СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

23 квітня 2007 року

Справа № 2-26/8613.1-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Латиніна О.А.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Ткаченка М.І.,

за участю представників сторін:

позивача: Клименко Н.І., дов. № 01/158 від 13.02.2007 року; Халецький О.В., дов. № 01/506 від 20.04.2007 року; Фомінічев В.Є., дов. № 01/509 від 21.04.2007 року;

відповідача: не з`явився;

третіх осіб: не з`явились;

позивач за зустрічним позовом: (Благодійна організація Всеукраїнського благодійного фонду "Гарант") - не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Благодійної організації Всеукраїнський благодійний фонд "Гарант" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Проніна О.Л.) від 02 лютого 207 року у справі № 2-26/8613.1-2006

за позовом           відкритого акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська" (вул. Гагаріна, 51, с.Дубівський, Антрацитівський р-н, Луганська область, 94638)

до Гурзуфської селищної Ради (вул. Подвойського, 9, смт.Гурзуф, м.Ялта, АР Крим, 98640)

3-ті особи:

1. Міжнародний молодіжний центр "Гурзуф" санаторно-курортного об'єднання Всеукраїнської профспілки працівників органів державної податкової служби  (вул. Набережна, 7, смт.Гурзуф, м.Ялта, АР Крим, 98640)

2. Виконавчий комітет Гурзуфської селищної ради (вул. Подвойського, 9, смт.Гурзуф, м.Ялта, АР Крим, 98640)

про визнання права власності

за зустрічним позовом Благодійної організації Всеукраїнського благодійного фонду "Гарант" (вул. Басейна, 7-б, м.Київ, 01004)

до відкритого акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська"

третя особа - Фонд майна Автономної Республіки Крим (вул. Севастопольська, 17, м.Сімферополь)

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР Крим від 02.02.2007 року у справі № 2-26/8613.1-2006 позов відкритого акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська" задоволено. Суд визнав за позивачем право власності на нерухоме майно - двоповерхову будівлю котеджу на одинадцять номерів літер "Н" загальною площею 363,5 кв.м., розташовану за адресою: АР Крим, м.Ялта, смт.Гурзуф, набережна ім.О.С.Пушкіна, 7. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

При прийнятті постанови в частині задоволення первісного позову , суд першої інстанції встановив, що двоповерхова будівля котеджу на одинадцять номерів літер „Н” загальною площею 363,5 кв.м. є самочинним будівництвом. Однак, прийнявши до уваги той факт, що збоку землевласника не надходило заперечень з приводу розташування спірного об`єкту нерухомості, господарський суд АР Крим прийшов до висновку про можливість визнання за позивачем права власності.

При відмові у задоволенні зустрічного позову Благодійної організації Всеукраїнського благодійного фонду "Гарант" також про визнання права власності на спірний об`єкт, суд першої інстанції виходив з того, що за даними БТІ спірний котедж до цілісного майнового комплексу Міжнародний молодіжний центр "Гурзуф" не входить, предметом договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року та договору благодійного пожертвування від 11.11.2005 року не являвся, у зв`язку з чим, право власності є непідтвердженим.

Не погодившись з рішенням господарського суду АР Крим, Благодійна організація Всеукраїнського благодійного фонду "Гарант" звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, я винесене при неповному дослідженні обставин справи, у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Представники відповідача, третіх осіб, позивача за зустрічним позовом у судове засідання не з`явились, причину неявки не повідомили, хоча про час та місце слухання справи сповіщались належним чином ухвалою від 06.04.2007 року.

Від Фонду майна АР Крим надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю явки представника у судове засідання з причини відрядження. Приймаючи до уваги той факт, що представництво юридичної особи в суді не обмежується колом певних осіб, а також те, що доказів взагалі неможливості забезпечення явки представника у судове засідання не надано, судова колегія визнала можливим розглянути справу за відсутності представника Фонду майна АР Крим.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судовою колегією встановлено наступне.

26.09.1990 року між Центральною збагачувальною фабрикою „Нагольчанська” та Будинком відпочинку „Гурзуф” був укладений договір про сумісну діяльність за № 42, відповідно до пункту 2.1 якого, Центральна збагачувальна фабрика „Нагольчанська” зобов'язалась реконструювати тимчасові ремонтні майстерні, які раніше використовувались при будівництві зсувних споруд, під житлові кімнати для відпочинку працівників із створенням умов на базі будинку відпочинку „Гурзуф”.

