ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2007 р.
Справа № АП-16/31

Військовий прокурор в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі

Позивача:   Івано-Франківської КЕЧ  району.

вул.Національної Гвардії,14-б,  м.Івано-Франківськ,76000

Відповідач:  Івано-Франківська обласна Рада.

вул.Грушевського,21,  м.Івано-Франківськ,76000

Cуддя  Калашник Володимир Олександрович

При секретарі   Гурик Ірина Прокопівна

Представники:

Від позивача:  Кузів Л. В. - інженер, (довіреність №1/330 від 18.05.2007р.).

Від відповідача:  Пітеляк А.В.- начал. юрид. відділу,

(довіреність №14-136/811-р/079 від 13.12.2006р.).

Представник прокуратури:  Семчук М.М. - заст. нач. Івано-Франківського гарнізону,

(довіреність №1/299 від 08.05.2007р.).

СУТЬ СПОРУ:  заявлено позов про визнання  нечинним рішення Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів  21 скликання від 24.08.1992 року .

Розглянувши матеріали справи, з"ясувавши її фактичні обставини,  суд -

Встановив:

Військовим прокурором Івано-Франківського гарнізону подана до господарського суду позовна заява в порядку адміністративного судочинства в інтересах держави в особі Позивача -  Міністерства оборони України та Івано-Франківської КЕЧ району до Відповідача,  Івано-Франківська обласна Рада, про визнання нечинним рішення Івано-Франківської обласної ради нараодних депутатів 21 скликання від 24.08.1992р.

Зазначеним рішенням затверджено перелік державного майна, віднесеного до комунальної власності області, згідно з додатком № 1 та передано перелічені в додатку №1 об"єкти комунальної власності області в управління обласної державної адміністрації.

До таких об"єктів, відповідно до додатку № 1, включені будинки № 11, 16, 14 на вул.Шевченка в м.Івано-Франківську.

Військовий прокурор та Позивач вважають , що будинок № 11 по вул.Шевченка в м.Івано-Франківську належить Міністерству оборони України на праві оперативного управління та перебуває на балансі Івано-Франківської КЕЧ району і до цього часу є державною власністю.

В підтвердження цього, Позивач посилається на рішення виконавчого комітету Івано_франківської міської ради депутатів трудящих від 08.07.1977р. за № 12, згідно з яким, та на підставі директиви Командуючого Військами Прикарпатського військового округу № Д-14 від 14.06.1976р., за Івано-Франківським гарнізоном закріплені земельні ділянки військових містечок загальною площою 91,54 грн., в тому числі і військове містечко № 10, розташоване по вул.Шевченка в м.Івано-Франківську, де знаходиться будівля № 11, яка належала управлінню 38 армією, а в послідуючому і 38 армійському корпусу.

В 2003р на підставі Директиви Командувача Західного оперативного командування за № Д-6 від 12.02.2003р., передислоковано Івано-Франківський обласний та міський військові комісаріати з будівель, які знаходяться на балансі органів місцевого самоврядування, в будівлю управління 38 армійського корпусу за адресо: м.Івано-Франківськ, вул. Шевченка, 11, та внесено необхідні зміни до обліку фондів. На даний час вказана будівля перебуває на балансі Івано-Франківської КЕЧ району.

Враховуючи викладене, Військовий прокурор в особі Позивача просить суд визнати нечинним рішення Івано-Франківської обласної ради народних депутатів 21 скликання від 24.08.1992р. в частині передачі згідно затвердженого переліку державного майна до якого входить будинок № 11 по вул.Шевченка в м.Івано-Франківську до комунальної власності, та передачі цього об"єкту комунальної власності в управління обласної державної адміністрації.

Оскільки, Івано-Франківська обласна рада народних депутатів не повідомила про прийняття рішення від 24.08.1992р. Міністерство оборони України, військовий прокурор просить суду поновити пропущений процесуальний строк звернення до адміністративного суду.

