ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2007                                                                                       Справа № А25/55

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Заєць П.Л.

за участю представників:

позивач:  Перекрестов В.Б., наказ №2к  від 02.11.92,  директор;

позивача: Вовчук О.Ю., довіреність №10/01/07  від 10.01.07,  адвокат;

відповідач-2: Мелюк П.І., наказ №11п  від 10.03.04,  директор;

представник відповдіача-1 у судове засідання не з"явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства “Азовкомсервіс”, селище міського типу Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області;

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2006 року;

у справі №А25/55;

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірми “ВВС”, місто Дніпропетровськ;

до

відповідача-1 виконавчого комітету Кирилівської селищної ради, селище міського типу Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області;

відповідача-2 приватного підприємства “Азовкомсервіс”, селище міського  типу Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області;

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов’язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю фірма “ВВС”, місто Дніпропетровськ звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить з урахуванням уточнень до позовної заяви визнати незаконним та скасувати рішення №307 прийнятого відповідачем-1 Виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради від 16 червня 2005 року та зобов’язати відповідача-1 видати позивачу свідоцтво про право власності на капітальну будівлю, громадську вбиральню вигрібного типу з підсобними приміщеннями, площею 45,8 квадратних метра, літера “В-1”, розташовану на базі відпочинку “Діана” по вулиці Коса Пересип, №12 у селищі міського типу Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є законним власником спірного нерухомого майна.

Спірним рішенням відповідача-1 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно, чим порушено чинне законодавство, а саме статтю 120 ЗК України, статтю 377 ЦК України, статті 5, 17 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеження” та права позивача, як власника майна.

Постановою господарського суду у справі №А25/55 від 19 жовтня 2006 року (суддя Чередко А.Є.) позовні вимоги задоволені повністю.

Приймаючи спірну постанову господарський суд виходив з того, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт, що на час розгляду справи, право власності на спірне нерухоме майно у позивача було зареєстрованим.

Тому у відповідача-1 при прийнятті спірного рішення були відсутні правові підстави для відмови у видачі позивачеві свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно.

Відповідач-2 не погодившись з постановою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови не повно та всебічно з’ясував усі обставини справи, тому неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідач-2 просить спірну постанову скасувати та у позовних вимогах відмовити посилаючись на те, що господарський суд при вирішенні спору виходив з того, що позивач по справі ТОВ фірма “ВВС”, місто Дніпропетровськ є власником спірного нерухомого майна, а саме громадської вбиральні вигрібного типу, на підставі договору купівлі-продажу укладеному 23 листопада 1992 року та на підставі цього суд посилається на норми матеріального права, що захищають право власності саме власників нерухомого майна.

Однак, при вирішенні спору суд не звернув уваги, що ТОВ фірма “ВВС”, місто Дніпропетровськ ніколи не було та не є власником будь-якого майна, що розташоване на б/в “Діана” у селища міського типу Кирилівка, Якимівського району Запорізької області.

На апеляційну скаргу позивач надав заперечення, в якому посилається на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просить постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Постанову місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

У судовому засіданні було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр №2-1836 від 15 травня 1989 року, виробничий кооператив “Москвич”, місто Дніпропетровськ, купив у кустового інформаційно-обчислювального центру “Укрголовелектромонтаж” місто Дніпропетровськ, нерухоме та рухоме майно, розташованого за адресою Запоріжська область, Якимівський район, селище міського типу Кирилівка, коса Пересип, палаточне містечко літнього відпочинку, Якимівського райбиткомбінату, Запоріжського областного управління битового обслуговування на загальну суму 33629,09 рублів.(аркуш справи 7).

Земельна ділянка була часткою території наметового містечка літнього відпочинку у теперішній час база від починку “Діана”.

19 травня 1989 року, за актом приймання-передачи продавцем було передано покупцю придбане ним нерухому та рухоме майно.(аркуш справи 9).

Таким чином, у покупця виробничого кооперативу “Москвич”, виникло право власності на нерухоме та рухоме майно, розташоване на земельній ділянці, якою продавець кустовий інформаційно-обчислювальний центр “Укрголовелектромонтаж»володів та ко ристувався, згідно з договором оренди від 24 серпня 1983 року, укладений строком на 10 років.(аркуш справи 10).

23 листопада 1992 року на підставі укладеного договору купівлі-продажу позивач, ТОВ фірма “ВВС” придбало у виробничого кооперативу “Москвич” спірне рухоме та нерухоме майно.

Відповідно до укладеного договору пункту 1.2 майно у відповідності з договором аренди земельного участку від 24 серпня 1983 року розташоване на земельній ділянці, яка є частиною території палаточного містечка на косі Пересип у селищі міського типу Кірилівка, Якимівського району, Запоріжської області, строком до 30 серпня 1993 року.(аркуш справи 15).