10.10.1993 року між Кримською республіканською радою професійної спілки „Єдинство”, Центральною збагачувальною фабрикою „Нагольчанська” та Будинком відпочинку „Гурзуф” був укладений договір № 12 про сумісну діяльність, згідно з пунктом 2.1 якого, Центральна збагачувальна фабрика „Нагольчанська” зобов'язалась реконструювати тимчасові ремонтні майстерні, які раніш використовувались при будівництві зсувних споруд, під жилі кімнати для відпочинку працівників із створенням умов на рівні бази професійної спілки „Єдинство”.

У 1998 році відкритим акціонерним товариством „Центральна збагачувальна фабрика „Нагольчанська” було проведено реконструкцію двоповерхової будівлі котеджу на 11 номерів загальною площею 363,5 кв.м., розташованого за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, Набережна ім. О.С. Пушкіна, 7. Будівництво зазначеного котеджу проводилось за рахунок позивача, що, підтверджується актами списання будівельних матеріалів №№ М1, М 16, М 17, М 18 та наказами про відрядження працівників на виконання будівельно - монтажних та відділочних робіт за № 9 від 22.05.1996 року, № 1181 від 02.07.2005 року, № 78 від 02.06.2004 року, № 130 від 07.10.2005 року.

15.06.1999 року комісією у складі представника ММЦ „Гурзуф” Санаторно-курортного об'єднання Всеукраїнської професійної спілки працівників органів державної податкової служби, Центральної збагачувальної фабрики „Нагольчанська” були складені та підписані Доповнення до акту введення до експлуатації котеджу на 11 номерів в смт.Гурзуф.

27.02.2001 року Міжнародний молодіжний центр „Гурзуф” Санаторно-курортного об'єднання Всеукраїнської професійної спілки працівників органів державної податкової служби звернувся до Кримського інституту Екології для розробки проекту паспорту земельної ділянки, що належить йому, та надав орієнтовані межі земельної ділянки зазначивши при цьому, що Міжнародний молодіжний центр „Гурзуф” є цілісним майновим комплексом, до якого входять основні фонди (будівлі та споруди) відповідно до доданого переліку.

Однак, оспорюваний об'єкт нерухомості - будівля котеджу на 11 номерів загальною площею 363,5 кв.м., розташовану за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, Набережна ім.О.С. Пушкіна, 7 до переліку основних фондів Міжнародний молодіжний центр "Гурзуф" не увійшов.

В подальшому, на підставі рішення Гурзуфської селищної Ради від 06.04.2001 року № 26, Міжнародному молодіжному центру „Гурзуф” було видано Державний акт Серії II -КМ № 002902 на право постійного користування землею, яким землекористувачу - ММЦ „Гурзуф” у постійне користування надано 5,8503 га землі в межах Гурзуфської селищної Ради для обслуговування рекреаційного закладу за адресою: смт Гурзуф, вул.Набережна, 7.

Судовою колегією також встановлено, що 01.11.2005 року збоку відкритого акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика „Нагольчанська” мало місце звернення до виконавчого комітету Гурзуфської селищної Ради з клопотанням про оформлення права власності на котедж, побудований на землях Гурзуфської селищної Ради.

Рішенням виконавчого комітету Гурзуфської селищної Ради за № 390 від 29.11.2005 року позивачеві було відмовлено в оформленні права власності на оспорюваний котедж, у зв'язку з тим, що не укладено договір оренди земельної ділянки та відсутній дозвіл на будівництво котеджу.

Факт відмови виконавчим комітетом Гурзуфської селищної Ради в оформленні права власності з`явився підставою для звернення Центральної збагачувальної фабрики „Нагольчанська” до господарського суду АР Крим з позовом про визнання права власності на спірний об`єкт.

Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для  скасування рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент проведення Центральною збагачувальною фабрикою „Нагольчанська” робіт з реконструкції двоповерхової будівлі котеджу, загальною площею 363,5 кв.м. літер „Н1”, були відсутні відповідний дозвіл та належним чином затверджений проект. При цьому, Державний акт на право постійного користування землею, виданий землекористувачу - Міжнародному молодіжному центру „Гурзуф” для обслуговування рекреаційного закладу за адресою: смт Гурзуф, вул.Набережна, 7, діяв та анульований не був.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарським судом АР Крим у якості доказу обгрунтовано прийнято до уваги довідку Комунального підприємства „Ялтинське бюро реєстрації та технічної інвентаризації” на вих. № 14919 від 30.11.2006 року, якою встановлено, що котедж літер „Н 1”, розташований за адресою: смт Гурзуф, Набережна ім.О.С. Пушкіна, 7 не входить до цілісного майнового комплексу ММЦ „Гурзуф”.

