ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

23 квітня 2007 р.
Справа  № 16/45

За позовом

приватного підприємця ОСОБА_1, с.
Тур'я Ремети,  Перечинський район

до відповідача

Ужгородської міжрайонної
державної податкової інспекції в
Закарпатській області, м. Ужгород

про

визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень НОМЕР_1 та  НОМЕР_2

Суддя  О.В. Васьковський

Представники:

Від позивача

ОСОБА_2- адвокат (договір
НОМЕР_3)

Від відповідача

Петрова О.М. - начальник
юридичного відділу (дов. від 30.03.06 №3954/9/10-0), Глоба М.М. - старший
державний податковий ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи
(дов. від 21.03.07 №4047/9/10

СУТЬ СПОРУ:
про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень НОМЕР_1,  яким визначено податкове зобов'язання по
податку на додану вартість у сумі 15244,10 грн., в т.ч. 10253,00 грн. основного
платежу та 4991,10 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та НОМЕР_2, яким
визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі
1970,23 грн.

Позивач просить задоволити позов,
мотивуючи наступним: висновок податкового органу про виключення з податкового
кредиту суми податкових накладних за покупку палива в розмірі 10253,00 грн.
через відсутність подорожніх листів на використання закупленого пального
належної форми не відповідає фактичним обставинам та нормам чинного
законодавства, оскільки формування податкового кредиту з податку на додану
вартість у спірних періодах здійснювалось за податковими накладними, як
передбачено             п. 7.2. ст. 7 Закону
України „Про податок на додану вартість”; податковим органом безпідставно
зменшено валові витрати за рахунок витрат на придбання паливно-мастильних
матеріалів, які, як зазначає відповідач, не підтверджені подорожніми листами, а
також витрат на придбання бензопили 3458,33 грн. (по цінні придбання без
податку на додану вартість) у результаті чого збільшено чистий дохід за 2005
рік та донараховано прибуткового податку в сумі 1970,23 грн.

Відповідач позов не визнає та у
письмовому запереченні доводить правомірність та законність спірних податковим
повідомлень-рішень про донарахування податкових зобов'язань та застосування
штрафних санкцій. Зокрема зазначає, що витрати на придбання основних фондів, у
даному випадку на придбання бензопили вартістю, підприємець повинен поступово,
а не відразу, відносити на витрати шляхом нарахування амортизації.

Донарахування податку на додану
вартість є правильним, оскільки під час
проведення перевірки позивачем не надано підтверджувальних документів, а
саме подорожніх листів, які є підставою списання паливно-мастильних матеріалів
(далі - ПММ).

У судових засіданнях 21.03.07,
28.03.07, 30.03.07, 18.04.07 за згодою сторін, відповідно до  ч.2 ст. 150 Кодексу адміністративного
судочинства України, оголошувалася перерва.

Відповідно до ч.3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23.04.07 проголошено
вступну та резолютивну частини постанови. Відповідно до ч.4 ст.167 Кодексу
адміністративного судочинства України, сторони повідомлено, що  повний текст постанови буде виготовлено
15.05.07.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи та
додатково подані докази, суд встановив:

За результатами документальної
планової перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати
податків, зборів (обов'язкових платежів) по питанню дотримання вимог
податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з 01.10.03 по
30.09.06 Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією складено акт
НОМЕР_4, де зафіксовано порушення позивача, а саме:  ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України
„Про прибутковий податок з громадян” від 26.12.92  №13-92 із змінами та доповненнями, щодо
правильності визначення суми валового доходу та валових витрат; пп. 2, п. 3 ст.
6 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” №889-ІV від 22.05.03 із
змінами і доповненнями, що полягає у наданні податкових соціальних пільг без
отримання заяви на їх застосування; пп. 3 п. 4.5. та п. 7.2. ст. 7 Закону
України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 №168/97-ВР із змінами та
доповненнями (далі -Закон №168/97-ВР), щодо правильності обчислення податкових
зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість та неподача
декларацій з податку на додану вартість. Таким чином, за результатами перевірки
позивачу донараховано: 1970,23 грн. податку з доходів фізичних осіб, згідно
річного перерахунку за 2005 рік; 56,79 грн. податку з доходів фізичних осіб
(найманих працівників) за 2004-2006 роки; 10253 грн. податку на додану вартість
за 2004-2006 роки.

На підставі вищевказаного акту  Ужгородською міжрайонною державною податковою
інспекцією прийнято наступні податкові-повідомлення рішення від 29.01.07:

НОМЕР_1, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 15244,10 грн.(10253,00
грн. основний платіж та 4991,10 грн. штрафні (фінансові) санкції);

НОМЕР_2, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі 1970,23 грн.

У вимозі позивача про визнання
нечинним податкового повідомлення-рішення від
29.01.07 НОМЕР_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Під час перевірки виявлено, що
протягом 2004-2005 року, позивачем безпідставно включено до податкового кредиту
суми податкових накладних за купівлю палива (бензин, дизель), так як
підприємцем ОСОБА_1 не представлені подорожні листи на їх використання за
типовими формами передбаченими Інструкцією „Про порядок виготовлення,
зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для
перевезення вантажів автомобільним транспортом і обліку транспортної роботи”
затвердженої наказом Міністерства статистики України і Міністерства транспорту
України від 07.08.1996 р. №228/253 (рішення про державну реєстрацію Наказу
скасовано на підставі Висновку Міністерства юстиції № 10/68 від
15.05.2006).

