ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.07

Справа №АС12/123-07.

За
позовом - Прокурора Ковпаківського району м. Суми в інтересах держави в особі
Державної податкової інспекції в м. Суми

За
позово          до відповідачів:   1. Приватного підприємцяОСОБА_1, м. Суми; 2.
Товариства з обмеженою відповідальністю «Брікос», м. Київ

про  визнання правочину недійсним

СУДДЯ  Л.А. КОСТЕНКО

Представники
сторін:

Від
позивача:                    Ануфрієва
В.В., дов. № 19/68/9/10-085 від 20.03.2007 р.

Від
1-го відповідача:           ОСОБА_2  .ІНФОРМАЦІЯ_1

Від
2-го відповідача:   не прибув

Прокурор
Яковенко В.В.

За
участю секретаря судового засідання   Бардакової
О.М.

Предмет спору:  Прокурор в інтересах позивача подав позовну
заяву про визнання недійсним з моменту укладення усну угоду між приватним
підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «Брікос» на загальну суму 106 560 грн. та стягнення
з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь державного бюджету України грошові
кошти в сумі 106 560 грн., сплачені по оспорюваній угоді, відповідно до статті
208 ГК України.

Перший відповідач в
судовому засіданні усно заперечив вимоги, посилаючись на правомірність
укладення договору.

Другий відповідач не подав
відзиву на позовну заяву і в судове засідання не з»явився, тому відповідно до
п.6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглядається  за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 150
Кодексу адміністративного судочинства
ухвалою суду розгляд справи відкладався з 05.04.2007 р. до 11:10 год.
07.05.2007 року.

Розглянувши
матеріали справи,   суд

ВСТАНОВИВ:

В ході здійснення планової
документальної перевірки було встановлено, що приватний підприємець ОСОБА_1
придбав товар у ТОВ «Брікос» (ІНФОРМАЦІЯ_2), згідно усної угоди по податковій
накладній: НОМЕР_1 на суму 88 800 грн. 00 коп., ПДВ - 17 760 грн. 00 коп.

Розрахунки між ТОВ «Брікос»  та підприємцем ОСОБА_1 проведені за готівкові
кошти.

Суми податку на додану вартість по
вищевказаній податковій накладній ПП ОСОБА_1 віднесена до складу податкового
кредиту.

В
обґрунтування позовних вимог прокурор в інтересах позивача посилається на те,
що зазначений договір та проведені відповідачами господарські операції є
такими, що укладені з метою, завідома суперечною інтересам держави, так як
другий відповідач в період здійснення
господарських операцій не звітував до податкових органів, тим самим
приховував доходи від оподаткування.

Зазначені
обставини свідчать про те, що свідомо порушуючи встановлені чинним
законодавством умови здійснення господарської діяльності, другий відповідач
уклав оспорювану угоду, одержав по ній кошти, що дає підстави вважати, що він
мав на меті уникнути оподаткування.

В
заперечення проти позовних вимог перший відповідач в судовому засіданні
зазначив, що з його боку оспорюваний договір був укладений відповідно до вимог
чинного законодавства і при укладенні цього договору він не мав на меті завдати
шкоди  інтересам  держави.

Господарський
суд вважає, що матеріалами справи підтверджується факт того, що з боку другого
відповідача, при укладенні оспорюваного договору, мав місце намір уникнути
оподаткування по проведених господарських операціях, оскільки на момент
укладення оспорюваної угоди він вже порушував вимоги чинного законодавства в
зв'язку з тим, що це підприємство не подавало звітності до органів ДПІ про свою
господарську діяльність. Беручи до уваги ці обставини, господарське
зобов'язання, що було вчинене на підставі угоди в усній формі по податковій
накладній НОМЕР_1 визнається недійсним відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України.

Оскільки
прокурор та позивач не подали доказів того, що оспорюваний правочин було
укладено 1-м відповідачем з метою завідомо суперечною інтересам держави, а
також приймаючи до уваги те, що 2-й відповідач за зазначеною адресою не
знаходиться, про що свідчить поштовий конверт з написом «Організація не
зареєстрована», господарський суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з
1-го відповідача кошти в сумі 106 560 грн. та з 2-го відповідача в сумі 106 560
грн., по оспорюваному правочину, відповідно до ст. 208 ГК України
необгрунтованими, неправомірними, та такими, що не підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, ст. 207 Господарського кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.   Позов задовольнити частково.

2.   Визнати недійсною з моменту укладення угоду
на підставі податкової накладної НОМЕР_1 на загальну суму 106 560 грн.,
укладену в усній формі між приватним підприємцем ОСОБА_1, м. Суми та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Брікос», м. Київ.

3.   В інші частині позовних вимог - відмовити.

4.  Порядок і строки апеляційного оскарження
встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до
якого, зокрема, заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі.
Апеляційна  скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

5. Відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України постанова суду  першої інстанції, якщо інше не встановлено
цим  Кодексом, набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано. В разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.