ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.02.07                                                                                       Справа №7/235-10/221/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мірошниченко М.В. судді  Мірошниченко М.В.    , Кричмаржевський В.А.  , Хуторной В.М.

при секретарі: Акімовій Т.М.

за участю представників:

позивача: Олійник О.І., дов. № 3799 від 14.11.2006 р.

відповідача: Білоусов А.С., директор;

Гардер О.Г., дов. № 12 від 15.05.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ресурс», м. Енергодар Запорізької області

на рішення господарського суду Запорізької області від 13.09.2006 р.

у справі № 7/235-10/221/06

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція,            м. Енергодар Запорізької області

71500, Запорізька область, м. Енергодар

до відповідача Приватного підприємства «Ресурс», м. Енергодар Запорізької області

71503, Запорізька область, м. Енергодар, а/с 12

про стягнення 72.466,43  грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція,            м. Енергодар Запорізької області (позивач) звернулося до господарського суду Запорізької області із позовом до Приватного підприємства «Ресурс», м. Енергодар Запорізької області, (відповідач) про стягнення суми 72.466,43  грн. основного боргу за договором поставки брухту чорних і кольорових металів № 591(7) 01УК від 16.10.2001 р.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 13.09.2006 р. у справі № 7/235-10/221/06 (суддя Алейникова Т.Г.) позов задовольнив повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 72.466,43 грн. основного боргу, 742,66 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду мотивоване наступним. Правовідносини між сторонами врегульовані договором поставки брухту чорних і кольорових металів № 591(7) 01УК від 16.10.2001 р., відповідно до умов якого позивач поставив відповідачу товар на суму 177.363,45 грн., що підтверджується накладними. Відповідач виконав свої зобов’язання за договором частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення суми основного боргу.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, відповідач звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 13.09.2006 р. у справі № 7/235-10/221/06 змінити, позовні вимоги ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЗАЕС,               м. Енергодар Запорізької області, задовольнити частково, з відповідача на користь позивача стягнути 28.444,16 грн. На думку відповідача, щодо стягнення іншої суми, заявленої до стягнення, позивачем пропущений строк позовної давності.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення, а рішення – без змін. Позивач зазначає, що відповідач здійснив ряд дій, які свідчили про визнання ним боргу, отже згідно з положеннями ст. 264 ЦК України     (набрав чинності з 01.01.04 р.) перебіг позовної давності переривався і почався заново з 10.10.2002 р.

Розпорядженням заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 242 від 31.01.2007 р. справа № 7/235-10/221/06 передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Мірошниченко М.В. (доповідач); судді:  Кричмаржевський В.А., Хуторной В.М.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічної фіксації. За  згодою представників сторін в судовому засіданні 01.02.2007 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Запорізького апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

16.10.2001 р. між позивачем та відповідачем укладено договір поставки брухту чорних і кольорових металів № 591(7) 01УК, доповнений додатковою угодою № 1 від 28.12.2001 р. (а.с. 10 – 12, т. 1), згідно з умовами якого позивач зобов’язався поставити, а відповідач – отримати й оплатити прийнятий металобрухт (далі – Товар) протягом семи днів з дня його приймання. Асортимент, кількість, ціна, вартість зазначені в п. 1.1 Договору.

Загальна вартість Договору складає 178.000,00 грн. (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору товар, який поставляє позивач згідно із специфікацією (п. 1.1), оплачується відповідачем за договірними цінами в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача в семиденний строк з моменту поставки товару на склад відповідача.

Договір вважається укладеним і таким, що вступив в законну силу з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань (п. 9.4 договору).

Позивач на виконання умов договору за період з 09.11.2001 р. по 02.10.2002 р. відвантажив відповідачу товар на загальну суму 177.363,45 грн., що підтверджується відповідними накладними, копії яких містяться в матеріалах справи.

На сплату вартості товару  позивач виставив відповідачу рахунки.

Відповідач свої зобов’язання за договором щодо оплати отриманого товару виконав частково, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 72.466,43 грн.

