,4 грн., на загальну
суму 157 856,4 грн. з ПП ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 50 ЦК України (вступив в
дію з 01.01.2004р.), тобто договір укладений особою, яка не мала права на його
здійснення; не належать до складу валових витрат будь-які витрати не
підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення
податкового обліку; не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких
витрат, що не підтверджені податковими накладними; занижено податок на додану
вартість на суму 1375,2 грн. за лютий 2005 р. (а.с.32-49, т.І).

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, Приватна фірма «Ельф» (далі ПФ «Ельф») зареєстрована виконавчим
комітетом Луцької міської ради 26.06.1996р., про що свідчить свідоцтво про
державну реєстрацію юридичної особи №391029 (а.с.5, т.І), статут ПФ
«Ельф»(а.с.6-9, т.І) та довідка НОМЕР_3 з ЄДРПОУ (а.с.10,т.І). З 01.07.1996р.
ПФ «Ельф»зареєстрована платником податку на додану вартість, про що свідчить
свідоцтво №02595634 про реєстрацію платника податку на додану вартість
(а.с.27,т.І).

Підприємець ОСОБА_1 зареєстрований
Виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області 04.02.2005р., про
що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_4 (а.с.142,т.І), взятий на
податковий облік 07.02.2005р. та зареєстрований платником податку на додану
вартість 15.02.2005р. (а.с.47, т.І), про що 17.02.2005р. ОСОБА_1 видано
свідоцтво НОМЕР_5 (а.с. 143, т.І). Відповідно до витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців станом на 18.04.2007р.
підприємець ОСОБА_1 перебуває у процесі припинення (а.с.14, т.ІІ).

На здійснення господарської
діяльності -надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом загального користування ( крім надання послуг з перевезення
пасажирів та їх багажу), ОСОБА_1 Державним департаментом автомобільного
транспорту 13.02.2005 року видано ліцензію НОМЕР_1 строком дії з 13.02.2005р.
по 12.02.2010р. (а.с.31, т.І).

08.02.2005р. між підприємцем
ОСОБА_1 та Приватною фірмою «Ельф»укладено договір на надання транспортних
послуг (а.с.67-68, т.І).

Предметом договору є надання транспортних
послуг -перевезення вантажу по території України. Доказом надання цих послуг
підприємцем ОСОБА_1 є товарно-транспортні накладні (а.с.87-104, т.І), акти
виконаних робіт підписані обома сторонами договору (а.с.69-77, т.І), а також
виписані підприємцем ОСОБА_1 податкові накладні за лютий-червень 2005 року
(а.с.109-126, т.І).

Приватною фірмою «Ельф»надані
послуги оплачувалися на підставі виписаних підприємцем ОСОБА_1 рахунків-фактур
за лютий-червень 2005 року (а.с.78-86, т.І) згідно квитанцій до прибуткового
касового ордера за липень -вересень 2005р. (а.с.105-108, т.І).

Перевезення виконувалися відповідно
із Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні
-ліцензіяНОМЕР_1, видана ОСОБА_1 строком дії з 13.02.2005р. по 12.02.2010р. (а.с.31,т.І).

Приватна фірма «Ельф» в
лютому-червні 2005 року віднесла суму податку на додану вартість, визначену в
податкових накладних виписаних підприємцем ОСОБА_1, до складу податкового
кредиту (а.с.50-66, 144-147, т.І).

З пояснення представника позивача
від 19.04.2007р. вбачається, що підприємець ОСОБА_1 за період з 01.02.2005р.
будь-яких декларацій передбачених законодавством до Луцької ОДПІ не подавав,
податки не сплачував; до Луцької ОДПІ було подано єдину декларацію від імені
ОСОБА_1 без печатки та підписів (а.с.13, т.ІІ, 148-149, т.І).

