СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.02.07                                                                                 Справа № 9/40н-ад

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі», м. Алчевськ Луганської області

до Алчевської об’єднаної державної податкової інспекції в Луганській області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

в присутності представників:

від позивача –Маіор М.В. - юрисконсульт, дов. № 1005/06-1 від 10.05.06, Роднянська Л.І., дов. № 1005/06-2 від 10.05.06р

від відповідача –Зубрицька Н.Є. - ст. держ. подат. рев.-інсп., дов. № 3100 від 06.02.07,  Долгопятенко Д.О. - в. о. нач. відділу перервірок, дов. № 3099 від 06.02.07; Рязанцева Ю.П. - гол. держ. подат. інсп., дов. № 2979/10 від 02.02.07; Щочка В.М. - гол. держ. подат. інсп., дов. № 182/10 від 10.01.07

від прокуратури - Шидлаускас П.В., посв. № 129 від 09.01.06

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення Алчевської ОДПІ від 18.12.2006р. №/0, яким на підставі акта перевірки № 02134/2360-32804063 від 18.12.06р. позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 315773,0 грн. за порушення пп. 7.2.1; 7.4.5; 7.5.1; 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.07р. № 168/97-ВР (далі –Закон про ПДВ).

Відповідач, Алчевська  ОДПІ, проти позову заперечує, посилаючись на правильність висновків акту перевірки від 18.12.06р. № 02134/2360-32804063 Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ «ЗСД»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ за період січень – липень 2006 року, норми Закону про ПДВ.

На підставі заяви заступника прокурора Луганської області від 21.02.07р. № 05-158 для захисту інтересів держави до розгляду справи допущено прокурора.

Судом встановлено наступне.

Позивач, ТОВ «ЗСД», зареєстрований як платник ПДВ в Алчевський ОДПІ, свідоцтво про реєстрацію № 16275796.

Протягом періоду з січня по липень 2006 року позивач здійснював оподатковані операції, у т.ч. операції з продажу, придбання товарів на митній території України а також операції з вивозу (експорту) товарів за межі митної території України.

Згідно з вимогами податкового законодавства позивачем були розраховані суми від’ємного значення ПДВ та надані до податкового органу відповідні податкові декларації, а відповідачем проведені перевірки щодо законності та обґрунтованості визначення податкового кредиту, нарахування сум відшкодування ПДВ з бюджету.

18 грудня 2006 року позивачем було отримане спірне податкове повідомлення-рішення, яким на підставі акта перевірки від 18.12.06р. позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 315773,0 грн. за порушення пп. 7.2.1; 7.4.5; 7.5.1; 7.7.2 ст. 7 Закону про ПДВ, а саме:

* за січень 2006 року –на 38139,0 грн.,

* за лютий 2006 року –на 10809,0 грн.,

* за квітень 2006 року –на 92817,0 грн.,

* за травень 2006 року –на 66647,0 грн.,

* за червень 2006 року –на 11440,0 грн.,

* за липень 2006 року –на 95921,0 грн.

При цьому довідкою від 19.04.06р. № 565/236-32804063 Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «ЗСД»з питання правильності визначення суми ПДВ, заявлену до відшкодування з бюджету за деклараціями з ПДВ за січень, лютий 2006 року, складеною відповідачем, встановлено, що розбіжностей за даними платника і за даними перевірки за січень 2006 року не існує, сума ПДВ, що підлягає відшкодуванню за січень 2006 року складає 371009,0 грн.

Цією ж довідкою встановлено, що розбіжностей за даними платника і за даними перевірки за лютий 2006 року не існує, сума ПДВ, що підлягає відшкодуванню за лютий 2006 року складає 292135,0 грн.

Відповідними довідками від 22.06.06р., 08.08.06р., 11.09.06р., 18.10.06р. було встановлено, що розбіжностей за даними платника і за даними перевірки за квітень, травень, червень, липень 2006 року не існує, сума ПДВ, що підлягає відшкодуванню за квітень 2006 року складає 844557,0 грн., за травень –275400,0 грн., червень - 76782,0 грн., липень –385845,0 грн.

Таким чином, виїзними позаплановими перевірками, проведеними відповідачем, було встановлено правильність обчислення та достовірність нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ за спірний період, що надає позивачу право на отримання зазначеної суми ПДВ з бюджету.

