ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2007 р.
Справа № 15/200/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Л.В. Поліщук

суддів: Л.І. Бандури, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання О.О. Соломахіній.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ПП „Агро-СОВ”, м. Миколаїв

на постанову господарського суду Миколаївської області

від 11.01.2007р.

у справі № 15/200/06

за позовом ПП „Агро-СОВ”, м. Миколаїв

до ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Центральна МДПІ у м. Миколаєві здійснила планову виїзну перевірку ПП „Агро-СОВ” з питань своєчасності , достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.09.2003р. по 31.03.2005р., про що склала акт № 263/23-150/32612505 від 13.07.2005р. (а.с. 69-98).

Перевіркою встановлено, що ПП „Агро-СОВ” у перевіряємому періоді проводило операції з купівлі зернових та маслянистих культур з суб'єктами господарської діяльності (контрагентами), стосовно яких судовими органами прийняті рішення про визнання недійсними з моменту реєстрації установчих, бухгалтерських та податкових документів, а саме:

-          рішеннями Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.12.2003р. по справі № 2-4-4060/2003р. і від 05.12.2003р. по справі № 2-4-4090/03р. стосовно ПП „Нельта” і ПП „Дайвінг” визнано недійсними з моменту реєстрації установчі документи, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 29.08.2001р. № 19750132 і                              від 04.09.2002р. № 19755049 відповідно, первинні документи та податкові накладні;

-          рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2004р. по справі № 2-3829/04 стосовно ТОВ „Еталон С.В.” визнано недійсними з моменту реєстрації установчі документи, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 25.02.2004р. № 35615282, первинні документи та податкові накладні;

-          рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.05.2004р. стосовно ТОВ „Кліфф Палас” визнано недійсними з моменту реєстрації установчі документи, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 18.06.2002р. № 38275810;

-          рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2004р. по справі № 2-3179/2004р. стосовно ТОВ „Вірта Т.К.” визнано недійсними з моменту реєстрації установчі документи, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 25.02.2004р. № 37611856;

-          рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.02.2005р. стосовно ТОВ „Сольданс” визнано недійсними з моменту реєстрації установчі документи, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 28.07.2003р. № 36082271, первинні документи;

-          рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2004р. по справі № 2-1990/8,2004р. стосовно ТОВ „Прейс-СІТ” визнано недійсними з моменту реєстрації установчі документи, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 22.04.2003р.                    № 37058007.

Враховуючи встановлені обставини, Центральна МДПІ у м. Миколаєві зробила висновок про порушення підприємством:

-          п.п. 7.2.1, 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7, п.п. 9.1, 9.2, 9.3, 9.6 ст. 9,             п. 10.1 ст. 10 Закону України „Про податок на додану вартість”, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 205894 грн. 21 коп., у тому числі у листопаді 2003 року - на 14422 грн. 60 коп., у грудні 2003 року - на 189 грн. 58 коп., у січні 2004 року - на 6734 грн. 30 коп., у лютому 2004 року - на 30321 грн. 67 коп., у березні 2004 року - на 56265 грн. 44 коп., у жовтні 2004 року - на 80737 грн. 71 коп., у листопаді 2004 року - на 4293 грн. 33 коп., у грудні 2004 року - на 12929 грн. 58 коп. та до завищення на 43589 грн. суми податку на додану вартість, заявленої до відшкодування з бюджету, у тому числі за жовтень 2003 року - на 2976 грн., за листопад 2003 року - на 19518 грн., за лютий 2004 року - на 2575 грн., за березень 2004 року - на 5279 грн., за січень 2005 року - на 13241 грн.;

-          п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 288203 грн. 10 коп., у тому числі за 2003 рік - на 39279 грн. 13 коп., за 2004 рік - на 248923 грн. 97 коп.

На підставі зазначеного акту Центральна МДПІ м. Миколаєва прийняла податкові повідомлення-рішення від 15.07.2005р. № /0 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 205894,21 грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку в сумі 205894,21грн., № /0 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 288203,10грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку у сумі 288203,10грн. і № /0 про завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальній сумі 43589,00грн. та застосувала штрафні санкції у сумі 5415,00грн. (а.с.14-16).

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ПП „Агро-СОВ” оскаржило їх у адміністративному порядку.

Центральна МДПІ м. Миколаєва рішенням від 22.09.2005р.                              № 31270/10/25-00 про результати розгляду первинної скарги вищезазначені податкові повідомлення-рішення залишила без змін та прийняла податкові повідомлення-рішення від 26.09.2005р. № /1. № /1,                 № /1.