Постановою господарського суду
Волинської області від 13.02.2007р. задоволено позов Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції до підприємця ОСОБА_1 та Луцької міської ради
про визнання недійсними реєстраційних документів, свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ та визнано недійсним з моменту реєстрації Свідоцтво про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1; визнано
недійсним з моменту видачі Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану
вартість, одержане ОСОБА_1; припинено підприємницьку діяльність підприємця
ОСОБА_1 (а.с.136-138, т.І).

Актом НОМЕР_6 про анулювання
реєстрації платника податку на додану вартість Луцької ОДПІ анульовано
реєстрацію платника податку на додану вартість ОСОБА_1 з 16.02.2005р.
(а.с.26-27, т.ІІ).

Згідно частини 1 статті 207
Господарського кодексу України господарське зобов'язання що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини 1 статті 208
Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною
з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все
належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності
наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход держави.

В обґрунтування позову позивачем
зроблено посилання на те, що постановою господарського суду Волинської області
від 13.02.2007р. визнано недійсними з моменту державної реєстрації свідоцтво
про державну реєстрацію СПД фізичної особи ОСОБА_1 від 04.02.2005р. та
свідоцтво платника ПДВ з моменту його видачі, що судом встановлено що СПД
ОСОБА_1 лише здійснив державну реєстрацію, після чого всі документи передав
невстановленій особі за грошову винагороду; що ОСОБА_1 пояснив, що ніякої
фінансово-господарської діяльності він не здійснював (а.с.3,127-130, т.І).

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. з подальшими змінами та
доповненнями, роз'яснення Вищого Арбітражного Суду України №02-5/111 від
12.03.1999р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з
визнанням угод недійсними»з послідуючими змінами та доповненнями, «необхідними
умовами для визнання угоди недійсною є її укладення з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства (порушення основних принципів існуючого
суспільного ладу) та наявність умислу хоча б у однієї у сторін щодо настання
відповідних наслідків; до таких угод належать угоди, спрямовані на використання
всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з
корисливою метою, на незаконне відчуження або незаконне користування,
розпорядження об'єктами права власності українського народу -землею, як
основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави,
її надрами, іншими природними ресурсами, на придбання всупереч встановленим
правилам предметів, вилучених з обігу або обіг яких обмежено, на приховування
підприємствами, установами, організаціями чи громадянами, які набули статусу
об'єкта підприємницької діяльності, від оподаткування доходів або використання
майна, що знаходиться у їх власності, - шкоду інтересам суспільства, правам,
свободі і гідності громадян; наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає,
що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність укладуваної угоди і суперечність її мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних
наслідків; умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або
іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на
це належні повноваження; за відсутності таких повноважень наявність умислу у
юридичної особи не може вважатися встановленою».

Позивачем не доведено, що
відповідачі, укладаючи угоду від 08.02.2005р. діяли з метою, яка завідомо
суперечила інтересам держави і суспільства.

Визнання недійсними Свідоцтва про
державну реєстрацію підприємця ОСОБА_1 та свідоцтва платника податку на додану
вартість і подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість по
собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної
реєстрації підприємця ОСОБА_1 і до моменту виключення його з реєстру та не
позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями
податкових накладних.

З податкових накладних та квитанцій
до прибуткових касових ордерів вбачається, що ПФ «Ельф»сплатила в ціні послуг
податок на додану вартість. Транспортні послуги ОСОБА_1 надавались на підставі
ліцензії. І підприємець ОСОБА_1 і ПФ «Ельф»на час укладення і виконання угоди
від 08.02.2005р. були і на даний час є в Єдиному державному реєстрі; мали
свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість. Підприємець
ОСОБА_1 мав право виписувати податкові накладні, а отже ПФ «Ельф»сплативши
податок на додану вартість в ціні послуг обґрунтовано віднесла до податкового
кредиту суми податку на додану вартість.

За таких обставин, ПФ «Ельф»не може
нести відповідальність як за несплату податків підприємцем ОСОБА_1 так і за
можливу недостовірність відомостей про нього включених до Єдиного державного
реєстру, за умови необізнаності ПФ «Ельф»щодо такої.

