донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.05.2007 р.                                                                            справа №17/329

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Шевкової  Т.А.

суддів
Діброви  Г.І. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Куріло Ю.В. дов. б/н від 05.09.2006р.,

від відповідача:
Дробитько Д.В. дов. б/н від 12.03.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Мазтранс" м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
05.02.2007 року

по справі
№17/329 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Мазтранс" м.Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Логістік Компані" м. Донецьк

про
стягнення 30294грн.76коп.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю “МАЗ-транс” м.Донецьк звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Транс Логістік Компані” м.Донецьк про стягнення збитків та відшкодування оплати за понаднормативний простій у сумі 30294грн.76коп., які поніс позивач у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем умов заявки № 1/А.О. від 23.12.2005р.

Позивач у додаткових поясненнях, в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України, змінив підстави позову та просив стягнути з відповідача 5044грн.76коп. на відшкодування збитків та 25250грн.00коп. штрафних санкцій на відшкодування простою.

Господарський суд рішенням від 05.02.2007р. у справі №17/329 у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

При винесенні рішення господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено складова збитків, їх розмір, причинний зв’язок між виконанням відповідачем зобов’язань згідно заявки № 1/А.О. від 23.12.05р. та настанням наслідків у вигляді збитків, заподіяних йому відповідачем, відсутні вид збитків, їх обґрунтований розрахунок та наслідки для підприємства, тому у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача збитків в розмірі 5044грн.76коп. відмовив, позов в цій частині визнав  необґрунтовано заявленим.

Також, судом було визнано що, позовна давність автотранспортного підприємства щодо позовів, які випливають зі Статуту автомобільного транспорту УРСР, відповідно до ст.168 Статуту автомобільного транспорту УРСР встановлена протягом 6 місяців, позивачем пропущений строк позовної давності на стягнення з відповідача штрафних санкцій за простій в сумі 25250грн.00коп., а тому у задоволенні позову в цій частині відмовив.

Товариство з обмеженою відповідальністю “МАЗ-транс” м.Донецьк, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 05.02.2007р. у справі №17/329 скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заявник скарги вважає помилковим висновок господарського суду про недоведеність вини відповідача, відсутність причинно-наслідкового зв’язку у виникненні збитків, та вважає, що судом було допущено неправильне застосування норм матеріального права, не застосовано законодавство, яке належало до застосування.

Заявник скарги вважає, що господарський суд неправомірно відмовив у позові внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності.

Також вважає, що судом не дана оцінка всім доказам у справі, допущено неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, а тому не встановлено вини відповідача, склад збитків, та причинно-наслідковий зв’язок між неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором перевезення та настанням збитків у позивача.

Представником заявника скарги у судовому засіданні було заявлено усне клопотання про оголошення перерви для надання додаткових документів, яких саме не зазначено.

Дане клопотання колегією суддів визнано таким, що не підлягає задоволенню виходячи з того, що по перше: позивачем не було конкретизовано, які саме документи він намагається надати суду; по друге: позивач не обґрунтував неможливість подання додаткових документів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього;  по третє: позивач був зобов’язаний додати до позовної заяви всі необхідні документи в обґрунтування позовних вимог і враховуючи те, що судове засідання в апеляційній інстанції проводиться вдруге у позивача була можливість підготувати та надати суду всі необхідні на його думку докази та документи.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Транс Логістік Компані” м.Донецьк просив рішення господарського суду Донецької області від 05.02.2007р. у справі №17/329 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заявки №1/А.О. від 23.12.05р.  позивач, на замовлення відповідача, надав 14 власних автомобілів, дані автомобілі були зафрахтовані відповідачем для здійснення перевезення вантажу відповідача з м.Артемівськ до м.Стамбул.

Згідно вказаної заявки позивач повинен був здійснити перевезення та доставити вантаж у місце призначення у семиденний строк, дата подачі автомобілів під навантаження визначена 23-29.12.2005р.

Пунктом 9 заявки визначений нормативний час на митне оформлення та розвантаження автомобілів –72 години.

Сторонами в особливих умовах, у пункті 9 заявки, визначено, що оплата понаднормативного простою –100 доларів США за добу за 1 автомобіль.

Оскільки відповідачем умови перевезення, а саме п.9 заявки виконаний не був, внаслідок не розмитнення та не вивантаження автомобілів позивача простій автомобілів склав 50 діб, у зв’язку з чим позивач нарахував штрафні санкції за понаднормативний простій у сумі 25250грн.00коп., також позивач поніс витрати на сплату паркування у сумі 3784грн.76коп., крім того позивач витратив кошти на переклад вантажних документів та квитанцій з турецької мови, нотаріальне засвідчення цих документів –900грн., витратив кошти на інформаційно-консультаційні послуги Донецької торгово-промислової палати у сумі 360грн., позивач вважає, що зазнав збитків всього на суму 5044грн.76коп.

Відповідно статті 623 Цивільного Кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.  Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач повинен довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов’язань, причинно-наслідковий зв’язок між невиконанням зобов’язань та заподіяними збитками.

Однією з умов відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника.

Відповідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Приймаючі до уваги те, що позивач повинен був доставити вантаж не пізніше 05.01.2006р. до Туреччини, а автомобілі до Турецької митниці зайшли лише 08.01.2006р., слід визнати, що позивачем були порушені строки перевезення, що призвело до необхідності зберігання вантажу та його розвантаження тільки після закінчення релігійного свята Курбан Байрам.

Таким чином, простій автомобілів відбувся з причин, які залежали від перевізника, позивача у справі.

Крім того, за міжнародними товарно-транспортними накладними № 1282 та № 1279 автомобілі були подані в м.Артемівськ 30.12.2005р., тоді як в заявці №1/А.О. від 23.12.05р. був обумовлений строк подачі автомобілів до 29.12.2005р.

В накладних (а.с. 136, 137) є відмітка Херсонської митниці від 05.01.2006р.

Позивачем не надано доказів про те, що причини пропуску строку доставленого вантажу є поважними, або залежали від відповідача.

Крім того, з даних товарно-транспортних накладних № 1253 (а.с.131) слід, що в м.Артемівськ автомобіль надійшов 27.12.2005р., Донбаська регіональна митниця оформлення здійснила 27.12.2005р., на Херсонську митницю вантаж був доставлений 05.01.2006р., також за товарно-транспортними накладними № 1261, 1242, 1271 на Херсонську митницю вантаж прибув 05.01.2006р.

Згідно листа б/н від 06.04.2006р. Донецької торгово-промислової палати з 09.01.2006р. по 13.01.2006р. у Туреччині святкується релігійне свято Курбан Байрам та ці дні є неробочими, що стало причиною затримки розвантаження та розмитнення автомобілів.

При узгодження заявки №1/А.О. від 23.12.05р. на автотранспорт сторони визначили, що у разі виникнення будь-яких ускладнень рух повинен припинятися, про що повинні передаватися повідомлення по телефону.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання водіями перевізника вимог даної заявки.

Враховуючі дані обставини, слід визнати, що позивачем не доведено наданими до справи матеріалами саме вина відповідача у понаднормативному простою автомобілів у Туреччині, тому висновок господарського суду про те, що позов в частині стягнення збитків в розмірі 3784грн.76коп. недоведений є правильним.

Як вбачається з матеріалів справи релігійне свято святкувалося у Туреччині з 9 по 13 січня, тоді як пойменовані в позовній заяві автомашини відповідно до квитанцій про паркування та відміток про виїзд автотранспорту зі стоянки свідчать про знаходження автомобілів на стоянках до 16, 17, 18, 20 січня 2006р.

Документів підтверджуючих поважність причин знаходження автомобілів на стоянці після закінчення релігійного свята з 14 січня по вищенаведені дати не надано.

Таким чином, позивачем не доведений той факт, що сума збитків 5044грн.76коп. виникла з вини відповідача, господарський суд дійшов до правильного висновку про те, що позивачем не доведено склад збитків, їх розмір, причинний зв’язок між виконанням відповідачем зобов’язань згідно заявки № 1/А.О. від 23.12.05р. та настанням наслідків у вигляді збитків, заподіяних йому відповідачем, відсутній вид збитків, їх обґрунтований розрахунок та наслідки для підприємства, тому рішення господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків в розмірі в розмірі 5044грн.76коп. є правильним.

Відповідно частини 2 статті 9 Цивільного Кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, ГК України, норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними щодо норм ЦК України, що стосується і положень про позовну давність.

Згідно частини 1 статті 223 Господарського Кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

Частиною 5 статті 315 Господарського Кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлено шестимісячний строк.

Статтею 168 Статуту автомобільного транспорту УРСР для подання позовів автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають зі Статуту автомобільного транспорту УРСР, встановлено шестимісячний строк. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: по стягненню штрафу за непред'явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням, - з дня закінчення строку, встановленого Правилами для звірення записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення; в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Таким чином, враховуючі наведене та те, що позовні вимоги   ґрунтуються на стягненні штрафних санкцій за простій в сумі 25250грн.00коп. на підставі заявки № 1/А.О. від 23.12.05р. щодо надання послуг по перевезенню вантажів, до даних відносин підлягає застосуванню   позовна давність автотранспортного підприємства щодо позовів, які випливають зі Статуту автомобільного транспорту УРСР, відповідно до ст.168 Статуту автомобільного транспорту УРСР, шість місяців.

Висновок господарського суду про те, що позивачем пропущений строк позовної давності відносно вимог щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій за простій в сумі 25250грн.00коп. є правильним.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що замовник, відповідач у справі, гарантував розмитнення та вивантаження автомобілів вантажоодержувачем у встановлений у заявці термін.

В заявці №1/А.О. від 23.12.05р. не вказано, що вказаний в заявці нормативний час є обов’язком відповідача, ця умова договору стосувалася обох сторін.

Посилання позивача на Женевську Конвенцію „Про договір міжнародного автомобільного перевезення” обґрунтовано господарським судом не прийняті до уваги, виході з того, що взаємовідносини між позивачем та відповідачем склалися до набрання чинності цією Конвенцією та до них підлягає застосуванню спеціальний 6 місячний строк позовної давності, передбачений Господарським Кодексом України.

На підставі наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій за простій в сумі 25250грн.00коп. обґрунтовано господарським судом залишені без задоволення.

Позивач у клопотанні від 22.01.07р. просив відновити пропущений процесуальний строк на звернення з позовною заявою, посилаючись на тривалість терміну збору документів, що підтверджують позов, їх переклад на українську мову, посвідчення цього перекладу, отримання підтверджуючих документів з торгівельно-промислової палати України. Дані причини обґрунтовано господарським судом не визнані поважними причинами пропуску строку для пред’явлення позову, виходячи з наступного.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін та пов’язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій.

Поважними визнаються такі причини, за яких кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого права (порушеного), але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежали та не знаходилися під його контролем.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 5044грн.76коп. суми відшкодування збитків та 25250грн.00коп. штрафних санкцій, нарахованих за простій автомобілів господарським судом обґрунтовано визнані такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючі до уваги викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду є таким, що відповідає вимогами чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, тому підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за мотивами в ній наведеними не вбачається.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита при зверненні з апеляційною скаргою покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “МАЗ-транс” м.Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 05.02.2007р. у справі №17/329 залишити без змін.

Головуючий          Т.А.  Шевкова

Судді:          Г.І.  Діброва

О.В.  Стойка

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС