Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2007 р.

Справа № 8/30-07 (8/592-06)

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при
секретарі Соколовій Ю.І.

за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -  Кліменченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інвестор-96", м. Суми (вх. № 1279
С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 19.02.07 р. по
справі № 8/30-07 (8/592-06)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТехноГранд", м. Суми

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестор-96", м. Суми

про
стягнення 798,00 грн., -

встановила:

У січні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю
"ТехноГранд" звернулось до господарського суду Сумської області з
позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестор-96" про
стягнення заборгованості в сумі 798,00
грн., 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Сумської області від 19.02.07р. по
справі № 8/30-07 (8/592-06) (суддя Кіяшко В.І.) позовні вимоги задоволено
повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення скасувати та припинити
провадження у справі, посилаючись на порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального і процесуального права.

Позивач пояснень або заперечень по апеляційній скарзі не надав,
його представник у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин
справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи
апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, заслухавши уповноваженого представника
відповідача, який просить рішення суду першої інстанції скасувати, колегія
суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення,
виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області
виходив з результатів встановлення та дослідження документально
підтверджених  матеріалами справи
обставин спору за якими встановив, що 12.01.2004 року між сторонами у даній
справі був підписаний та скріплений печатками акт здачі-прийому виконаних робіт
№ ОтТГ-966, згідно якого позивач виконав на користь відповідача роботи, на
загальну суму 93,00 грн. Претензій до виконаних робіт відповідач не мав, про що
зазначено в акті.

В підтвердження вимог по стягненню заборгованості позивач надав
копію рахунку № СчТГ-0016 на суму 93,00 грн. від 12.01.2004 року із зазначенням
терміну сплати, однак, як встановив суд у своєму рішенні, доказів надсилання чи
вручення вказаного рахунку відповідачу позивач не має.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої
інстанції,  30.01.2004 року між сторонами
по даній справі підписано акт прийняття-здачі виконаних робіт, згідно якого
позивач виконав для відповідача роботи, котрі
перелічені в даному акті та надав матеріали на загальну суму 705,00 грн.

25.12.2006 року позивач в порядку ст. 530 Цивільного кодексу
України направив на адресу відповідача письмову вимогу про сплату грошових
коштів у розмірі 798,00 грн. в семиденний строк з моменту отримання вимоги,
однак відповіді на цю вимогу позивач не отримав.

Оцінивши доводи позивача та відповідача у справі, а також
враховуючи те, що доказів сплати суми боргу та аргументованого заперечення
проти вимог позивача відповідач не надав, господарський суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог у повному обсязі, в зв'язку з їх обґрунтованістю.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції, оскільки дані висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи та наявним матеріалами, що є у справі, їм дана
правильна та повна правова оцінка. А відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що договір про
надання послуг між сторонами у справі не укладався, в зв'язку з чим позивач
безпідставно надав, а відповідач безпідставно отримав зазначені в акті НОМЕР_1
послуги на суму 93,00 грн., однак чинним законодавством не передбачено сплати
грошової компенсації на користь виконавця робіт за договором, який у подальшому
було визнано неукладеним. Скаржник також вказує, що акт прийняття-здачі
виконаних робіт б/н від 30.01.2004р. не може бути доказом виконання (продажу)
позивачем послуг (товарів) відповідачу, оскільки він підписаний не
уповноваженою особою з боку відповідача і в даному акті відсутня печатка його
підприємства. При цьому, рахунки №СчТГ-0016 від 12.01.04. та №СчТГ-0056 від
30.01.04., на думку заявника апеляційної скарги
не можуть бути доказами виникнення грошових зобов'язань відповідача
перед позивачем, оскільки відповідач ніколи не погоджувався їх сплачувати.

Однак з вказаними посиланнями не може погодитись колегія суддів
апеляційної інстанції, оскільки відповідно до частини першої статті 11
Цивільного   кодексу України підставою
виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що  передбачені актами цивільного законодавства,
а також дії осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини першої ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 638 Цивільного Кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов
договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

