донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

05.02.2007 р.                                                                                   справа №28/226а

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

при секретареві судового засідання

за участю представників сторін:

від позивача:
Білик М.Ю. – за дов. № 01-2/358 від 02.11.2006р.,

від відповідача:
Хандуріна Н.М. – за дов. № 1650/10/10 від  20.01.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Спеціалізована Державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податку м.Донецька

на постанову  господарського суду

Донецької області

від
06.11.2006 року

по справі
№28/226а

за позовом
Товариство з обмеженою відповідальністю "Леман-Україна" м.Донецьк

до
Спеціалізована Державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податку м.Донецька

про
визнання недійсним рішення

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад суті постанови місцевого господарського суду

04.09.2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Леман Україна" м. Донецьк звернулося з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0/6332/1015-16-23/5 від 10.03.2006р., № /1/9606/10/15-16-23/5 від 07.04.2006р., № /2/14280/10/15-16-23/5 від 26.05.2006р.

Ухвалою від 05.09.2006р. відкрито провадження в адміністративній справі.

Позивач заявою11.09.2006 року уточнив позовні вимоги та просив суд визнати повністю недійсними податкові повідомлення –рішення                               № /0/6332/1015-16-23/5 від 10.03.2006 р. про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 5090 грн., та податкові повідомлення –рішення № /1/9606/10/15-16-23/5 від 07.04.2006 р., № /2/14280/10/15-16-23/5 від 26.05.2006 р., № 000020823/3/23927/10/15-16-23-5 від 30.08.2006 р.

09.10.2006р. позивач заявою уточнив позовні вимоги та просив визнати повністю недійсними          податкове повідомлення-рішення № /0/  6332/10/15-16-23/5 від 10.03.2006 р. про зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5090 грн., податкові повідомлення-рішення № /1/9606/10/15-16-23/5 від 07.04.2006 р., № /2/14280/10/15-16-23/5 від 26.05.2006 р., а також податкове повідомлення-рішення  № 000020823/3/23927/10/15-16-23/5 від 30.08.2006 року.

Постановою від 06.11.2006р. (в повному обсязі виготовлена 13.11.2006р.) у справі № 28/226а господарський суд Донецької області (суддя  Кониченко О.М.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Україна" м. Донецьк задовольнив.

Визнані повністю недійсними податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку № /0/6332/10/15-16-23/5 від 10.03.2006 р. про зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5090 грн.,    № /1/9606/10/15-16-23/5 від 07.04.2006 р. про зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5090 грн.,   № /2/14280/10/15-16-23/5 від 26.05.2006 р. про зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5090 грн., № 000020823/3/23927/10/15-16-23/5 від 30.08.2006 року про зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5090 грн.

Присуджено Товариству з обмеженою відповідальністю “Леман - Україна” м. Донецьк з Державного бюджету України судовий збір у сумі 3,40 грн.

Загальний строк розгляду справи склав 2 місяці.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд постанови

Відповідач з прийнятою постановою господарського суду від 06.11.2006р. не погодився та подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, якою відмовити ТОВ "Леман-Україна" м. Донецьк  у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до положень п.п.7.2.1,7.2.3 п.7.2 , п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого)  податку у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені, зокрема, відповідними податковими накладними.

Посилається на те, що факт формування позивачем податкового кредиту за податковими накладними, складеними з дефектом форми, не спростовувався платником та встановлений судом під час розгляду справи.

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що податкова накладна видається в разі продажу товарів (робіт, послуг) покупцю на його вимогу. У разі порушення продавцем порядку виписування податкової накладної на вимогу покупця останній має право звернутися до кінця поточного податкового періоду з відповідною заявою до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням. Своєчасно подана заява є підставою для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Вважає, що визначення законодавцем юридичного значення податкової накладної, встановлення порядку видачі та вимог щодо її формального змісту дає підстави для висновку, що дотримання платником податку зазначеного порядку і форми податкової накладної є обов'язковою умовою для набуття податковою накладною юридичного значення, а отже і підставою, з якою п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" пов'язує право платника податків на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку.

Зазначені обставини судом під час розгляду справи враховані не були, що призвело до порушення норм матеріального права.