Відповідно до акту приймання-передачі від 3 грудня 1992 року, у Позивача виникло право власності на нерухоме та рухоме майно, на загальну суму 31611,35 рублів.(аркуш справи 17).

Відповідно до статті 30 Земельного Кодексу України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об’єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об’єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Таким чином, до набувача підприємства позивача ТОВ фірми “ВВС”, місто Дніпропетровськ, від відчужувача виробничого кооперативу “Мос квич” місто Дніпропетровськ, разом з об’єктами майна перейшло право на користування частиною земельній ділянки бази відпочинку “Діана”, на який знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Крім того, відповідно до договору аренди земельної ділянки від 29 липня 1993 року вбачається, що між Кирилівською селищною радою народних депутатів та позивачем був укладений договір аренди відповідно до якого арендодавець передає, а арендатор приймає в аренду земельну ділянку на косі Пересип селища міського типу Кирилівка, Якимівського району, Запоріжської області, в аренду передається земельна ділянка, площиною 520 квадратних метрів, котра є частиною земельної ділянки палаточного містечка літнього відпочинку у відповідності з план схемою. (аркуші справи 53-73).

26 серпня 1996 року Якимівським орендним виробничим об’єднанням житлово-комунального господарства (ОВОЖКГ), яке на той час здійснювало облік та реєстрацію прав власності на нерухоме майно відповідно до “Правил державної реєстрації об’єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб”, затверджених наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13 грудня 1995 року за позивачем, на об’єкти нерухомого майна розташованого на вказаній земельній ділянці, було зареєстровано право власності.(аркуш справи 18).

23 березня 2005 року Позивач звернувся з заявою до комунального підприємства “Якимівське бюро технічної інвентаризації”, про проведення технічної інвентаризації об’єктів рухомого та нерухомого майна, розташованого на території бази відпочинку “Діана”, по косі Пересип у селищі міського типу Кирилівка, Яки мівського району, Запорізької області.(аркуш справи 74).

7 квітня 2005 року комунальне підприємство “Якимівське бюро технічної інвентаризації” видало Позивачу технічний паспорт на нерухоме майно: капітальну споруду громадської вбиральні вигрібного типу з підсобними приміщен нями “літера В-1”, капітальну будівлю двоповерхового котеджу “літера А-2”. В технічний паспорт та кож було внесено рухоме майно - будинок літнього відпочинку “літера Б-1”, закрита тераса “літера б-1”, трансформаторна підстанція, ємність для питної води.(аркуші справи 75-89).

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про те, що відповідача-1 виконавчого комітету Кирилівської селищної ради, селище міського типу Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області при прийнятті спірного рішення були відсутні правові підстави для відмови у видачі позивачеві свідоцтва про право власності на громадську вбиральню, розташовану на базі відпочинку “Діана” по вулиці Коса Пересип у селищі міського типу Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області з підстав не надання документів, що підтверджують право користування чи право власності заявника на земельну ділянку під об’єктом нерухомості, тому відповідні заперечення відповідача-1 є безпідставними.

Оскільки на час розгляду справи право власності позивача на спірне нерухоме майно є зареєстрованим.

А відповідно до пункту 18 Постанови №7 від 16 квітня 2004 року Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ”, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного Кодексу України 1990 року, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Відповідно до частини 5 статті 120 Земельного Кодексу України 2001 року при переході права власності на будівлю або споруду до юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться будівля та споруда.

Відповідно до статті 7 Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року юридичні особи, що отримали в користування земельні ділянки відповідно з раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до частини 2 статті 377 ЦК України 2004 року передбачено, якщо будівля або споруда знаходяться на земель ній ділянці, наданої в користування, то у випадку її відчуження до набувача переходить право корис тування тією частиною земельної ділянки, на якій вони знаходяться, а також частиною ділянки, необ хідної для їх обслуговування.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеження”, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до пункту 3 статті 17 цього ж Закону, державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно до закону.

Відповідно до пункту 3 статті 4 цього ж Закону, право власності на будівлю, споруду може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, якщо власники даної земельної ділянки та будівель, споруд, розташованих на ній, не поєднуються в одній особі.

Відповідно до пункту 6.1 підпункту “а” Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно” наказ Мін”юста №7/5 від 7 лютого 2002 року оформлення права власності на об’єкти неру хомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту “б” підпункту пункту 10 статті 30 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів селищних Рад належать повноваження з обліку та реєстрації відповідно до закону об’єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Таким чином, судова колегія вважає, що відмова відповідача-1 виконавчого комітету Кирилівської селищної ради, селище міського типу Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області надати позивачу свідоцтво про право власності на певний об’єкт майна, власником якого є позивач, немає обгрунтованих підстав і суперечить вимогам чинного законодавства.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, постанову залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 200, 205, 206 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства “Азовкомсервіс”, селище міського типу Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2006 року у справі №А25/55, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                                             І.Л. Кузнецова

Судді:                                                                                              В.В. Швець

Л.О. Чимбар