В силу ст. 639 Цивільного Кодексу України договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо оформлення договору не
встановлені законом, а якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі,
він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом
ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Крім того, статтею 901 цього ж Кодексу передбачено, що за
договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої
сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Предметом договору про
надання послуг є вчинення виконавцем певних дій, або здійснення певної
діяльності.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено,
що  якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги,
кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен
виконати  такий  обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору
або актів цивільного законодавства.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, колегія
суддів  вважає, що господарський суд
надав належну правову оцінку представленим позивачем  доказам укладення та реального виконання
угоди про надання послуг (робіт) та передачі матеріалів (запчастин), оскільки
із наявних у справі матеріалів вбачається, що належним чином оформлені акт
НОМЕР_1 та акт прийняття-здачі виконаних робіт б/н від 30.01.2004р. свідчать
про виконання позивачем робіт (послуг) і надання матеріалів (запчастин) та
фактичне прийняття цих робіт та матеріалів відповідачем, внаслідок чого в
останнього виникло зобов'язання з оплати цих робіт (послуг) і матеріалів з
урахуванням виставленої позивачем в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України
вимоги. А із матеріалів справи не вбачається, що відповідач не повинен сплатити
позивачу вартість виконаних ним робіт (послуг) і отриманих від позивача
матеріалів (запчастин).

Колегія суддів вважає також необхідним зазначити, що акт
прийняття-здачі виконаних робіт б/н від 30.01.2004р. не був спростований
відповідачем у встановленому законодавством порядку. Враховуючи вказане, а
також те, що  відповідач визнає факт
отримання робіт та послуг, перелічених в
акті НОМЕР_1, не приймаються колегією суддів і доводи відповідача про
відсутність підстав для настання
наслідків щодо сплати наданих позивачем послуг  (робіт) та матеріалів (запчастин) по
зазначеним актам та на неукладеність між сторонами у справі договору.

Окрім того, факт того, що послуги та матеріали згідно акту б/н від
30.01.2004р. були надані саме відповідачу у справі, останнім не спростований.
Наявна в матеріалах  справи довіреність
серії ІНФОРМАЦІЯ_1, була видана відповідачем своєму працівнику ОСОБА_1 на
отримання цінностей саме від ТОВ "ТехноГранд" з чітким посиланням на
найменування товарів і послуг та їх вартість. Згідно ч. 4 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання
цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня
1996 р. № 99 довіреність на одержання цінностей видається тільки особам, що
працюють на даному підприємстві. Повноваження зазначеного працівника
підприємства відповідача на отримання товарів та послуг від позивача,
відповідачем не оспорені.

Відповідно до ч. 2 вищевказаної Інструкції сировина, матеріали,
паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари,
основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні
активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються
безплатно тільки за довіреністю одержувачів. Отже, факт наявності довіреності
відповідача у позивача беззаперечно свідчить про отримання відповідачем послуг
та матеріалів від позивача.

Твердження відповідача про те, що позивач вже звертався до
господарського суду з позовом до ТОВ "Інвестор-96" про той же предмет
і з тих же підстав, а судом 21.12.2006р. за результатами розгляду цього спору
вже було прийнято рішення по справі №2/698-06, не приймається колегією суддів
до уваги.

Так, вказаним рішенням відмовлено в задоволенні позову, з огляду
на відсутність факту пред'явлення вимоги позивачем про оплату боргу відповідно
до вимог чинного законодавства, так як строк оплати наданих послуг (робіт) та
матеріалів (запчастин) сторонами не був обумовлений. Вказане рішення не
змінене, не скасоване та набрало законної сили.

25.12.2006р. позивач в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України
звернувся до відповідача з вимогою про оплату грошових коштів в розмірі 798,00
грн., однак відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та задоволення, в
зв'язку з чим право позивача було порушене, а тому останній звернувся з даним
позовом до господарського суду про відновлення свого порушеного права шляхом
примусового стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 798,00 грн.,
але  за іншими підставами.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також
інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського
спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33
Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують
його вимоги та заперечення.

Позивач в обґрунтування вимог по стягненню заборгованості надав
суду першої інстанції достатньо доказів для визнання їх обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Проте відповідач, заявник апеляційної скарги, не навів жодних
фактичних даних, що спростовують факти, які було покладено в основу
оскаржуваного судового рішення, а також не представив доказів, які б
підтверджували реальну та правову обґрунтованість для звільнення від оплати
вартості наданих позивачем послуг та матеріалів.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача позбавлена
фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення
господарського суду Сумської області від 19.02.2007 року по справі № 8/30-07
(8/592-06) прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а
доводи відповідача з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не
можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, 102, п.
1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія
суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
"Інвестор-96", м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 19.02.2007р. по
справі
№ 8/30-07 (8/592-06) залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді