ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.03.07 р.                                                                               Справа № 12/204пн

Господарський суд Донецької області у складі судді Склярук О.І.

при секретарі судового засідання Здоренко В.В.

за участю представників сторін

від позивача – Саєнко О.В.

від відповідача – Ціканов С.О., Колєснікова О.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Управління пенсійного фонду у Кіровському районі м. Донецька

до Комунального підприємства “Тепломережа” м. Донецьк

про зобов'язання КП “Тепломережа” провести перерахунок за поставлену теплову енергію Управлінню Пенсійного фонду у Кировському районі за період з жовтня 2003 року по жовтень 2005 року із розрахунку опалюваної площі у розмірі 1027 кв.м.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 27.02.2007 року  по 26.03.2007 року

ВСТАНОВИВ

Управління пенсійного фонду у Кіровському районі м. Донецька звернулося до господарського суду з позовною заявою до Комунального підприємства “Тепломережа” м. Донецьк про зобов'язання КП “Тепломережа” провести перерахунок за поставлену теплову енергію Управлінню Пенсійного фонду у Кіровському районі за період з жовтня 2003 року по жовтень 2005 року із розрахунку опалюваної площі у розмірі 1027 кв.м.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд зобов'язати КП “Тепломережа” провести перерахунок зайво сплачених коштів у розмірі 3343 грн 91 коп за поставку теплової енергії в рахунок майбутніх платежів.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на договір оренди, додаткової угоди до нього яким було уточнено розмір орендованої площі,  оплату послуг відповідача за площу, яку він фактично не займав.

Судом позивачу було запропоновано вказати  норми матеріального права на яких грунтуються його позовні вимоги.

Позивачем у листі від 19.02.2007 року було зазначено ст. 714, 229, 217 ЦК України

Відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позов.

Враховуючи, що до матеріалів справи було надано копії додаткової угоди , яка була підписана до договору оренди з зазначенням різних площ, матеріали справи було надіслано до слідчих органів для встановлення цієї обставини. На час проведення перевірки провадження по справі зупинялося.

Матеріали перевірки прийняти до відома

Дослідивши обставини справи, вислухав пояснення представників сторін господарський суд встановив

05.01.2001 року між Державним підприємством “Шахта № 17-17 біс”   та Кіровським управлінням м. Донецька Пенсійного фонду України було підписано договір оренди № 1 , згідно якого позивач по цій справі, отримав в тимчасове платне користування нежитлове приміщення площею 896,9 кв.м. за адресою м. Донецьк вул. Кірова, 215 на 2 та 3 поверхах Строк договору встановлено до 05.01.2006 року

05.10.2003 року сторони за вищезазначеним договором підписують додаткову угоду, згідно якої уточнюють площу нежитлового приміщення переданого в оренду, визначаючи її у розмірі 1027 кв.м. Суд зазначає, що до матеріалів справи додано екземпляр додаткової угоди від 05.10.2003 року, де площа зазначена у розмірі 1127 кв.м.

01.10.2003 року між позивачем та відповідачем укладається договір за № 161 на постачання теплової енергії, згідно якого відповідач брав на себе зобов'язання поставляти теплову енергію у вигляді гарячій води та опалення. При цьому загальна опалювальна площа складала 1127 кв.м. ( п.1.3. договору)

15.03.2006 року складається акт за участю ДП “Шахта 17-17 БИС”, та представників пенсійного фонду, яким сторони зазначають, що площа переданого в оренду приміщення складає 1027 кв.м.

Позивач просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок  зайво сплачених коштів у розмірі 3 343 грн 91 коп  за поставку теплової енергії в рахунок майбутніх платежів, посилаючись, що таке зобов'язання виникає на підставі ст.179 Господарського кодексу  України, ст.ст. 714, 229, 217 Цивільного кодексу України

Посилання відповідача на  ст.179 Господарського кодексу України як підстава перерахунку судом не приймається, так як вказана стаття регулює загальні умови укладання договорів

Стаття 229 ЦК України,  на яку посилається позивач встановлює,  що якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин які мають істотне значення, такий правочин може бути визнано судом недійсним.

Тобто законодавець встановив, що  правочин, який вчинено під впливом помилки,  повинен  бути визнано судом недійсним повністю або частково.

Частина друга вказаної статті містить правові наслідки  у разі визнання такого правочину недійсним, а саме особа яка помилилася  в результаті її власного недбальства , зобов'язана відшкодувати  другій стороні завдані збитки.

На цей час рішення суду щодо визнання недійсним п. 1.3   договору за № 161 від 01.10.2003 року , на який посилається позивач,  відсутнє.

Враховуючи призумцію правомірності правочину  ( ст. 204 ЦК України) підписаний між сторонами договір на постачання тепла  є правомірним доки  судом не буде визнано його недійсним , повністю або частково. ( ст.229 ЦК України)

Крім того позивач не довів суду, що саме відповідач при підписанні договору помилився внаслідок своєї недбалої поведінки, а тому повинен відшкодувати іншій стороні збитки. Суд зазначає, що з позовною вимогою щодо стягнення збитків позивач також не звертався.

Стаття 217 ЦК України, на яку посилається позивач,  встановлює, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин.

Суд зазначає, що ні ст.217, ні ст.229 ЦК України , на які посилається позивач, не містить обов'язку щодо зобов'язання сторони здійснити дії по перерахуванню в рахунок майбутніх платежів певної суми.

Стаття 216  ЦК України, на яку позивач не посилається, але яка регулює правові наслідки недійсності правочину, встановлює, що у разі недійсності правочину кожна із сторін повинна повернути іншій           стороні у натурі все те що вона отримала.

Але з вимогою щодо повернення зайве сплачених грошових коштів позивач до суду не звертався.

Аналогічним чином питання щодо недійсності угоди,  яка вчинена під впливом помилки,  регулював і ЦК УРСР в редакції 1963 року, який повинен був   застосовуватися при розгляді питання щодо часткової недійсності договору № 161 від 01.10.2003 року. Хоча позивач, також на вказані норми не взагалі не посилається.

Враховуючи:

-          що згідно ст. 11 ЦК України підставами для виникнення зобов'язання є , зокрема договори ( правочини) або Закон

-          наявність підписаного без застережень  між сторонами договору № 161 від 01.10.2003 року

-          встановлення призумції правомірності правочину ( ст. 204 ЦК України)

-          відсутність рішення суду, щодо визнання недійсним договору ( повністю або частково)

-          відсутність серед правових наслідків недійсності правочину такого наслідка як зобов'язання вчинити перерахування в рахунок майбутніх платежів раніше сплаченої суми

-          розгляд справи в межах заявлених позовних вимог

Суд в задоволені позовних вимог відмовляє.

Судові витрати покласти на позивача

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, ст.ст.82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ

В задоволені позову відмовити

Суддя                                                                         Склярук О.І.