ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.04.07р.

Справа № 16/71-07(39/181)

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпропетровська транспортна компанія”, м. Дніпропетровськ

до  Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО” в особі Дніпропетровської обласної дирекції страхування Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО”, м. Дніпропетровськ

про стягнення 21 000 грн. 00 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Бунякін В.Л. –представник, дов. від 15.01.07р.;

від відповідача: Чіп Я.М. –представник, дов. від 21.12.2006р. №17073-1/14 (був присутній у судових засіданнях 06.03.2007р. та 29.03.2007р.)

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерву до 04.04.2007р.

Позивач просить стягнути з відповідача 21 000грн. 00 коп. –суму страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування транспортних засобів від 16.01.2003р. №0088713.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що: - 16.01.2003р. між сторонами було укладено договір страхування транспортних засобів №0088713, у відповідності з додатками до якого було застраховано два автомобіля марки ВАЗ 21099: державні номери 923-46 АВ та 689-12 АВ; - на підставі договору доручення від 01.2002р. №5, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Радіо-таксі”, автомобіль державний номер 689-12 АВ було передано в оренду приватному підприємцю Жир А.Г. по договору оренди від 21.05.2003р. №138-Д, укладеному між ТОВ “Радіо-таксі” и ЧП         Жир А.Г.; - 27.05.2003р. стався страховий випадок – незаконне заволодіння автомобілем держаний номер 689-12 АВ; - в порушення прийнятих на себе зобов’язань по договору №0088713 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, проте підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування у відповідача відсутні.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2006 р. у справі № 39/189 позовні вимоги були задоволені частково та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Українська страхова компанія “Гарант-Авто” в особі Дніпропетровської обласної дирекції страхування відкритого акціонерного товариства Українська страхова компанія “Гарант-Авто”  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпропетровська страхова компанія”  основного боргу в сумі 18 900грн. 00 коп., в решті позову було відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.05.2006 р. у справі 39/189 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2006 р. було скасовано, в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.01.2007 р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2006р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.05.2006 р. у справі № 39/189 було скасовано, справу № 39/189 було направлено на новий розгляд з наступних мотивів:

- висновок суду апеляційної інстанції про недотримання страхувальником строку повідомлення про страховий випадок є помилковим, тому що про вибуття автомобіля з володіння та, відповідно, про настання страхового випадку позивач дізнався лише після отримання підтвердження правоохоронного органу;

- крім того, помилковим є висновок апеляційного суду і про застосування до даних відносин підпункту 4.2.1 пункту 4.2 Правил добровільного страхування транспортних засобів, затверджених президентом ВАТ “УСК “Гарант-АВТО”, зареєстрованих Мінфіном України в листопаді 2002р., реєстраційний номер №0602903, відповідно до яких до страхових випадків не відноситься захоплення транспортного засобу третіми особами, які добровільно допущені власником чи його дорученою особою в салон, чи при використанні транспортного засобу як таксі (якщо це не було обумовлено у договорі страхування –“транспортний засіб” –таксі”), оскільки об’єктивна сторона шахрайства полягає саме в заволодінні чужим майном шляхом обману або зловживання довірою, під час якого потерпіла особа, передає майно, вважаючи, що це є правомірним, тоді як захоплення полягає в заволодінні майном поза волею потерпілої особи;

- суд першої інстанції підставно вказав, що в даному випадку страховим випадком є незаконне заволодіння транспортним засобом;

- разом з тим, не можна повністю погодитись  з рішенням суду про стягнення страхового відшкодування в розмірі 18 900 грн. , за вирахуванням безумовної франшизи в розмірі 10% від страхової суми, з огляду на наступне:

·          статтею 21 Закону України “Про страхування” передбачено обов’язок страхувальника (позивача), при укладенні договору страхування надати інформацію страховикові (відповідачу) про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику, і надалі інформувати його про будь яку зміну страхового ризику;

·          згідно пункту 7.2.9 Правил страхувальник зобов’язаний впродовж двох днів письмово повідомити відповідача про всі суттєві зміни у ризику (наприклад: заміна водіїв, зміна власника, зміна умов зберігання транспортного засобу і т.ін.);

