СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

09.01.2007

Справа №2-6/11233-2006А

Господарський суд Автономної
Республіки Крим у складі

судді Шкуро В.М.

секретаря судового засідання  Капустіної І.М., розглянувши за участю
представників:

від позивача - ОСОБА_1,
представник, довіреність нотаріально посвідчена НОМЕР_1 від 09.06.2006р.

від відповідача - Вовк В.М.,
головний спеціаліст-юрисконсульт, дов. № 1428 від 24.10.2005р., у відкритому
судовому засіданні справу

за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м.Ялта,

до Комітету з охорони культурної
спадщини Ради міністрів АР Крим, м.Сімферополь,

про визнання протиправними дії та
зобов'язанні виконати певні дії

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до господарського суду АРК з адміністративним позовом про визнання
протиправною відмови Комітету з охорони культурної спадщини у наданні висновку
щодо погодження проектних матеріалів по відведенню земельної ділянки для
будівництва курортного готелю в районі санаторію „Росія”, смт.Лівадія та
спонукання до видачі такого висновку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
парк санаторію „Нижня Ореанда” та Лівадійський парк не є парками-пам'ятниками
садово-паркового мистецтва та об'єктами природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення, тому посилання відповідача на наказ Міністерства
культури і мистецтв України від 16.02.2005р. №86, котрим надання висновків щодо
погодження проектів відведення та надання земельних ділянок, розташованих на
територіях пам'яток національного значення, їх зонах охорони, віднесено до
повноважень Державної служби охорони культурної спадщини, є незаконним. На
думку позивача, надання такого висновку щодо погодження проекту по відведенню
зазначеної земельної ділянки є компетенцією Комітету з охорони культурної
спадщини Ради міністрів АР Крим.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на недодержання встановлено ст.53 Закону України „Про
природно-заповідний фонд України” порядку оголошення і створення природних
заповідників, національних природних парків, інших територій і об'єктів
природно-заповідного фонду загальнодержавного значення та місцевого значення,
встановлення охоронних зон цих територій і об'єктів щодо парків санаторію
„Нижня Ореанда” і Лівадійський парк, що виключає застосування до них режиму
об'єктів природно-заповідного фонду національного значення.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на затверджені постановою Уряду АР Крим від 16.11.1995р. №330
історико-архітектурний опорний план і комплексне охоронне зонування пам'ятників
історії, культури і природи адміністративного району Великої Ялти, згідно якого
зазначена земельна ділянка входить до охоронної зони парку Нижня Ореанда і
Лівадійського парку (зона НОМЕР_5). Тому, відповідно до встановленого наказом
Міністерства культури і мистецтв України від 16.02.2005р. №86, розмежування
повноважень, надання висновків щодо погодження проектів відведення вказаної
земельної ділянки є компетенцією Державного комітету з охорони культурної
спадщини.

У судовому засіданні встановлено,
що рішенням 36-ї сесії 4-го скликання Лівадійської селищної ради від 17.03.2006р.
НОМЕР_2 позивачу дозволено складання проекту землеустрою по відведенню в оренду
земельної ділянки площею 0,2984 га. для будівництва курортного готелю в районі
санаторію „Росія”, смт.Лівадія (а.с. 14).

У процесі підготовки проектних
матеріалів позивач одержав відмову Комітету з охорони культурної спадщини у
наданні висновку щодо погодження проекту відведення названої земельної ділянки
з посиланням на належність цього питання до компетенції Державного комітету з
охорони культурної спадщини (лист НОМЕР_3 від 26.05.2006р., а.с. 13).

Статтею 3 Закону України „Про
природно-заповідний фонд України” до об'єктів природно-заповідного фонду
віднесені й парки-пам'ятники садово-паркового мистецтва, які залежно від їх
екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути
загальнодержавного і місцевого значення.

