СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01.03.07                                                                                 Справа № 12/1н-ад.

Суддя Палей О.С., розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м.Краснодон

до Краснодонської об"єднаної державної податкової інспекції

про визнання неправомірним та нечинним рішення

В присутності представників сторін:

від позивача - Соболева О.В., пров.юрисконсульт, дов. № 5 від 29.05.06.;

від відповідача -  Комарова М.Е., гол.держ.подат.інсп., довіреність № 5 від 29.12.06.,

Смирнов І.Ю., інсп.подат.служби, посв. УЛГ № 156708 від 25.03.05.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання неправомірним, нечинним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 276952 грн. 10 коп. № /0 від 23.10.2006р. прийняте Краснодонською ОДПІ.

Заявою №12/622 від 08.02.2006р. позивач доповнив підстави заявленого позову та фактично змінив предмет позовних вимог  зв"язку з чим просить суд визнати неправомірним і нечинним спірне рішення в частині застосування штрафних санкцій в сумі 273198 грн. та скасувати його.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

встановив:

ВАТ "Краснодонвугілля" –позивач у справі –зареєстроване як суб"єкт підприємницької діяльності управлінням економіки та власності виконкому Краснодонської міської Ради  14.06.2004р.; перебуває на податковому обліку в Краснодонській ОДПІ з 10.04.03р., перереєстроване 16.06.2004р. за № 1686.

Протягом 21.08.2006р. –02.10.2006р. фахівцями  Краснодонської ОДПІ було проведено виїзну планову перевірку ВАТ "Краснодонвугілля" з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2005р. по 30.06.2006р.

В результаті перевірки було встановлено порушення вимог Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями), що знайшло відображення у акті перевірки №2002/23-32363486 від 12.10.2006р., а саме: в порушення п.1 ст.З цього Закону підприємство позивача при продажу основних фондів на загальну суму 54639,60 грн. не провело розрахункові операції через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Згідно даним бухгалтерського обліку ВАТ „Краснодонвугілля" здійснило продаж за готівкові кошти житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами вартістю 26256,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 13.01.2005 року серія ВВО № 498368 громадянину Демкову Віталію Миколайовичу. Готівкові кошти від продажу будинку в сумі 26256,00 грн. оприбутковані в касі підприємства шляхом обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткового касового ордеру від 13.01.2005 року № 6. Крім цього, ВАТ „Краснодонвугіля" здійснило продаж за готівкові кошти товариству з обмеженою відповідальністю „ЧІЗ" приміщення з одним ґанком, площею 199 кв. метрів, що складає 13/100 часток від загальної площі 1502,9 кв. метрів нежитлової будівлі з прибудовою та трьома ґанками, вартістю 28383,60 грн., згідно договору купівлі - продажу від 30.06.2005 ВСС № 777868. Готівкові кошти від продажу частини будівлі в сумі 28383,60 грн. також оприбутковані в касі підприємства шляхом обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткового касового ордеру від 04.07.2005 року.

Зазначене стало підставою для винесення відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій, яке оскаржується позивачем частково в  сумі 273198 грн., що становить п"ятикратний розмір вартості не проведеної  через реєстратор розрахункових операцій операції з продажу товарів –основних фондів ( 26256 грн. + 28383,60 грн. = 54639,60 грн. х 5 = 273198 грн.).

Штрафні санкції застосовано до позивача на підставі ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у  сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995р. № 265/95-ВР ( далі –Закон про РРО).

На обгрунтування підстав заявленого позову позивач вказує на те, що:

- реєстратори розрахункових операцій застосовуються при  продажу товарів (послуг),

в той час як продані основні засоби товаром не являються;

- ст.139 Господарського кодексу України чітко відрізняє поняття "товар" та "основні за-

соби";

- поняття "торгівельна діяльність" визначене Постановою Кабінету Міністрів України"

№108 від 08.02.1995, згідно з яким це –ініціативна, самостійна діяльність юридичних осіб та громадян по здійсненню закупівлі та продажу товарів народного споживання з метою отримання прибутку";

- податковим органом при застосуванні штрафних санкцій порушені вимоги ст.250

КАС України, оскільки з дати допущення порушення (за доводами відповідача) сплинув річний строк та відповідно 6-місячний строк для застосування штрафних санкцій.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що:

- гідно з нормами Закону про прибуток матеріальні та нематеріальні активи ( в т.ч. ос-

новні фонди), а також цінні папері, що використовуються у будь-яких операціях є товаром;

- суб"єкти підприємницької діяльності у разі продажу ними за готівкові кошти матеріальних цінностей, які вилучені з активів (списані з балансу) та які не є продукцією власного виробництва, зобов"язані проводити  розрахункові операції через  зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або здійснювати такі розрахункові операції в безготівковій формі через установи банків крім випадків, передбачених законом.

