СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20.02.07                                                                                 Справа № 9/876ад

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісстрой»м. Луганськ

до 1. Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції у м. Луганську

2. Управління Державного казначейства в м. Луганську

про стягнення 1942580,00 грн.

в присутності представників:

від позивача - Каргаєв Д.М., дов. б/н від 18.12.06,

від 1-го відповідача - Іваненко С.О. - нач.юр.відділу, дов. № 39591/10 від 27.12.06, Маштакова Є.С. - гол. держ. подат. інсп. ДПА в Луган. обл., дов. № 1574/10 від 19.01.07,

від 2-го відповідача –не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з Державного бюджету 1942580,0 грн. бюджетної заборгованості з ПДВ за липень 2006 року.

У судовому засіданні позивач звернувся до суду із заявою про зміну по позову, пов’язаною з помилковим зазначенням у позові найменування підприємства. Позивач просить змінити помилкове найменування «Сервісбуд»на правильне найменування «Сервісстрой», як зазначено у статутних документах.

Суд задовольняє заяву, оскільки правильне найменування позивача за статутними та реєстраційними документами –товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісстрой».

1-й відповідач, Ленінська МДПІ, проти позову заперечує з огляду на таке.

Податкова декларація з ПДВ позивача за липень 2006 року на підставі пп. 4.1.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. № 2181- ІІІ (далі –Закону 2181) не була визнана як податкова звітність, оскільки була заповнена всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення.

Про це було повідомлено позивачу листом № 25424/19-301 від 29.08.06р., який був відправлений за адресою, вказаною в поданій декларації: м. Луганськ, вул. Мічуріна, 19а, у подальшому лист було повернуто поштовим відділенням через неможливість вручення.

Зазначеним листом позивачу було викладено підстави невизнання звітності та  запропоновано виправити недоліки та надати нову декларацію, що не було зроблено позивачем.

Крім того, акт про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з ПДВ № 2545/16 від 29.08.06р. було складено за результатами перевірки іншої декларації, поданої за липень 2006 року від 15.08.06р., вх. № 62869, як це зазначено в самому акті. У декларації за липень 2006 року рядок 25 не заповнений, лише у рядку 26 зазначена сума 1 942 617 грн., яка є залишком від’ємного значення, який повинен включатися до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. При цьому до декларації не подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, подання якої є обов’язковим у тому випадку, коли платник податку претендує на отримання бюджетного відшкодування.

2-й відповідач, ВДК у Ленінському районі, заявою від 12.12.06р. № 791 просить розглянути без участі його представника, а у відзиві на позовну заяву від тієї ж дати за тим же номером пояснив, що підставою для відшкодування ПДВ є висновок податкового органу або рішення суду. Оскільки 1-м відповідачем висновок на стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ в сумі 1942580,0 грн. за липень 2006 року йому не надавався, ВДК відшкодування ПДВ позивачу не проводив.

Судом встановлено наступне.

Позивач зареєстрований як платник ПДВ в Ленінській МДПІ. Протягом листопада 2005 року позивач здійснював оподатковані операції, у т.ч. з придбання товарів на митній території України.

04.10.05р. позивач за договором № 04/10/2005 придбав у ТОВ «УКРДТМ 2004»на умовах товарного кредиту труби на загальну суму 41023500,0 грн., у т.ч. ПДВ –6837250 грн. Ця сума була сплачена постачальнику в повному обсязі, а постачальник надав позивачу податкову накладну. Результати цієї операції знайшли своє відображення в податковій декларації за листопад 2005 року.

У липні 2006 року сума ПДВ, що підлягала відшкодуванню з бюджету склала 1942580 грн., декларація за липень 2006 року із заповненими рядками декларації 25 і 25.1 разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування були надані податковому органу 25.08.06р. 1-й відповідач мав надати висновок 2-му відповідачу не пізніше 27.09.06р. а бюджетне відшкодування в сумі 1942580,0 грн. підлягало до виконання не пізніше 02.10.06р., чого не було зроблено.

Оцінивши доводи позивача та відповідача і надані докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог частково з огляду на наступне.

Як було встановлено судом, податкова декларація позивача з ПДВ за липень 2006 року не була визнана 1-м відповідачем на підставі пп. 4.1.2 ст. 4 Закону 2181, оскільки вона була заповнена всупереч правилам, зазначеним у порядку її заповнення.

Про це було повідомлено позивачу листом № 25424/19-301 від 29.08.06р., який був відправлений за адресою, вказаною в поданій декларації. Звітність про ПДВ за липень 2006 року залишилася не визнаною податковим органом.

Право позивача на відшкодування пов’язане з обов’язком подання податкової декларації, яка за обставинами справи не була подана, тому позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 23.02.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                             А.Г.Ворожцов