·          відповідно до пункту 7.3.2 Правил відповідач має право вимагати від позивача сплати додаткових премій при зміні у ризику після укладення договору страхування, а у разі відмови від сплати додаткової премії, виплати по страхових виплатах, якщо вони стануться внаслідок збільшення ризиків, можуть зменшуватися пропорційно зростанню ризику;

- таким чином, суду необхідно було з’ясувати, чи впливає факт передачі транспортного засобу в оренду та подальше неповідомлення страховика про укладення такого договору на збільшення ризику, і відповідно, на зменшення страхових виплат;

- водночас суду слід звернути увагу і на положення пунктів 2.1.2 та 10.7 договору у їх поєднанні;

- суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність страхової події, але поряд з цим не звернув уваги на наведені приписи Закону та Договору.

У судове засідання з нового розгляду справи, розпочате 12.02.2007 р.,  відповідач надав пояснення (вх.№4059 від 07.03.2007р.)  в яких позовні вимоги не визнає та зазначає, що: - відповідач повинен був повідомити позивача про зміну страхового ризику, оскільки факт передачі транспортного засобу в оренду, використання його в якості “таксі”, зміна місця зберігання транспортного засобу є істотною зміною умов експлуатації транспортного засобу і є необхідною інформацією для оцінки страхового ризику, про яку позивач повинен був повідомити письмово, впродовж двох днів після передання автомобіля в оренду для використання його в якості таксі; - на підставі пункту 4.4.6 договору страхування, при невиконанні страхувальником (позивачем) зобов’язань по договору страхування, страховик (відповідач) має право відмовити у виплаті страхового відшкодування; факт зміни страхового ризику встановлений матеріалами справи.

За згодою представника позивача  у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

-  16.01.2002р. між відповідачем –Відкритим акціонерним товариством Українська страхова компанія “Гарант-АВТО” в особі Дніпропетровської обласної дирекції страхування Відкритого акціонерного товариства Українська страхова компанія “Гарант-АВТО” (страховиком) та позивачем –Товариством з обмеженою відповідальністю “Дніпропетровська транспортна компанія” (страхувальником) було укладено договір №0088713 страхування транспортних засобів та страховий поліс №3223128, відповідно до умов яких було застраховано належний позивачу автомобіль марки ВАЗ 21099, державний номерний знак 689-12АВ;

- відповідно до пункту 2.1.2 зазначеного договору страховим випадком є незаконне заволодіння транспортним засобом; крадіжка, а також пошкодження або знищення його частин, деталей, приладів і приладдя, що викликані протиправними діями третіх осіб, у будь-якому місці знаходження транспортного засобу;

- 21.05.2003р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Радіо-таксі”, що діяло від імені позивача на підставі договору доручення від 01.12.2002р. №5, було укладено договір оренди №138-Д, згідно з яким автомобіль марки ВАЗ 21099, державний номерний знак     689-12АВ, було передано в оренду приватному підприємцю Жир А.Г.;

- як вбачається із матеріалів справи 06.06.2003р. Жовтневим РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області (а.с.15, 64) було порушено кримінальну справу №63031717 за фактом заволодіння обманним шляхом автомобілем ВАЗ 21099, державний номерний знак 689-12 АВ за ознаками частини 2 статті 190 Кримінального  кодексу України, про що було повідомлено позивача 09.06.2003р.;

- 10.06.2003р. позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку, про що свідчить запис у книзі обліку страхових подій (а.с. 41);

- 12.06.2003р. позивач письмово повідомив відповідача про настання страхового випадку та просив вирішити питання про виплату страхового відшкодування (а.с.14);

- згідно листа відповідача від 12.06.2003р. №388 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв’язку з недотриманням страхувальником строку повідомлення про страховий випадок;

- в подальшому у листі від 28.10.2003р. №641 відповідач зазначив додаткові підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, а саме неповідомлення страхувальником про зміну страхового ризику (неповідомлення про передачу застрахованого автомобіля у оренду), несвоєчасне повідомлення про факт пропажі автомобіля в компетентні органи, неповідомлення про настання страхового випадку протягом 24 години наступного робочого дня після подій;

- відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України “Про страхування” страхувальник зобов’язаний при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові (відповідачу) про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику;