Згідно ст.5 Закону України „Про
охорону навколишнього середовища” особливій державній охороні підлягають
території та об'єкти природно-заповідного фонду України й інші території та
об'єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст.53 Закону України
„Про природно-заповідний фонд України”, рішення про створення природних
заповідників, національних природних парків, а також інших територій і об'єктів
природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймається Президентом
України.

Стаття 58 вказаного Закону
передбачає ведення державного кадастру території і об'єктів
природно-заповідного фонду центральним органом виконавчої влади в області
охорони навколишнього природного середовища і його органами на місцях.

Відведення земельної ділянки
позивачу для будівництва і обслуговування курортного готелю погоджено органом
охорони навколишнього природного середовища -
Управлінням держекоінспекції Південно-кримського регіону Республіканського
комітету АР Крим по екології і природним ресурсам, що підтверджується висновком
про узгодження проекту відведення земельною ділянки (а.с. 17).

Згідно довідки Ялтинського міського
управління земельних ресурсів від 11.04.2006р. за вих.НОМЕР_4 зазначена
земельна ділянка по статистичному обліку Державного комітету по земельним
ресурсам „Облік землі” врахована як „землі, не передані у власність, не
представлені в користування в межах населеного пункту”, а по видам земельних
угідь - „кустарники” (а.с.  18).

Частиною 2 ст.71 КАС України у
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Доводи відповідача про віднесення
цієї земельної ділянки до охоронної зони парку Нижня Ореанда і Лівадійського
парку (зона НОМЕР_5) з посиланням на постанову Уряду АР Крим від 16.11.1995р.
№330 спростовуються наступним.

Статтею 32 Закону України „Про
охорону культурної спадщини” передбачено встановлення з метою захисту
традиційного характеру середовища навкруги окремих пам'ятників, комплексів
(ансамблів) охоронних зон, зон регульованої забудови, зон охоронюваного
ландшафту, зон охорони культурного шару.

Межі і режими використання зон
охорони пам'ятників затверджуються відповідним органом охорони культурної
спадщини. Порядок визначення і затвердження меж і режимів використання зон
охорони пам'ятників і внесення змін до них встановлюється центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 15.03.2006р. №336 затверджено Положення про Державну службу з
питань національної культурної спадщини (Держкультурспадщина), що є урядовим
органом державного управління у складі Міністерства культури і туризму. До
повноважень Держкультурспадщини віднесено забезпечення визначення та
затвердження меж територій, на якій розташовані пам'ятки національного
значення, зон їх охорони, встановлення режиму їх збереження і використання.

Оскільки Уряд АР Крим не є органом
охорони культурної спадщини, постанова від 16.11.1995р. №330 не може
розглядатися як документ, що визначає і затверджує межі і режим використання
охоронних зон.

Окрім того, пунктом 3 зазначеної
постанови доручалось Державному комітету по архітектурі і містобудуванню АР
Крим, Державному комітету по охороні і використанню пам'ятників історії і
культури АР Крим, Державному комітету по охороні навколишнього середовища і
природних ресурсів АР Крим спільно з інститутами КиївНДІТАГ і
КиївНДІмістобудування розробити програми проведення наукової інвентаризації,
розробки локальних зон охорони пам'ятників.

У цій частині постанова до
теперішнього часу не реалізована, а отже нема підстав для твердження про
визначення і встановлення меж зони охорони парку Нижньої Ореанди і
Лівадійського парку.

У справі призначалася судова
землевпорядкувальна експертиза з метою з'ясування питання щодо розташування
земельної ділянки площею 0,2984 га. в районі санаторію „Росія”, смт.Лівадія,
яка планується для відведення підприємцю ОСОБА_2 для будівництва курортного
готелю, в межах охоронної зони парку Нижня Ореанда і Лівадійського парку (зона
НОМЕР_5), затверджених постановою Уряду АР Крим „Про затвердження
історико-архітектурного плану і комплексного охоронного зонування пам'ятників
історії, культури і природи адміністративного району Великої Ялти” від
16.11.1995р. №330.