ДПІ у м. Миколаєві рішенням від 25.11.2005р. № 28116/10/25-014/57 про результати розгляду повторної скарги скасувала податкові повідомлення-рішення від 15.07.2005р. № /0 в сумі 102947,11грн.,                                 № /0 в частині застосування штрафної санкції у сумі 24490,88грн. та № /0 в частині завищення податку на додану вартість, заявленого до відшкодування з бюджету на 10830,00грн., та донарахувала суму 10830,00грн. податку на додану вартість, яка на момент перевірки була відшкодована з бюджету шляхом погашення зобов'язань зі сплати податку на додану вартість в наступних періодах. На підставі вказаного рішення Центральна МДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення від 19.12.2005р. № /2 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 205894,21грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку у сумі 102947,10грн., № /2 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 288203,10грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку у сумі 263712 грн. 22 коп.,                                № /2 про завищення на 32759,00грн. податку на додану вартість, заявленого до відшкодування з бюджету та застосування штрафних санкцій у сумі 5415,00грн. та № /2 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 10830,00грн.

ДПА України рішенням від 07.04.2006р.у № 3943/6/25-0515 про результати розгляду повторної скарги, податкові повідомлення-рішення Центральної МДПІ м. Миколаєва залишила без змін і зазначила про те, що вказане рішення не підлягає подальшому адміністративному оскарженню.

ПП „Агро-СОВ” звернулося до господарського суду Миколаївської області із позовом про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень Центральною МДПІ у м. Миколаєві від 15.07.2005р.                  № /0, № /0, № /0 та від 19.12.2005р.                        № /2, № /2, № /2 як таких, що суперечать нормам чинного законодавства.

Постановою господарського суду Миколаївської області                                    від 11.01.2007р. (суддя П.В. Цвєткова) в позові відмовлено. Постанова мотивована тим, що податкові повідомлення-рішення Центральною МДПІ у           м. Миколаєві від 15.07.2005р. № /0, № /0,                                № /0 є відкликаними. Щодо податкових повідомлень рішень                  від 19.12.2005р. № /2, № /2, № /2 то судом зазначено, що Центральна МДПІ у м. Миколаєві правомірно визначила позивачу податкові зобов’язання за допущені ним порушення.

ПП „Агро-СОВ”, не погоджуючись із постановою суду, звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що підприємством не були допущені порушення, зазначені в акті перевірки № 263/23-150/32612505 від 13.07.2005р.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно підпункту „б” п.п. 6.4.1, п.п. 6.4.3 п. 6.4 ст. 6 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181 із подальшими змінами, податкові повідомлення вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов’язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу в наслідок його адміністративного оскарження. У випадках, визначених підпунктом „б” підпункту 6.4.1. цього пункту, податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового зобов’язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу.

Отже, апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення Центральної МДПІ у                               м. Миколаєві від 15.07.2005р. № /0, № /0,                                № /0 є відкликаними, а тому вони не мають для позивача правових наслідків, у зв'язку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Пунктом 1 ст. 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов’язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Згідно з п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затв. Наказом ДПА України від 30.05.1997р. № 165, зареєстр. в Мінюсті України 23.06.1997р. за № 233/2037, з урахуванням змін і доповнень, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно з п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як свідчать матеріали справи, невідомі особи в порушення вимог чинного законодавства використали право на складання первинних документів з ПП „Агро-СОВ” від імені підприємств ПП „Нельта”, ПП „Дайвінг”, ТОВ „Кліфф-Палас”, ТОВ „Вірта Т.К.”, ТОВ „Сольданс”, ТОВ „Прейс-СІТ”, ТОВ „Еталон С.В.”, від яких не були наділені відповідними повноваженнями. За таких обставин відповідачем було правомірно зменшено податковий кредит по отриманим від вказаних підприємств податковим накладним, донараховано податкові зобов’язання з ПДВ та зменшено суму ПДВ, заявлену до відшкодування з бюджету, а також донараховано податок на прибуток.

Відповідно до п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті „б” п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п’ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд правомірно відмовив у позові, а тому підстави для скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ухвалив:

Постанову господарського суду Миколаївської області від 11.01.2007р. у справі № 15/200/06 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                                      Л.В.Поліщук

Суддя                                                                                          Л.І. Бандура

Суддя                                                                                          В.Б. Туренко