ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.01.07 р.
Справа № 7/371пд

Господарський суд Донецької області
у складі судді Малашкевича С.А.при секретарі Волобуєвій А.Ю.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

За позовом: Артемівської об'єднаної
державної податкової інспекції м. Артемівськ Донецької області

До відповідачів:

1.          Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 м. Артемівськ Донецької області

2.          Приватного підприємства „Аркада-23”
м. Севастополь

Про: визнання недійсним
господарського зобов'язання та стягнення 80 000, 00 грн.

За участю:

представника позивача: Корешняк
В.П., довіреність № 35144/10/10 від 18.12.2006 р.

представника першого відповідача:
ОСОБА_1-особисто

представника другого відповідача:
не з'явився

Суть справи:

Артемівська об'єднана державна
податкова інспекція звернулась з позовом до Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1м. Артемівськ та Приватного підприємства
„Аркада-23” м. Севастополь про визнання недійсним, на підставі ст. 207
Господарського кодексу України, господарського зобов'язання, як такого, що суперечить
інтересам держави і суспільства, а також стягнення з другого відповідача на
користь першого відповідача одержаних за угодою коштів в сумі 80 000, 00 грн.,
а з першого відповідача у доход держави вартість отриманих за угодою
матеріальних цінностей в розмірі 80 000, 00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що укладена між відповідачами угода мала за мету
приховування доходів, ухилення від сплати податків, тобто була укладена з
метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. Як на доказ
наявності умислу у другого відповідача, позивач посилається на рішення
Гагарінського районного суду м. Севастополя від 02.06.2005 р., яким були
визнані недійсними з моменту їх реєстрації установчі документи та
фінансово-господарські документи Приватного підприємства „Аркада-23” м.
Севастополь.

Перший відповідач надав відзив на
позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував, посилаючись на
відповідність своїх дій вимогам чинного цивільного та господарського
законодавства при укладанні оспорюваного господарського зобов'язання із другим
відповідачем. Перший відповідач також зазначив, що він не має можливості та
повноважень перевіряти або встановлювати законопорядність партнерів, наміру та
можливості заняття ними підприємницькою діяльністю, ведення бухгалтерської та
податкової звітності.

Другий відповідач відзив на позовну
заяву не надав,  в судові засідання
представника не направив, хоча про дату і час їх проведення був повідомлений
належним чином. Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними в
ній матеріалами.

Судом досліджені наступні
документи, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог: договір
купівлі-продажу НОМЕР_1, свідоцтво про державну реєстрацію від 01.03.2005 р.,
статут ПП „Аркада-23”, довідка управління статистики НОМЕР_2, свідоцтво про
державну реєстрацію від 21.12.2004 р., свідоцтвоНОМЕР_3, акт НОМЕР_4, рішення
Гагарінського районного суду м. Севастополя від 02.06.2005 р., податкова
накладна ІНФОРМАЦІЯ_1, квитанція до прибуткового касового ордеру ІНФОРМАЦІЯ_2,
реєстраційна картка від 20.12.2004 р., заява від 23.12.2004 р., паспортні дані
ОСОБА_1 та інші.

За результатами розгляду справи та
враховуючи пояснення представників сторін суд встановив.

Між Суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 м. Артемівськ та Приватним підприємством
„Аркада-23” м. Севастополь було укладено договір НОМЕР_1 купівлі-продажу
товару.

На виконання зазначеного договору
Приватне підприємство „Аркада-23” м. Севастополь відвантажило на адресу
Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 за готівкові кошти
автозапчастини на загальну суму 80 000, 00 грн., що підтверджується наданими
суду накладними та податковими накладними.

Придбаний товар Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 оплатив в повному обсязі, в розмірі 80 000,
00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткових касових
ордерів.

Позивач просить визнати вказане
господарське зобов'язання недійсним на підставі ст. 207 ГК України, як таке, що
укладено з боку Приватного підприємства „Аркада-23” з метою суперечною
інтересам держави та суспільства та застосувати наслідки, передбачені статтею
208 ГК України.

Вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 1 статті 208 цього ж
Кодексу встановлено, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як
таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною
з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все
належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності
наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход держави.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК
України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Для визнання господарського
зобов'язання недійсним на підставі ст. 207 ГК України, позивач повинен довести
наявність по такому зобов'язанню мети, завідомо суперечної інтересам держави та
суспільства, а також умислу на здійснення його з такою метою хоча б у одного з
відповідачів.

Метою суперечною інтересам держави
та суспільства, яку мало спірне господарське зобов'язання позивач вважає
приховування доходів від оподаткування. Такої мети, навмисно, прагнув
досягнути, на думку позивача, другий відповідач - Приватне підприємство
„Аркада-23” м. Севастополь. Такі висновки позивач робить з факту визнання
недійсними з моменту реєстрації установчих та фінансово-господарських документів
відповідача.

Суд вважає, що такі висновки
передчасні і не витікають з доданих до справи матеріалів.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК
України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Позивачем не наведено, чим саме
підтверджується  спрямованість
оспорюваного господарського зобов'язання на приховування доходів від
оподаткування - в матеріалах справи відсутні докази, що органи ДПІ донараховували
сторонам за вказаним господарським зобов'язанням ті чи інші податки або
застосовували до них штрафні санкції за порушення податкового законодавства.

Пунктом 13 Інструкції про порядок
застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкції органами державної
податкової служби, що затверджена наказом ДПА України НОМЕР_5 (зі змінами та
доповненнями) передбачено, що належним доказом факту порушення  податкового та іншого законодавства є акт
перевірки. Тільки у ньому може бути відображені порушення підприємством
законодавства, що призвели до несплати відповідних податків та зборів.

До того ж, порушення вимог
податкового законодавства може бути підставою для притягнення особи, що його
припустила до відповідальності, встановленої законом.

Щодо визнання недійсними з моменту
реєстрації установчих та фінансово-господарських документів Приватного
підприємства „Аркада-23” м. Севастополь за рішенням Гагарінського районного
суду м. Севастополя від 02.06.2005 р., слід зауважити таке:

Підприємство, відповідно до ст. 35,
38 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців” припиняється, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису
про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Позивачем не було надано до суду
належних доказів того, що на момент виникнення оспорюваного зобов'язання
Приватне підприємство „Аркада-23” м. Севастополь було виключено з Єдиного
державного реєстру. Натомість в матеріалах справи наявні відомості, стосовно
того, що Приватне підприємство „„Аркада-23” м. Севастополь зареєстровано
01.03.2005 р. Гагарінською районною державною адміністрацією м. Севастополя,
станом на 11.01.2007 р. в реєстраційній справі вищевказаного підприємства були
всі необхідні відомості про нього, у тому числі місцезнаходження підприємства,
відомості про керівника, вид діяльності за КВЕД.

Таким чином, на момент укладення і
виконання оспорюваного господарського зобов'язання (жовтень-грудень 2005 р.)
відповідачі були зареєстровані суб'єктами підприємницької діяльності, отже мали
цивільну правоздатність.

Окрім того, наявність умислу не
може бути підтверджено лише рішенням суду про визнання недійсними установчих
документів другого відповідача, оскільки предметом дослідження по такій
цивільній справі було невідповідність форми та змісту установчих документів
суб'єкта підприємницької діяльності вимогам законодавства, а не наявність
протиправного умислу при укладенні оспорюваного господарського зобов'язання.

У вимогах про стягнення з першого
відповідача на користь держави коштів, отриманих за оспорюваним зобов'язанням,
слід відмовити.

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208
Господарського кодексу України, не можуть застосовуватися як сам факт несплати
податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За
таких обставин, правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.
Для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Кодексу, необхідним є
наявність умислу на укладання угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Частиною 1 ст. 208 Господарського
кодексу України передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило
відповідає нормі ст. 41 Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією
частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що
відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України. Тому такі
санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250
Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу України суд  оцінює докази в їх сукупності, визначаючи
достатність підстав для висновку щодо спрямованості діяльності суб'єкта
господарювання, в тому числі при укладенні спірного господарського зобов'язання
на ухилення від сплати податків, зборів. З огляду на зазначене, суд вважає, що
подані позивачем докази не є достатніми для встановлення наявності тих обставин
справи, з якими закон пов'язує визнання господарських зобов'язань недійсними і
настання, у зв'язку з цим, відповідних юридичних наслідків.

Враховуючи викладене, керуючись ч.
1 ст. 207, ч. 1 ст. 208 ГК України, ст.ст. 33, 35, 43, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позовних вимогах
Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції м. Артемівськ про
визнання недійсним господарського зобов'язання, що виникло на підставі угоди та
податкових накладних ІНФОРМАЦІЯ_1. між Суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 м. Артемівськ та Приватним підприємством
„Аркада-23” м. Севастополь та стягнення з відповідачів 80 000, 00 грн.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення підписано
16.01.2007 р.

Суддя                                                                         Малашкевич
С.А.