Відповідно до частин 1,2 статті 18
Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців»від 15.05.2003р. з подальшими змінами та доповненнями якщо
відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені
до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в
спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо
відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні; третя особа не може посилатися на них у спорі у разі,
якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону
України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. з подальшими змінами
та доповненнями платник податку це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана
здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем,
або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Пунктом 10.2 статті 10 вказаного
Закону передбачено, що платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г»,
«д»пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та
своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до Закону.

Отже, сама по собі несплата податку
підприємцем ОСОБА_1, неподача ним податкової звітності, при фактичному
здійсненні господарської операції (наданні транспортних послуг ПФ «Ельф») не
впливає на податковий кредит ПФ «Ельф»та на суму відшкодування.

Визнання в судовому порядку
недійсними з моменту реєстрації установчих документів платника податку і його
свідоцтва, як платника ПДВ, не є підставою для визнання вчинених ним з іншими
суб'єктами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки його
контрагенти за договором можуть нести відповідальність за наявності вини.

Наявність умислу не може бути
підтверджена рішенням господарського суду про визнання нечинним свідоцтва про
державну реєстрацію, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану
вартість та припинення підприємницької діяльності, оскільки предметом
дослідження у такій справі є відповідність реєстраційних документів вимогам
чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди,
що мала місце під час підприємницької діяльності суб'єкта -підприємця ОСОБА_1.

Сам факт визнання недійсними
свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва про реєстрацію платником ПДВ та
припинення підприємницької діяльності не тягне за собою недійсність всіх угод,
укладених з моменту державної реєстрації підприємця ОСОБА_1 і до моменту
виключення його з державного реєстру.

Неподання стороною угоди фінансової
та податкової звітності і несплата нею податків тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї особи, але не є підставою для визнання
недійсними угод, укладених такою особою під час своєї підприємницької
діяльності.

До такого висновку дійшла колегія
суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України у
постановах від 14.02.2006р., 26.09.2006р. та 11.10.2006р. (а.с.с.32-39, т.ІІ).

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, позовні вимоги
позивачем не доведені і до задоволення не підлягають.

Оскільки відсутні підстави для
визнання угоди недійсною, не можливо і застосування наслідків визнання
господарського зобов'язання недійсним.

В позові  слід відмовити.

Щодо податкової накладної НОМЕР_7
на суму 8 251,20 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 1375 грн. 20 коп. (а.с.109,т.І) (а як
вбачається з акту перевірки підприємець ОСОБА_1 зареєстрований платником
податку на додану вартість 15.02.2005р. (а.с.47,т.І)), то суд приймає до уваги
пояснення ПФ «Ельф»та її представника, з яких видно, що нарахований згідно акту
перевірки податок на додану вартість по податковому повідомленню-рішенні №
/0 від 11.08.2006р. в сумі 1375,2 грн. та штрафні санкції в сумі
687,6 грн. був ПФ «Ельф»сплачений до бюджету шляхом зарахування в рахунок
переплати податку на додану вартість, яка була на момент сплати по податковому
повідомленню-рішенню ПДВ та штрафних санкцій (а.с.28-31, т.ІІ).

Керуючись Конституцією України,
Господарським кодексом України, Законами України «Про податок на додану
вартість», «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців», статтями 70,71,86,94,159-163,186 Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд -

П О С Т А Н О
В И В:

В позові Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції до Підприємця ОСОБА_1 та Приватної фірми
«Ельф»про визнання недійсним договору
б/н від 08.02.2005р. та застосування наслідків визнання господарського
зобов'язання недійсним, відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20 денний строк,
постанова суду набирає законної сили після закінчення цього 20 денного строку.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного
суду. Заява про апеляційне оскарження постанови може бути подана до
адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів
з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову може
бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                          Л.М.Сініцина

В повному обсязі постанову складено ___05.2007 року.