- пунктом 7.2.9 Правил добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО), затверджених Президентом ВАТ “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО” (надалі –Правила) передбачений обов’язок страхувальника впродовж двох робочих днів письмово повідомити страховика про всі суттєві зміни у ризику (наприклад: заміна водіїв, які мають довіреність на керування транспортним засобом, зміна власника транспортного засобу, зміна умов зберігання транспортного засобу і т.ін.);

- згідно пункту 7.3.2 Правил страховик має право вимагати від страхувальника сплати додаткових премій при зміні у ризику після укладання договору; у разі якщо страхувальник відмовиться від сплати додаткової премії, виплати по страхових випадках, якщо вони стануться внаслідок збільшення ризиків, будуть зменшені пропорційно зростанню ризиків;

- таким чином, факт передачі транспортного засобу в оренду впливає на збільшення ризику, тому страховик мав право вимагати від страхувальника сплати додаткових премій;

- з матеріалів справи не вбачається відмови позивача у виплаті відповідачу додаткових премій за зміну у ризику за зверненням відповідача до позивача з такою вимогою;

- одночасно збільшення ризику не надає страховику підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування;

- відповідно до пункту 10.7 договору від 16.01.2002р. №0088713 страхування транспортних засобів ліміт відповідальності страховика за страховими випадками за пунктом 2.1.2 становить 11 000 грн. 00 коп.;

- відповідно до умов страхового поліса від 16.01.2003р. №19-3223128 передбачена безумовна франшиза у розмірі 10% від страхової суми;

- отже, оскільки страхова сума становить 21 000грн.00коп., то розмір страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту відповідальності складає 9 900 грн.        00 коп.;

- відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;

- суд не може прийняти до уваги заперечень відповідача стосовно несвоєчасного повідомлення про настання страхового випадку, оскільки як вбачається із матеріалів справи мало місце настання страхового випадку у вигляді незаконного заволодіння транспортним засобом шахрайським шляхом, а особливості шахрайства полягають у тому, що потерпіла особа, будучи введеною в оману передає винному майно, вважаючи, що це є правомірним, тому про вибуття автомобіля з володіння, та, відповідно, про настання страхового випадку позивач дізнався лише після отримання підтвердження правоохоронного органу, тобто 09.06.2003р. і вже наступного дня повідомив відповідача про настання страхового випадку, а 12.06.2003р. подав письмову заяву з описом обставин страхового випадку;

- також не приймаються судом твердження відповідача про те, що фактично мало місце захоплення транспортного засобу третіми особами, які добровільно були допущені власником у салон автомобіля, що не відноситься до страхових випадків відповідно до пункту 4.2.1 Правил, є необґрунтованим, оскільки об’єктивна сторона шахрайства полягає саме в заволодінні чужим майном шляхом обману або зловживання довірою, під час якого потерпіла особа, передає майно, вважаючи, що це є правомірним, тоді як захоплення полягає в заволодінні майном поза волею потерпілої особи.

Як вбачається з матеріалів справи правонаступником Відкритого акціонерного товариства Українська страхова компанія “Гарант-АВТО” є Відкрите акціонерне товариство “Українська страхова компанія Дженералі Гарант”.

Згідно статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі; усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, є обов’язковими для нього в такій же мірі, в якій вони були обов’язковими для особи, яку він замінив.

Тому суд вважає за необхідне замінити відповідача - Відкрите акціонерне товариство Українська страхова компанія “Гарант-АВТО” його правонаступником Відкритим акціонерним товариством “Українська страхова компанія Дженералі Гарант”.

З урахуванням викладеного позовні вимоги обґрунтовані у частині стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 9 900 грн.00 коп.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі розподіляються пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія Дженералі Гарант” в особі Дніпропетровської обласної дирекції страхування Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія Дженералі Гарант” (49000,              м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка,32; п/р 685 В Дніпропетровській філії “Укрексімбанк”, МФО 305685, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпропетровська транспортна компанія” (49050, м. Дніпропетровськ,    пл. Ак. Стародубова, 1; п/р 0308 в Дніпропетровській філії ВАТ “Іноваційно-промисловий банк”, МФО 306986, ) 9 900 грн. 00 коп. –суму страхового відшкодування, 99 грн. 00 коп. –витрати по сплаті державного мита та                55 грн.63 коп. –витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня  підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                                 Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„ 12„ квітня 2007р.