Позивач надіслав відповідачу претензію від 01.10.2002 р. (а.с. 19, т.1) з вимогою в десятиденний термін погасити заборгованість в сумі 72.466,43 грн. В своїй відповіді на зазначену претензію № 45д від 09.10.2002 р. (а.с. 20, т. 1) відповідач визнав свої зобов’язання перед позивачем на суму 72.466,43 грн.

Факт заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 72.466,43 грн. підтверджується також двостороннім  актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2005 р. (а.с. 4 – 5, т. 2).

Стягнення з відповідача на користь позивача 72.466,43 грн. основного боргу за договором стало предметом спору у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2003р.) щодо цивільних відносин,  які виникли  до  набрання  чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в     ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором  поставки  продавець  (постачальник), який здійснює  підприємницьку  діяльність,  зобов'язується  передати  у встановлений   строк   (строки)  товар  у  власність  покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов'язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про стягнення суми 72.466,43 грн. основного  боргу є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що під час розгляду справи, до винесення рішення місцевим господарським судом,  відповідачем зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності (заява від 21.12.2005 р., а.с. 13, т. 2).

При апеляційному перегляді справи колегія суддів дійшла до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений з огляду на наступне.

Відповідно до ст.71 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.) та ст. 257 ЦК України (2003р.) загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 р.) передбачено, що правила  Цивільного  кодексу  України про позовну давність застосовуються до позовів,  строк пред'явлення яких,  встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Як вже зазначалось вище, перша спірна поставка за Договором була здійснена позивачем 09.11.2001 р. (накладна № 7/10/25 від 09.11.2001 р. на суму 235,19 грн., а.с. 22, т. 1). Відповідно до п. 3.2 Договору оплата повинна була бути здійснена відповідачем в семиденний строк з моменту поставки Товару, тобто - до 16.11.2001 р. Отже, трирічний термін позовної давності спливає 16.11.2004 р., тобто після набрання чинності з 01.01.04р. Цивільним кодексом України (2003 р.) – п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати правила про позовну давність Цивільного  кодексу  України (в редакції2003 р.).

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної  давності переривається вчиненням особою дії,  що  свідчить  про  визнання  нею  свого  боргу  або   іншого обов'язку.  Після  переривання,  перебіг  позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної  давності,  до нового строку не зараховується.

Як вже зазначалось вище, своєю відповіддю від 09.10.2002 р. на претензію позивача, відповідач підтвердив свої зобов’язання перед позивачем на суму 72.466,43 грн. Після визнання претензії з боку відповідача 06.08.2003 р. та 10.09.2003 р. було здійснене часткове погашення заборгованості перед позивачем платіжними дорученнями: № 81, № 91 на загальну суму 158,27 грн. Листом № 18 від 17.08.2005 р. (а.с. 124 - 125, т.1) відповідач ще раз підтвердив свою готовність погасити заборгованість за Договором. Також дією, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу перед позивачем, можна вважати підписання двостороннього акту звірки взаєморозрахунків за Договором станом на 01.10.2005 р. (а.с. 4 – 5, т. 2).

Як свідчать матеріали справи, а саме опис вкладення в цінний лист від 22.08.2005 р. (а.с. 89, т. 1), із позовною заявою до господарського суду Запорізької області  позивач звернувся - 22.08.2005 р. Таким чином позивачем не пропущений строк позовної давності про стягнення з відповідача суми 72466,43грн .

Місцевий господарський суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача зазначену суму боргу.

За викладених обставин апеляційна скарга Приватного підприємства «Ресурс»,      м. Енергодар Запорізької області, задоволенню не підлягає.

Судові витрати, у тому числі й по апеляційній скарзі, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід віднести на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України , Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ресурс», м. Енергодар Запорізької області, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 13.09.2006 р. у справі № 7/235-10/221/06 - без змін.

Головуючий суддя Мірошниченко М.В.

судді  Мірошниченко М.В.

Кричмаржевський В.А.  Хуторной В.М.