ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.07 р.                                                                             Справа № 21/98а

(15год.40хв.)

Суддя Матюхін В.І. за участі секретаря судового засідання Борисової Г.О.

Позивач: Державне підприємство „Донецька залізниця”

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьку Донецької області

про визнання нечинними акту перевірки і вимоги

Представники:

позивача: Малий О.В. – юр. служби пасажирського господарства

відповідача: Степанова І.Б. – гол. спец.-юр.

Державним підприємством „Донецька залізниця” подано позов до Управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьку про визнання нечинними:

-          акту перевірки вокзалу Іловайськ від 31.01.07р. № 17 та

-          вимоги про сплату боргу від 31.01.07р. № Ю-7.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що:

- надання безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту не є витратами на оплату праці;

- Інструкція зі статистики заробітної плати не застосовується для визначення  складових  фонду оплати  праці  як бази (об'єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідач позов не визнав з посиланням на п.2.2.10 Інструкція зі статистики заробітної плати, яким передбачено, що витрати,  пов'язані з наданням безкоштовного проїзду працівникам   залізничного,   авіаційного,  морського,  річкового, автомобільного транспорту та міського електротранспорту входять до складу фонду додаткової заробітної плати.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 25 до 27 квітня 2007 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, господарський суд встановив:

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Харцизьку Донецької області у січні 2007 року проведена планова перевірка вокзалу Іловайськ Державного підприємства „Донецька залізниця” на предмет дотримання вимог законодавства щодо розрахунків з бюджетом ПФУ по внескам на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та формування індивідуальних відомостей застрахованих осіб страхувальником.

За результатами перевірки складено акт від 31.01.07р., у якому зазначено: „Підлягають збільшенню фактичні витрати на оплату праці, на які нараховуються внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 74 832,75грн. за безкоштовний проїзд працівникам залізничного транспорту, який входе до додаткової заробітної плати відповідно до пункту  пп.2.2.10 п.2 „Інструкція зі статистики заробітної плати” від 13.01.04р. № 5. Донараховані страхові внески складають 25 430,07грн., а саме: 32%, 32,3%, 31,8% - 23 933,40грн., 1-2% - 1 496,67грн. Порушена ч.1 ст.19 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

З висновками відповідача, зазначеними у акті перевірки  у частині щодо порушення чинного законодавства щодо нарахування страхових внесків з операції надання безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту позивач не погодився.

На підставі акту перевірки відповідачем залізниці була виставлена вимоги про сплату боргу від 31.01.07р. № Ю-7 у сумі 25 430,07грн.

Причиною виникнення спору є різний підхід сторін щодо чи входить до складу заробітної плати працівників надання їм безкоштовного проїзду. Відповідач наполягає на тому, що витрати залізниці на безкоштовний проїзд є додатковою заробітною платою. Залізниця вважає, що надання безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту і членам їх сімей не є витратами на оплату праці.

Зважаючи на те, що:

За приписами ст.1 Закону України „Про оплату праці” заробітна плата - це винагорода,  обчислена,  як  правило,  у грошовому   виразі,   яку   за   трудовим  договором  власник  або уповноважений ним орган  виплачує  працівникові  за  виконану  ним роботу.

Структура заробітної плати визначена ст.2 Закону України „Про оплату праці”.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану  роботу відповідно  до  встановлених  норм  праці (норми часу,  виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних  ставок  (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна  плата - це  -  винагорода за працю понад установлені норми,  за  трудові  успіхи  та  винахідливість  і  за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати,  передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати  у формі винагород за підсумками роботи за рік,  премії за спеціальними  системами  і  положеннями,  компенсаційні  та   інші грошові  і матеріальні виплати,  які не передбачені актами чинного законодавства   або які провадяться понад встановлені  зазначеними актами норми.

Зазначені норми Закону України „Про оплату праці” не передбачають, що надання безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту є основною заробітною платою цих робітників. Не можна віднести їх і до додаткової заробітної плати, так вона (додаткова заробітна  плата)  включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати,  передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Надання безкоштовного проїзду не є винагородою за виконану роботу чи виплатами, пов'язаними з виконанням виробничих завдань і функцій.

Ст.16 Закону України „Про залізничний транспорт” обумовлено, що соціальний захист    працівників    залізничного   транспорту загального  користування  здійснюється  у  встановленому   порядку згідно з чинним законодавством України. Працівники залізничного транспорту загального користування та члени їх  сімей  (утриманці)  користуються  правом  на  безплатний проїзд  залізничним  транспортом.  Порядок та умови надання цих та інших   пільг   встановлюються   Кабінетом   Міністрів    України, колективними договорами та угодами. За   працівниками   підприємств,   установ   та   організацій залізничного  транспорту   загального   користування,   які   були переведені  на  іншу  роботу  в  цій  галузі  або  в  інші  галузі внаслідок  трудового  каліцтва  чи  професійного  захворювання або якщо  вони  вийшли  на  пенсію  по  інвалідності  чи   за   віком, зберігаються право на безплатний  проїзд  залізничним  транспортом та інші пільги, які встановлені законодавчими актами  України  для працівників залізничного транспорту,  колективними  договорами  та угодами.

Зазначені правові норми дають підстави стверджувати, що безкоштовний проїзд залізничним транспортом є соціальним захистом    працівників    залізничного   транспорту загального  користування  та членів їх сімей.

Господарський суд вважає, що витрати, пов’язані з безкоштовним проїздом залізничним транспортом працівників позивача та членів їх сімей не є складовою витрат на оплату праці, тому на ці суми не повинні нараховуватись страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Посилання відповідача на п.2.2.10 Інструкція зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.04р. № 5 і зареєстрованої в Міністерстві                                       юстиції України 27 січня 2004р. за № 114/8713 є безпідставним, оскільки у самій інструкції зазначено, що вона не застосовується для визначення  складових  фонду оплати  праці  як бази (об'єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (п.1.1).

За таких обставин позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню  в повному обсязі.

Ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони,  яка не є суб'єктом владних повноважень,  суд присуджує  всі  здійснені  нею документально  підтверджені  судові  витрати  з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету,  якщо іншою  стороною був  орган  місцевого  самоврядування,  його  посадова чи службова особа), у зв’язку з чим здійснені позивачем у відповідності з чинним законодавством судові витрати відшкодовуються за рахунок Державного бюджету України.

Беручи до уваги вищенаведене, на  підставі ст.19 Конституції України,  ст.ст.1, 2 Закону України „Про оплату праці”,  ст.16 Закону України „Про залізничний транспорт”, п.1.1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.04р. № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004р. за № 114/8713 і керуючись п.1 ст.17, ст.ст.94, 153, п.1 ст.158, ст. ст. 160 – 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд  -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства „Донецька залізниця” до Управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьку задовольнити у повному обсязі

Визнання нечинними:

-          акт перевірки вокзалу Іловайськ від 31.01.07р. № 17 у частині щодо порушення чинного законодавства щодо нарахування страхових внесків з операції надання безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту та

-          вимогу про сплату боргу від 31.01.07р. № Ю-7 у сумі 25 430,07грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь  Державного підприємства „Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, п/р 508 в Укрексімбанку м. Донецька, МФО 334817, ) 3грн. 40коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Порядок і строки апеляційного оскарження.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови у  повному  обсязі відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна скарга  на  постанову суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів після  подання заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга  може бути  подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Додаток: платіжне доручення №172 від 16.02.07р. про сплату 118,00грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя

Надруковано примірників:

1 – до справи;

1 – позивачу;

1 – відповідачу.

Виконала:

Тел.381-91-18