У результаті податковим органом
зменшено податковий кредит по паливу (бензин, дизель) та як наслідок, збільшено
суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 10253 грн.
(6262+2339+1652) (а.с.20).

Позивачем, після відкриття
провадження у справі, за заявою від 05.04.07 подано докази використання ПММ у
господарській діяльності, зокрема оригінали подорожніх листів вантажного
автомобіля ГАЗ-53, автокрану, акти заправки вантажного автомобіля та автокрану,
копії первинних та бухгалтерських документів щодо продажу підприємцем ОСОБА_1
товарів протягом 2004 року з використанням автотранспорту підприємця
ОСОБА_3           Проте, суд погоджується
із заявою відповідача, який після вивчення поданих суду доказів використання
ПММ, доводить про недопустимість зазначених доказів, оскільки останні не були
представлені, ні під час перевірки, ні після проведення перевірки та складення
акту, ні разом із поданням позовної заяви. Зокрема, у підтвердження
вищенаведеного, позивач надає письмовий перелік документів від 31.01.07 за
підписом позивача, який наданий для проведення перевірки де відсутні документи
наданні під час судового розгляду. Крім того, відповідач вказує, що про
існування зазначених доказів позивач не зазначав і під час ознайомлення з актом
перевірки, який він відмовився підписувати.

Виходячи з наведеного, за
відсутності на час проведення перевірки будь-яких доказів і обґрунтувань щодо
існування доказів використання ПММ поданих у матеріали справи,  відповідно до
ч.3 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до
уваги зазначені докази при вирішені справи.

Щодо подорожніх листів, які як
доводить позивач не можуть у повній мірі свідчити про витрати
паливно-мастильних матеріалів, слід відзначити наступне.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР передбачено, що до складу валових витрат не належать
будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та
іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання  яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

При цьому, підтверджуючий документ
повинен мати обов'язкові реквізити, встановлені ст. 9 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.99 р. №
996-XIV  (далі - Закон № 996) для
первинних документів.

Згідно із ст.1 Закону України „Про
автомобільний транспорт” дорожній лист -документ встановленого законодавством
зразка для визначення та обліку роботи автомобільного транспортного засобу.

Пунктом 11.1. Правил перевезень
вантажів автомобільним  транспортом в
Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України  від 14.10.97 № 363, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України від 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 встановлено,
що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні
та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення вантажів не допускається (11.3.).

Таким чином, підтверджуючим
документом для визначення обсягів транспортної роботи вантажного автомобіля
(автокрану) може бути дорожній лист, що підтверджує  фактичне
виконання роботи та відповідні витрати ПММ.

Отже, з огляду на вищенаведене
податковим органом -відповідачем правомірно донараховано податку на додану
вартість на суму 10253,00 грн. основного платежу та 4991,10 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, а  усього 15244,10
грн.

Суд вважає, що відповідач
відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України довів
правомірність прийнятого рішення.

З доводами позивача у частині
позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення НОМЕР_2 від
29.01.07, слід частково погодитися, виходячи з наступного.

Донарахування податку з доходів
фізичних осіб проведено у зв'язку із тим, що: по-перше, позивачем зайво
включено до складу валових витрат витрати на придбання ПММ без підтверджуючих
документів на суму 11697,26 грн.; позивачем включено до складу валових витрат
суму придбання бензопили. Щодо обґрунтованості позиції податкового органу про
не включення до складу валових витрат витрати на придбання ПММ, мотивація суду
незаведена вище.

Щодо інших витрат, то як вбачається
із акту перевірки, позивачем віднесено
до складу валових витрат закупку бензопили (податкова накладна №236/1
від 22.06.05) від ТОВ „Компанія Максавто” на суму 4150,00 грн. (у т. ч. податок
на додану вартість 691,67 грн.).

Згідно із ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян” оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручки у
грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу звітного періоду.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів фізичними особами -суб'єктами підприємницької
діяльності без створення юридичної особи, належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва (обігу) відповідно до Закону України „Про
оподаткування  прибутку підприємств” від
28.12.94 №334/94-ВР (далі - №334/94-ВР.

Відповідач доводить, що позивачем
порушено підпункт 5.3.2 пункту 5.3 ст.5 Закону №334/94-ВР, яким встановлено, що
не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво,
реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та
витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також на придбання
нематеріальних активів, які підлягають амортизації.

Аналіз положень вищенаведених
нормативно-правових актів, дає підстави для висновку, що оскільки фізична особа
-підприємець не є платником податку на прибуток і немає обов'язку вести
бухгалтерський облік, то відсутні правові підстави для нарахування ними
амортизації.

Тому, висновок акту перевірки щодо
донарахування позивачу 449,58 грн. (3458,33 х 13%). податку з доходів фізичних
осіб є таким, що суперечить закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 71, 72, 86, ч.2 ст. 150, ст. ст. 158-163,               ч.4 ст.167  Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

позов задоволити частково.

Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_2 від 29.01.07, яким приватному підприємцю ОСОБА_1
визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у частині
суми 449,58 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає чинності протягом
10-ти днів з дня складання в повному обсязі відповідно до ст. ст. 160, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до
Львівського апеляційного господарського суду.

Суддя
О.В. Васьковський