СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.07                                                                                 Справа № 13/112

За позовом Дочірнього підприємства “Газ-Тепло” НАК “Нафтогаз України” м. Київ

до Міського комунального підприємства “Луганськ-Сервіс-Плюс”

про стягнення 156 676 грн. 00 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Череповський О.В. дов. № 07/41 від 09.02.2007 р.

Від відповідача
Бугайов Ю.В. дов. б/н від 29.06.06 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач звернувся з позовом про стягнення боргу в сумі 156 676 грн. 89 коп.

Позивач позов підтримав.

12.04.2007 р. у судовому засіданні за участю представників обох сторін була оголошена перерва до 11 год. 20 хв. 16 квітня 2007 року. Після перерви представник відповідача у судове засідання не прибув.

Відповідач заперечень проти позову суду не надав.

Позивачем заявлене клопотання про вжиття заходів із забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відповідача.

Зазначене клопотання судом відхиляється оскільки відповідно до ст. 66, 67 Господарського  процесуального кодексу України арешт може бути накладений на майно або грошові  суми, що належать відповідачеві. Накладення арешту саме на рахунки діючим законодавством не передбачено.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що між сторонами по справі 10 жовтня 2003 року між сторонами по справі був укладений договір комісії № 12/03-110 за яким позивач уповноважив відповідача протягом строку дії договору здійснювати діяльність по продажу теплової енергії належної позивачу відповідно до умов договору, в інтересах позивача від свого імені та за рахунок позивача.

Згідно п. 4.8. договору відповідач прийняв на себе поручительство (делькредере) перед відповідачем за виконання споживачами зобов’язань по угодам. Забезпеченням поруку є сума винагороди за послуги на переробку природного газу та постачання теплової енергії № 16/03-109 від 10.10.2003 року.

В період з жовтня 2003 року по вересень 2004 року на виконання умов договору позивач передав відповідачу теплову енергію в розмірі 34 724,826 Гкал на загальну суму 3 371 586 грн., що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії.

Поставлена теплова енергія була оплачена частково в сумі 3 214 909 грн. 13 коп.

Згідно звіту комісіонера № 02 3/110 за лютий 2005 року сума боргу відповідача за продаж теплової енергії згідно п. 4.8. та 4.11 договору станом на 28.02.2005 р. становить 156 676 грн. 90 коп.

Вимогою від 06.02.2007 р. позивач запропонував відповідачу виконати грошове зобов’язання в сумі 156 676 грн. 90 коп.

Вимога залишилась без задоволення.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з відповідача коштів в сумі 156 676 грн. 90 коп.

Відповідач заперечень проти позову, або доказів оплати заборгованості суду не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  Господарським  кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених Господарським  кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4.8. договору відповідач прийняв на себе поручительство (делькредере) перед відповідачем за виконання споживачами зобов’язань по угодам.

Згідно ч. 3 ст. 1016 Цивільного кодексу України у даному випадку відповідач відповідає перед позивачем за невиконання третіми особами зобов’язань за угодами укладеними в межах договору комісії.

Вимога позивача щодо сплати заборгованості в сумі 156 676 грн. 90 коп. відповідачем виконана не була.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо  строк  (термін)  виконання  боржником  обов'язку  не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від  дня  пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –1566 грн. 77 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства Луганськ-Сервіс-Плюс” м. Луганськ, Ленінський район вул. Коцюбинського 14 ідентифікаційний код 31995921 на користь Дочірнього підприємства “Газ-Тепло” НАК “Нафтогаз України” м. Київ, бульвар І. Леспе 16 ідентифікаційний код 32587579 заборгованість в сумі 156 676 грн. 89 коп. державне мито у сумі –1566 грн. 77 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

У судовому засіданні за згодою сторін була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання рішення

23.04.2007 р.