ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.02.07 р.                                                                               Справа № 6/366

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді _Подколзіной Л.Д.

При секретарі  Шабановой Н.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:  Товариства з обмеженою відповідальністю “Краматорський шифер“ м.Краматорськ, Донецької області

до відповідача:  Товариства з обмеженою відповідальністю “Канцлер” м.Донецьк

третьої особи ____________________________________________________________________

про стягнення       265 930грн.

за участю

прокурора

представників сторін:

від позивача – Сирадоєв О.М. - представник по довіреності №3/Юр від  01.10.2006р.

від відповідача –   Чернік С.І. – представник по довіреності №02/02-2 від 02.02.2007р.

від третьої особи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Краматорський шифер“ м.Краматорськ, Донецької області, звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Канцлер” м.Донецьк про стягнення   основного боргу у сумі 166 000грн. за поставлену продукцію, пені у сумі 66 730грн., штрафу у сумі 33 200грн. відповідно договору поставки №102-А від 17.08.2006р. (Усього 265 930грн.).

Справа слуханням відкладалася у зв”язку з неявкою представника відповідача у судове засідання, непредставленням ним відзиву на позов та для уточнення позивачем  розрахунку пені з урахуванням Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов’язань” №543/96-ВР від 22.11.1996р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву факт наявності основного боргу у сумі 166 000грн. визнав у повному обсязі. Вимоги щодо стягнення пені визнав частково, у сумі 6 215грн. 96кп., посилаючись на те, що  при визначенні розміру відповідальності за невиконання грошових зобов”язань пріоритет мають норми Закону, а не положення договору. А також зазначив, що застосування відповідальності за прострочку виконання зобов”язання у вигляді штрафу та пені одночасно суперечить ст.231 ГК України.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в :

17 серпня 2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Краматорський шифер“ м.Краматорськ, Донецької області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Канцлер” м.Донецьк був укладений договір поставки №102-А, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов”язання передати у визначені  строки у власність відповідача продукцію в кількості, асортименті та за ціною оговорених у специфікації, яка є невід”ємною частиною договору, а  відповідач зобов”язався  прийняти та оплатити її  вартість.

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Позивач посилається на виконання своїх договірних зобов’язань у повному обсязі, де  він у виконання умов договору по видатковим накладним №3722 від 01.09.2006р., №3723 від 01.09.2006р., №3761 від 01.09.2006р., №3767 від 01.09.2006р., №3790 від 04.09..2006р., №3800 від 05.09.2006р., №3806 від 05.09.2006р., №3817 від 06.09.2006р., №3821 від 06.09.2006р., №3841 від 07.09.2006р., №3881 від 08.09.2006р., №4358 від 04.10.2006р.  за довіреностями серії ЯМИ №367927 від 23.08.2006р., серії ЯМИ №367945 від 04.09.2006р., серії ЯМЦ №966647 від 04.10.2006р. здійснив поставку шиферу у адресу відповідача на загальну суму 216 000грн. У підтвердження заявлених вимог позивачем представлені суду докази  поставки продукції, а саме:  видаткові накладні та  довіреності, по яким була здійснена поставка і переконав суд у факті поставки шиферу у адресу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Канцлер” м.Донецьк.

Пунктами 2.3 та 3.4 договору поставки №102-А від 17.08.2006р. сторони  встановили, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюються відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача в термін п”яти банківських днів з моменту її відвантаження (у разі здійснення поставки без попередньої оплати). Але відповідач свої зобов”язання за договором  виконав частково, у сумі 50 000грн., в результаті чого у Товариства з обмеженою відповідальністю “Канцлер” м.Донецьк перед позивачем виникла заборгованість у сумі  166 000грн., яка до теперішнього часу ним не погашена.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов’язання  повинні виконуватися  належним чином та у встановлений  строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов’язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.  (ст.525 ЦК України).

Однак, відповідач всупереч вимогам ст.526 ЦК України  свої зобов’язання   по оплаті   поставленої продукції  своєчасно  не виконав.

Пунктом 5.2 договору поставки №102-А від 17.08.2006р. сторони    передбачили,  що у разі  прострочки строків  оплати продукції відповідач повинен оплатити позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості, за кожен день прострочки.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання. Оскільки відповідач порушив умови договору поставки №102-А від 17.08.2006р. та своєчасно не розрахувався за отриману продукцію, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення пені у сумі 66 300грн. підлягають задоволенню частково у сумі 6 215грн. 96коп.   відповідно до слідуючих підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Стаття 216 ГК України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом іншими законами і договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в розумінні цього Кодексу є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф), яку учасник господарських відносин зобов”язаний сплатити у разі порушення їм прав здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов”язання.

Відносно відповідальності за порушення виконання грошових зобов”язань частина 6 ст.231 ГК України передбачає, що штрафні санкції за порушення вказаних зобов”язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за весь час користування грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором. А Законом України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань” передбачено, що пеня повинна бути нарахована не більш подвійної облікової ставки НБУ.

Таким чином, при визначенні розміру відповідальності за невиконання грошових зобов”язань суд застосовує норми Закону, а не положення договору.

На підставі вищевикладеного, сума пені, яку відповідач зобов”язаний сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Краматорський шифер“ м.Краматорськ складає 6 215грн. 96коп. з розрахунку: вартість купленої продукції : 365 днів : 100% х 17% (подвійна облікова ставка НБУ в вересні-грудні 2006р.) х кількість днів прострочення).

Крім того, у п.5.2 договору поставки №102-А від 17.08.2006р. сторони передбачили, що у разі прострочки оплати поставленої продукції  понад тридцяти календарних днів, відповідач повинен додатково сплатити позивачу штраф в розмірі 20% від суми заборгованості, тому суд вважає вимоги позивача щодо стягнення   штрафу у сумі 33 200грн.  обгрунтованими та підлягаючими задоволенню,  оскільки дана відповідальність та її розмір  узгоджені сторонами у договорі, та не обмежені діючим законодавством.

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Оскільки  відповідачем   до теперішнього часу  поставлена позивачем продукція  не оплачена, то суд вважає вимоги позивача  обґрунтованими  та підлягаючими задоволенню частково.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що витрати по сплаті держмита,  та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу треба віднести на відповідача, пропорційно стягнутої суми, оскільки він необґрунтовано довів розгляд справи до суду.

На підставі ст.ст. 230, 231 ГК України, ЗУ “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань “ від 22.11.96р.,  ст.ст. 525, 526, 546, 549 ЦК України,   та керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49,  82,  84, 85  ГПК  України, суд –

В И Р І Ш И В  :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Краматорський шифер“ м.Краматорськ, Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Канцлер” м.Донецьк про стягнення  265 930грн. задовольнити   частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Канцлер” (83000, м.Донецьк, вул.Артема, 71, р/р №2600941 в Донецькій філії  ВАТ “Мегабанк” м.Донецьк, МФО 394415, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Краматорський шифер“ (84302, м.Краматорськ, вул.Привокзальна,2, п/р № 2227 у філії “Відділення Промінвестбанку у місті Краматорськ Донецької області”, МФО 334141, ) основний борг у сумі 166 000грн.,  пеню  у сумі  6 215грн. 96коп.,  штраф у сумі 33 200грн.,  витрати по сплаті держмита у сумі 2 054грн. 15коп. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118грн.

В решті частині позову відмовити.

Рішення   було оголошено  у судовому засіданні  06.02.2007р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Суддя                                                                         Подколзіна Л.Д.