При цьому, судова колегія не може визнати обгрунтованим посилання апеляційної скарги на те, що спірний об`єкт мав знаходитись на балансі ДП ММЦ ”Гурзуф”, оскільки належних доказів фактичного знаходження на балансі суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Приймаючи до уваги ті факти, що спірний об`єкт до цілісного майнового комплексу ММЦ „Гурзуф” не входить, а також є побудованим позивачем за відсутності договору оренди земельної ділянки, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що будинок котеджу на 11 номерів загальною площею 363,5 кв.м., розташований за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, Набережна ім.О.С. Пушкіна, 7 є самочинним будівництвом.

Відповідно до частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Статтею 346 Цивільного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки (у тому числі орган, що здійснює право державної чи комунальної власності на землю) вправі подати позов про визнання права власності на об'єкт, що збудований іншою особою самочинно.

Частиною 5 статті 376 Цивільного кодексу України також встановлено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Господарський суд АР Крим під час розгляду справи правомірно дійшов до висновку, що від відповідача - Гурзуфської селищної Ради - власника земельної ділянки, на якій розташований спірний об'єкт нерухомості, не надходило заперечень щодо заявлених позовних вимог, або вимог про знесення самочинно збудованої споруди, або вимог про приведення земельної ділянки у стан, відповідний до цільового призначення.

За таких обставин, суд першої інстанції, прийнявши до уваги зміст пункту 5 статті 48 Закону України „Про власність”, відповідно до якого положення про захист права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, вірно прийшов до висновку про  обгрунтованість первісних позовних вимог.

Що стосується зустрічного позову Благодійної організації Всеукраїнський благодійний фонд „Гарант” про визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

29.12.2004 року між Фондом майна АР Крим – Продавець, та Всеукраїнським благодійним фондом „Професіонал” –Покупець, був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю майно, що належить АР Крим - цілісний майновий комплекс Міжнародного молодіжного центру „Гурзуф”, розташованого за адресою: м. Ялта, смт Гурзуф, Набережна ім.О.С. Пушкіна, 7.

В подальшому, 11.11.2005 року між Всеукраїнським благодійним фондом „Професіонал” та Благодійною організацією Всеукраїнський благодійний фонд „Гарант” був укладений договір благодійного пожертвування, згідно з яким  Всеукраїнський благодійний фонд „Професіонал” передає, а Всеукраїнський благодійний фонд „Гарант” приймає як благодійне пожертвування цілісний майновий комплекс та нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1.2.2 вказаного договору, предметом благодійного пожертвування, зокрема, є цілісний майновий комплекс ММЦ „Гурзуф”, що розташований за адресою: м. Ялта, смт Гурзуф, Набережна ім.О.С.Пушкіна, 7, який належить Пожертвувачу (ВБФ "Гарант") на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 29.11.2004 року, укладеного з Фондом майна АРКрим. Додатком № 1 до договору благодійного пожертвування від 11.11.2005 року, було визначено перелік майна цілісного майнового комплексу ММЦ „Гурзуф”.

Однак, як зазначалось вище, згідно з довідкою Комунального підприємства „Ялтинське бюро реєстрації та технічної інвентаризації” вих.№ 14919 від 30.11.2006 року, спірний котедж літер „Н 1” до складу цілісного майнового комплексу ММЦ „Гурзуф” не входить, у зв`язку з чим, не може бути об'єктом договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року та договору благодійного пожертвування від 11.11.2005 року.

При цьому, судова колегія не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що оспорюваний об'єкт не був включений до складу цілісного майнового комплексу, не став предметом договору купівлі-продажу та не увійшов до переліку нерухомого майна в акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу ММЦ „Гурзуф” лише через недбалість певних осіб.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судова колегія виходить з того, що така обставина як недбалість не може бути належним обгрунтуванням позовних вимог, оскільки не містить посилань на конкретні норми права та фактичні обставини справи, у зв`язку з чим, не може мати правого значення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Окрім зазначених вище доводів, Благодійною організацією „Всеукраїнський благодійний фонд „Гарант” не надано суду доказів, які б підтверджували обгрунтованість зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 п.1, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Благодійної організації Всеукраїнський благодійний фонд „Гарант” залишити без задоволення, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 02 лютого 207 року у справі № 2-26/8613.1-2006 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  О.А.Латинін

Судді                                                                                Л.М. Заплава

М.І. Ткаченко