Оскільки ВАТ "Краснодонвугілля" при продажу основних фондів не провело розрахункові операції на повну суму вартості проданих товарів –54639,60 грн. через зареєстрований, опломбований РРО з роздрукуванням відповідного розрахункового документа, податковий орган вважає, що порушені вимоги № 1, ст.3 Закону України про РРО, що обумовлює застосування до суб"єкта господарювання передбаченої законом відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Суд вважає помилковим застосування відповідачем у спірних правовідносинах визначення терміну "товар" та "основні фонди" у розумінні  Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі Закон про прибуток).

Дійсно, згідно п.п.8.2.1. п. 8.2. ст.8  вищевказаного  закону під терміном "основні фонди" слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв"язку з фізичним або моральним зносом.

Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону про прибуток товари-матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Втім, зазначені терміни використовуються виключно для цілей оподаткування, а застосовані  чи до позивача штрафні санкції за  своєю правовою природою є не публічно-правовими, а адміністративно-господарськими, тобто які застосовуються до суб"єкта господарювання (а не платника податку) за порушення встановлених правил господарської діяльності.

З огляду на викладене, при встановленні суб"єктивного складу порушення правових засад застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, слід керуватися передусім нормами Закону про РРО та визначеними у ньому термінами.

Згідно до статті 2 Закону про РРО реєстратор розрахункових операцій визначено як пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг).

Відповідно до статті 1 Закону про РРО реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами –суб"єктами підприємницької діяльності або юридичними особами, які здійснюють операції з розрахунків в  готівковій та/або в безготівковій формі ( із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. При цьому  встановлення норм щодо застосування або незастосування реєстраторів розрахункових операцій в інших законах не допускається.

Суд погоджується з доводами позивача, що Господарський Кодекс України чітко відокремлює поняття "товари" та "основні засоби".

Майном у ГК України визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб"єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб"єктів (ст.139).

Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів.

Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше  майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів.

Товарами у складі майна суб"єктів господарювання визнаються вироблена продукція (товарні записи), виконані роботи та послуги.

Частина з ст.139 ГК України дійсно містить відсилочну норму, але до нормативних актів, які визначають  належність майна до основних засобів, а не до закону про прибуток (як вважає відповідач), який визначає основні  засоби як товар виключно для цілей оподаткування.

Враховуючи те, що реалізовані позивачем основні фонди (основні засоби) не є продуктом праці, а також продукцією власного виробництва, що виробляється та/або реалізується суб"єктами підприємницької діяльності через оптову та роздрібну торгівлю, тобто не є товаром, призначеним для торгівлі, відповідач неправомірно застосував до спірних правовідносин  норми закону про РРО в частині як наявності суб"єктивного складу  правопорушення так і застосування передбаченої цим законом відповідальності.

Суд також погоджується з доводами позивача щодо порушення відповідачем ст. 250 ГК України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій.

У зв"язку з викладеним суд визнає оспорюване рішення протиправним (неправомірним) та нечинним.

Оскільки визнання рішення нечинним означає оцінку його як неправомірне з моменту прийняття, то скасуванню воно вже не підлягає, проте це не впливає на обсяг задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 КАС України понесені позивачем судові витрати в розмірі 3 грн. 40 коп. присуджуються йому з держбюджету.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 94,160,163,167,186,254 КАСУ, суд

постановив:

1.  Позов задовольнити .

2. Визнати протиправним та нечинним Рішення Краснодонської ОДПІ від 23 жовтня 2006р. № /0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій частково в сумі 273198 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь  Відкритого акціонерного товариства "Краснодонвугілля", код 32363486, вул.Комсомольська,5  м.Краснодон - 3 грн. 40 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено в повному обсязі та підписано –06.03.07.

Суддя                                                                             О.С.Палей

Помічник судді                                                        Є.С. Бубен

Надр. 3 прим:

1-до справи

2-позивачу

3-відповідачу