ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №  11/206а

"01" лютого 2007 р.,  11 год.  15 хв.                                                                   м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого –судді Довганя К.І., при секретарі –Анастас”євій Л.В., за участю представників сторін: позивача –Фонрабе Є.В. за довіреністю; відповідача – Музика Г.Г. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси  справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Черкаській області до Відкритого акціонерного товариства „Черкаське АТП 17162” про стягнення 2888 грн. 68 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про відшкодування у регресному порядку витрат понесених позивачем на виплату страхових виплат в сумі 2888 грн. 68 коп..

В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія Черкаського міжобласного автопідприємства магістральних сполучень №12865, правонаступником якого є відповідач,  Гнатюка Б.І. був травмований водій Полтавської автобази „Турист” Шаповал В.О. про що було складено акт. У відповідності з Законом України “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, які спричинили втрату працездатності” від 23.09.99р. №1105 (далі по тексту –Закон) позивачем було призначено та проведено виплати щомісячних страхових сум відшкодування втраченого заробітку Шаповал В.О. на суму 2888 грн. 68 коп., а тому і у відповідності з ст. 1191 ЦК України відповідач зобов”язаний в порядку регресу відшкодувати позивачу ці витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові.

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні проти позову заперечив пославшись на відсутність правових підстав для стягнення вказаної суми.

Суд, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

17.05.1981 року о 16 год. в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія Черкаського міжобласного автопідприємства магістральних сполучень №12865, правонаступником якого є відповідач,  Гнатюка Б.І. був травмований водій Полтавської автобази „Турист” Шаповал В.О.. В результаті дорожньо-транспортної пригоди Шаповал В.О. отримав виробничу травму про що було складено акт №2 від 11.11.1981р..

Ушкодження здоров”я Шаповал В.О. було заподіяно з вини водія відповідача Гнатюка Б.І.. За рішенням Київського районного народного суду м. Полтава від 19.01.1989р. вбачається, що Шаповал В.О., працюючий на Полтавський автобазі „Турист”, 17.07.1981р. в результаті ДТП, по вині водія Черкаського міжобласного  автотранспортного підприємства магістральних сполучень №12865 (правонаступником якого є відповідач) Гнатюка Б.І. був травмований. 04.08.1981р. Олександрійським міським народним судом Кіровоградської області Гнатюк Б.І. був засуджений за ст.. 215 ч. 2 КК УРСР до 7 років позбавлення волі. Згідно висновку ЛТЕК від 06.02.1984р. Шаповал В.О. в зв”язку з отриманою травмою втратив 50% професійної працездатності та визнаний інвалідом третьої групи в наслідок трудового каліцтва безстроково.

В зв”язку з викладеним позивачем у відповідності з вимогами Закону за період з 24.05.2004р. по 15.11.2006р. було призначено та проведено виплати щомісячних страхових сум відшкодування втраченого заробітку Шаповал В.О. на суму 2888 грн. 68 коп., що підтверджується платіжними дорученнями.

Відповідно до ст. 14 Основ законодавства України про загальнообов”язкове державне соціальне страхування  фонди є органами, які здійснюють керівництво та  управління окремими видами загальнообов”язкового державного соціального страхування, провадять збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечують фінансування виплат за загальнообов”язковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші функції згідно з затвердженими статутами.

Відповідно до ст. 20 Основ законодавства України про загальнообов”язкове державне  соціальне страхування основним джерелом коштів загальнообов”язкового державного соціального страхування відповідно до цих Основ є внески роботодавців і застрахованих осіб. Бюджетні та інші джерела коштів, необхідні для здійснення загальнообов”язкового державного соціального страхування, передбачаються відповідними законами з окремих видів загальнообов”язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 25 Закону  усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим, передбачені ст. 21 Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Відповідно до ст. 46 Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків провадить збір та акумулювання страхових внесків. Фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснюється за рахунок:

-          внесків роботодавців: для підприємств –з віднесенням на валові витрати виробництва, для бюджетних установ та організацій –з асигнувань, виділених на  їх утримання та забезпечення;

-          коштів, одержаних від стягнення відповідно до законодавства штрафів і пені з підприємств, а також штрафів з працівників, винних у порушенні вимог нормативних актів з охорони праці.

Отже, підставою виникнення цивільних прав і обов”язків між сторонами спору є зобов”язання, які виникають із Основ законодавства України про загальнообов”язкове державне соціальне страхування та Закону. Відповідно ч. 2 ст. 45 Закону роботодавець як страхувальник зобов”язаний своєчасно та повністю сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Таким чином, позивач помилково вважає, що відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України із зобов”язання, спричиненого заподіянням шкоди джерелом підвищеної небезпеки, у відповідача виник обов”язок відшкодувати Фонду соціального страхування витрати фонду на відшкодування потерпілому працівнику Полтавської автобази „Турист” Шаповал В.О., ушкодження здоров”я.  Оскільки відповідно до ст.ст. 1172, 1191 Цивільного кодексу України право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування має лише юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов”язків.

Керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Про апеляційне оскарження постанови може бути подана до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови і апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                               К.І.Довгань