Представник Позивача та прокурор в судовому засіданні підтримали позовні вимоги,  просять суд позов задоволити та визнати нечинним спірне рішення Івано-Франківської обласної ради.

Відповідач позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішення Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 24.08.1992р. винесене на підставі діючих на той час нормативних актів та відповідає вимогам закону.

В своїх письмових запереченнях стосовно позовних вимог, Відповідач просить суд в позові відмовити.

В судовому засіданні представник Відповідача пояснив, що відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування можуть бути визнані незаконними з мотивів їх невідповідності Законам та Конституції України.

Приймаючи рішення від 24.08.1992р., Івано-Франківська обласна рада діяла виключно в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, так як це передбачено ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ч.2 ст. 60 цього Закону, підставою набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою.

Постановою Кабінету Міністрів України за №311 від 05.11.1991р. передбачено, що розмежування майна між власністю області, проводяться обласними виконавчими комітетами.

На виконання даної постанови уряду, 24.08.1992р. Івано-Франківською обласною радою народних депутатів прийнято рішення "Про майно області".

Відповідно до додатку №1 до даного рішення, будівля № 11 по ву.Шевченка у м.Івано-Франківську віднесена до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна у збройних силах України", визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами.

Однак, будівля № 11 по вул.Шевченка у м.Івано-Франківську до державного майна не відноситься, а тому представник Відповідача в судовому засіданні просить суд в позові відмовити, посилаючись крім цього на пропущений Позивачем строк звернення до адміністративного суду.

Заслухавши в судовому засіданні доводи представників сторін та думку військового прокурора,  дослідивши обставини  у справі і подані ними докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, приймаючи до уваги наступне:

Рішенням Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 24.08.1992р. "Про майно області", затверджено перелік державного майна, віднесеного до комунальної власності області, згідно з додатком № 1 та передано ці об"єкти комунальної власності області в управління обласної держаної адміністрації.

До зазначеного переліку об"єктів, серед інших, увійшли будинки № 11, 16, 14 на вул.Шевченка в м.Івано-Франківську.

Рішення сесії Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 24.08.1992р прийнято на підставі п. 20 ч.1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р. № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю).

Передача об"єктів комунальної власності в розпорядження обласної державної адміністрації відповідає положенням ст. 15 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

Враховуючи наведені норми закону, суд вважає Рішення сесії Івано-Франківської обласної ради народних депутатів таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Статтею 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач в позовній заяві стверджує, що спірне майно (будівля № 11 по вул.Шевченка в м.Івано-Франківську) перебуває на балансі Івано-Франківського КЕЧ району, є державним майном, яке належить Міністерству оборони України, на праві оперативного управління.

Однак, суд не може погодитись з Позивачем, оскільки жодного доказу про належність спірного майна до Міністерства оборони України, позивачем не надано.

Перебування майна на балансі підприємства, установи чи організації не підтверджує право власності на це майно.

Позивачем не вказано, яким чином будівля № 11 по вул.Шевченка в м. Івано-Франківську була передана Міністерству оборони України, та не подано доказів про її передачу.

Таким чином, суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позову.

Крім цього, статтею 99 КАС Укаїни, встановлено річний строк для звернення особами до адміністративного суду з позовом про захист прав, свобод та інтересів.

Цей строк Позивачем пропущений , а доводи щодо його поновлення не можуть бути визнані судом належними.

Пунктом 1 ст. 100 КАС України передбачено, що пропощення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач у відзиві на позов та представник в судовому засіданні вважають причини пропущення строку звернення Позивачем до суду про захист порушеного права не об"єктивними і не переконливими, а тому просить застосувати положення ст. 100 КАС України та відмовити в позові.

Враховуючи викладені обставини,  у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст.43, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 15 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", Постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991р., керую-чись ст. 94, ст.99, ст. 100, ст.158-163, 186  КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляійне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення;  апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                            Калашник Володимир Олександрович

постанова підписана 12.06.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Мисак Руслан Зіновійович