Відповідно до положень ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Приймаючи до уваги, що з урахуванням положень Закону України "Про податок на додану вартість" правомірність формування податкового кредиту має підтверджуватися відповідними податковими накладними, а також, що надані до суду податкові накладні не відповідають вимогам закону, прийняття таких накладних в якості доказів по справі є порушенням положень ст. 70 КАС України.

Щодо застосування судом положень ч. 4 ст. 72 КАС України, зазначає, що доказуванню не підлягають лише такі обставини, встановлені постановою суду у справі про адміністративний проступок: чи мало місце діяння (у справі про адміністративний проступок це наявність порушення порядку ведення податкового обліку) та чи вчинене воно особою, у відношенні якої складено протокол. В зазначеному випадку податкове повідомлення-рішення прийняте до юридичної особи внаслідок завищення нею суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню. Обставина щодо достовірності даних, відображених у декларації позивача за жовтень та листопад   2005   року   районним судом   не   досліджувалася,   відсутність   порушень   з зазначеного приводу не встановлена, тому застосування судом положень ч.4 ст.72 КАС України є безпідставним.

3.Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу

Позивач вважає постанову суду законною та обґрунтованою і просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з тих підстав, що постанова суду прийнята з урахуванням усіх обставин справи і відповідає нормам діючого законодавства.

Посилається на те, що відповідач не взяв до уваги, що спірні податкові накладні були видані по реальним господарським операціям і позивач сплатив податок на додану вартість разом з вартістю придбаних товарів та послуг, що підтверджується доданими до матеріалів справи документами. Сплачені суми податку на додану вартість були включені у податкові зобов'язання та сплачені до бюджету контрагентами позивача. Зазначає, що виявлені помилки у заповненні податкових накладних не привели до втрат бюджету.

4. Як встановлено судом першої інстанції, та визнається сторонами по справі:

Відповідачем була проведена позапланова документальна виїзна перевірка правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на додану вартість ТОВ “Леман -Україна” за період з 01.10.2005 р. по 30.11.2005 р. за результатами  якої складений акт № 47/15-16-23/5/32036829 від 24.02.2006 р. (л.с.10-22).

Актом перевірки встановлене порушення пп. 7.2.1., пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” в результаті чого підприємством завищено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов’язань з ПДВ наступних податків періодів (р. 25.2 Декларації) на суму 5090 грн., по декларації за листопад 2005 р.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення –рішення від 10.03.2006 р. № /0/6332/10/15-16-23/5 яким зменшена сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 5090 грн.

За результатами адміністративного оскарження відповідачем були прийняті податкові повідомлення рішення від 07.04.2006 р. № /1/9606/10/15-16-23/5,від 26.05.2006 року № /2/ 14280/ 10/15-16-23/5,від 30.08.2006р. № 000020823/3/23927/10/15-16-23/5, якими зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 5090 грн. (л.с.24,25).

Судом встановлено, що  у податкових накладних: 28.09.2005 року № 1676, від 28.06.2005 року № 2807,від 15.06.2005 року № 2808, від 05.10.2005 року            № 2809,  від 05.10.2005 року № 2810, від 12.10.2005 року № 2811 зазначена не повна  адреса покупця  - позивача, а саме вул. Коваля, 80а., без зазначення назви міста.

У податкових накладних: від 03.10.2005 року № 15, від 07.10.2005 року № 16 виданих позивачу ТОВ „Євроспорт” не зазначена назва міста, а тільки  Бессарабська площа, 2.

У податковій накладній від 20.09.2005 року № 2026 не вірно зазначена вулиця та будинок місцезнаходження позивача.

Наявні у матеріалах справи документи, підтверджують факт отримання товарів (робіт, послуг) та їх сплату.

5.Мотиви, за якими апеляційна інстанція виходила при прийнятті ухвали

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

5.1.Щодо доводів відповідача про те, що  податкові накладні не відповідають вимогам пп. 7.2.1. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Відповідно до п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Порядок заповнення податкової накладної затверджено наказом Державної податкової адміністрації України  від 30 травня 1997 р. N 165 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 р. за N 233/2037 із змінами та доповненнями.

Згідно п. 2 названого порядку податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Пунктом 5 порядку передбачено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку. Інших підстав недійсності податкової накладної ні Закон ні Порядок не містять.