Згідно наданого висновку експерта
№12 від 27.11.2006р. по результатам огляду та дослідження документів відповісти
на питання чи розташована земельна ділянка площею 0,2984 га. в районі санаторію
„Росія”, смт.Лівадія, яка планується для відведення підприємцю ОСОБА_2 для
будівництва курортного готелю, в межах охоронної зони парку Нижня Ореанда і
Лівадійського парку (зона НОМЕР_5) не є можливим, оскільки в представлених на
дослідження документах відсутні відповідні розміри та координати
(прив'язочні  розміри) охоронної зони
НОМЕР_5. Межі охоронної зони НОМЕР_5 в натурі не встановлені, охоронні знаки,
які б дозволяли встановити місце розташування охоронної зони НОМЕР_5 відсутні
(а.с.68-72).

Інших доказів того, що земельна
ділянка позивача входить до охоронної зони зазначених парків відповідачем не
надано.

Також судом приймається до уваги,
що відповідно до ст.34 Закону України „Про охорону культурної спадщини”,
території пам'ятників, охоронних зон включаються до державних земельних
кадастрів.

Згідно довідки Ялтинського міського
управління земельних ресурсів від 18.04.2005р. за вих.НОМЕР_6, зони охорони
пам'ятників, зони регульованої забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони
охорони археологічного культурного шару по даним державного земельного кадастру
на території Великої Ялти не зареєстровані (а.с. 22).

Отже, межі охоронної зони парків
Нижньої Ореанди і Лівадійського парку (зона НОМЕР_5) не визначені у натурі на
місцевості, що не дозволяє зробити однозначний висновок про віднесення
земельної ділянки позивача до охоронної зони.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи
оспорювання, а стаття 16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду
за захистом свого особистого немайнового чи майнового права і інтересу.
Частиною 2 ст.16 ЦК України, частиною 2 ст.20 ГК України визначені способи
захисту цивільних прав та інтересів, зокрема це визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим.

Статтею 19 Конституції України
встановлено обов'язок органів державної влади діяти тільки на підставах, у
межах повноважень і способів, які передбачені Конституцією і законами України.

На підставі викладеного суд
приходить до висновку про протиправність відмови Комітету з охорони культурної
спадщини Ради міністрів АР Крим у наданні висновку по узгодженню проектних
матеріалів по відведенню земельної ділянки. З урахуванням визначеної наказом
Міністерством культури і мистецтв України від 16.02.2005р. №86 компетенції,
відповідач повинен надати позивачу такий висновок.

Згідно ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Відповідно до наведеної норми позивачу
присуджується з Державного бюджету України понесені ним судові витрати по
сплаті 03,40 грн. судового збору.

Вступну та резолютивну частину
постанови проголошено у судовому засіданні 09 січня  2007 року.

У повному обсязі постанова
виготовлена 15 січня 2007 року.

На підставі викладено, керуючись
ст. 94, 158-161, п.1, 2 ч.2 ст. 162, 163 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дії Комітету з охорони
культурної спадщини Ради міністрів АР Крим щодо ненадання висновку фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_2 по узгодженню проектних матеріалів по відведенню
земельної ділянки для будівництва курортного готелю за адресою: смт.Лівадія,
район санаторію „Росія” протиправними.

Зобов'язати Комітет з охорони
культурної спадщини Ради міністрів АР Крим (адреса: 95011, АР Крим,
м.Сімферополь, вул.Гоголя,14) видати фізичній особі - підприємцю          ОСОБА_2 висновок щодо узгодження
проекту відведення земельної ділянки для будівництва курортної гостиниці за
адресою: смт.Лівадія, район санаторію „Росія”.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи - підприємця          ОСОБА_2  судові витрати по оплаті судового збору у
сумі 03,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР
Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний
строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням
апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі
неподання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Шкуро
В.М.