Спірне рішення податкового органу було прийнято у зв’язку з тим, що ним встановлено неможливість підтвердження заявленого до відшкодування ПДВ за перевіряємий період, оскільки відповідачем не отримано матеріалів зустрічних перевірок з підприємствами, які є третіми та четвертими ланками ланцюгів постачання товарів позивачу і таким чином встановлено відсутність надмірної сплати та неправомірність визначення сум бюджетного відшкодування.

Оцінивши доводи позивача та відповідача і надані докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій»суди при здійсненні правосуддя повинні забезпечувати на засадах верховенства права захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суть спірних правовідносин за цією справою зводиться до питань чи мав позивач відносити до податкового кредиту суми ПДВ, сплачені у ціні отриманого товару від постачальників продукції та чи мали постачальники продукції видавати позивачу податкові накладні, пов’язані з постачання продукції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону про ПДВ податковим кредитом є сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначене відповідно до цього Закону.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону про ПДВ податковий кредит звітного періоду складається із сум податків,  нарахованих  (сплачених)  платником податку за ставкою, встановленою  пунктом  6.1  статті  6 та статтею 8 -1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або  виготовленням  товарів  (у  тому числі при їх імпорті)  та  послуг  з  метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської  діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.2.6 ст. 7 Закону про ПДВ податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги) на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Позивач за наданими йому податковими накладними контрагентами –постачальниками: ТОВ «ІнтерКомСервіс», ПП ТД «КОМ», ДП «Альфа-Схід-Трейдінг», ПБП «Авітан», включив суми сплаченого ПДВ до податкового кредиту, оскільки податкові накладні відповідали вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п. 1.8 Закону про ПДВ бюджетне  відшкодування  - сума,  що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. Зазначена норма дає загальне поняття бюджетного відшкодування і безпосередньо не встановлює порядок визначення суми бюджетного відшкодування, а відсилає до інших норм цього Закону.

Іншою нормою Закону про ПДВ є пп. 7.7.1, за яким сума податку,  що підлягає сплаті  (перерахуванню)  до бюджету або бюджетному відшкодуванню,  визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання  звітного  податкового  періоду  та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному   значенні   суми,   розрахованої   згідно   з підпунктом 7.7.1 цього пункту,  така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього  податку,  що  виник  за  попередні податкові  періоди  (у  тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону),  а при його  відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, сума бюджетного відшкодування залежить від правильності визначення суми податкових зобов’язань та податкового кредиту.

Норми Закону про ПДВ надають право платнику податку виключно на підставі проведеної оподаткованої операції відносити суми витрат на сплату ПДВ до складу податкового кредиту звітного періоду, незважаючи на сплату чи несплату контрагентом сум ПДВ до бюджету за відповідною операцією і визначати суму свого податкового зобов’язання з ПДВ за звітний період

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету (бюджетне відшкодування), та строки проведення розрахунків визначено у п. 7.7 Закону про ПДВ: сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні податкові періоди (у т.ч. розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону про ПДВ, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів.

б) залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту настання бюджетного відшкодування у залежність від того, коли у отримувача товарів наступного податкового періоду.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо неправомірності відшкодування ПДВ позивачем у зв’язку з неможливістю перевірки контрагентів за ланцюгами, оскільки податкові зобов’язання не носять колективного характеру, вони виникають у кожного платника податку індивідуально відповідно до норм, встановлених Законом про ПДВ. Тому, якщо будь-який контрагент за ланцюгом не здійснив свого обов’язку щодо сплати ПДВ до бюджету в порядку, встановленому законом, відповідальність за таки дії повинен нести саме такий платник ПДВ.

Факт несплати третьою особою зобов’язання з ПДВ не може бути підставою для позбавлення позивача права бюджетного відшкодування, якщо він діяв відповідно до Закону та мав усі документи, що підтверджують його податковий кредит.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.  Позов задовольнити.

2. Визнати нечинним податкове повідомлення –рішення Алчевської ОДПІ від 18.12.2006р. №/0, яким на підставі акта перевірки № 02134/2360-32804063 від 18.12.06р. позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 315773,0 грн.

3. Повернути з Державного бюджету на користь ТОВ «Завод сталевої дробі», адреса: 94202, Луганська обл., м. Алчевськ, вул. Вокзальна, 122б, ,  судовий збір в сумі 3,40 грн.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 26.02.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                               А.Г.Ворожцов