За таких підстав судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку ,що недоліки у заповнені податкових накладних, які виявлені податковою інспекцією в результаті перевірки позивача, зокрема відсутність адреси або її не вірне  визначення у податковій накладній  не є підставою для визнання цих податкових накладних недійсними.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України від 03.04.1997 р. № 168/97- ВР "Про податок на додану вартість" (зі змінами та доповненнями) податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997 р. № 168/97- ВР "Про податок на додану вартість" (зі змінами та доповненнями)  податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися  іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, у даному випадку право платника податку на податковий кредит  повинно бути підтверджене  податковою накладною , виданою особою ,яка зареєстрована платником податку і якій присвоєно індивідуальний податковий номер .

На підставі податкових  накладних відповідач мав можливість ідентифікувати як продавця, так і покупця, встановити достовірність надання послуг (товарів, робіт) та їх сплату.

Недотримання позивачем порядку встановленого пп. 7.2.6 п 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не є підставою для висновку про неправомірність віднесення  позивачем сум податку до податкового  кредиту, оскільки відповідно до абз.3 пп.7.2.6 ст.7 закону отримання скарги від отримувача товару на те що постачальником порушено порядок заповнення податкової накладної є підставою для проведення позапланової перевірки податковим органом такого постачальника для з’ясування  достовірності та повноти нарахування ним зобов’язань  за такою цивільно правовою операцією з цього податку.

5.2. Щодо доводів відповідача про те, що суд першої інстанції не вірно застосував положення ч. 4 ст. 72 КАС України та прийняв постанови Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.04.2006р. про припинення провадження по адміністративним справам  у відношенні посадових осіб позивача.

Як вбачається з Постанов Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.04.2006 року (л.с.62-63) про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора та головного  бухгалтера позивача Бойченко М.Г. та Гайдук О.О.,  встановлено ,що підставою для притягнення посадових осіб позивача до адміністративної відповідальності є встановлення СДПІ по роботі великими платниками податку у м. Донецьку  актом перевірки № 47/15-16-23/5/32036829 від 24.02.2006 р факту недотримання посадовими особами порядку встановленого п.7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, а саме недоліки заповнення податкових накладних –відсутність адреси покупця та продавця. Суд у постанові встановив, що у діях посадових осіб не вбачається складу правопорушення ,оскільки недотримання порядку встановленого пп..7.2.6 п.7.2 ст. 7 закону не тягнуть за собою недійсність накладних та не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених позивачем витрат до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку № /0/6332/10/15-16-23/5 від 10.03.2006 р., № /1/9606/10/15-16-23/5 від 07.04.2006 р.,   № /2/14280/10/15-16-23/5 від 26.05.2006р., № 000020823/3/23927/10/15-16-23/5 від 30.08.2006 року про зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5090 грн. прийняті також саме на підставі висновків акту перевірки № 47/15-16-23/5/32036829 від 24.02.2006 р.             Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що  вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За таких підстав, суд першої інстанції правомірно  послався на ч.4 ст.72 КАС України та постанови Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.04.2006р.  про припинення провадження по адміністративним справам  у відношенні посадових осіб позивача, оскільки цими постановами встановлено відсутність у діях посадових осіб діяння щодо неправомірного формування податкового кредиту .

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив усі надані  докази, правильно застосував норми матеріального права та визнав недійсними податкові повідомлення-рішення недійсними податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку № /0/6332/10/15-16-23/5 від 10.03.2006 р., № /1/9606/10/15-16-23/5 від 07.04.2006 р.,   № /2/14280/10/15-16-23/5 від 26.05.2006 р., № 000020823/3/23927/10/15-16-23/5 від 30.08.2006 року про зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5090 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.184,195,198,205,212, п.6, п.7 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України судова колегія , -

У Х В А Л И Л А :

Постанову господарського суду Донецької області по справі                       № 28/226а від 06.11.2006р. (виготовлену у повному обсязі 13.11.2006р.) залишити без змін, а апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку залишити без задоволення.

Ухвала Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після складання повного тексту ухвали. Касаційна скарга подається безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвала виготовлена в повному обсязі    08.02.2007р.

Головуючий:

Судді:

Надруковано:  4 примір.

1 –позивачу

1 –відповідачу

1 –до справи

1 –ДАГС