ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

03 квітня 2007 р.
№ 16/127

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого                                    Козир Т.П.

суддів:                                               Ковтонюк Л.В.

Плюшка І.А.

розглянувши касаційну
скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю “СІКО”

на  постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2007

у справі
господарського суду
№ 16/127
Дніпропетровської області

за  позовом
Акціонерного товариства відкритого
типу “Концерн “Весна”

до

Товариства  з  обмеженою відповідальністю “СІКО”

про

за зустрічним позовом

до

про

стягнення 11 621,73 грн.

Товариства з обмеженою відповідальністю “СІКО”

Акціонерного товариства відкритого
типу “Концерн “Весна”

визнання договору оренди недійсним

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2006 (суддя Загинайко Т.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 (колегія у складі суддів: Голяшкін О.В., Білецька Л.М., Виноградник О.М.), у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору оренди відмовлено. Первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з  ТОВ “СІКО” на користь АТВТ “Концерн “Весна” 11 255,79 грн. боргу, 316,06 грн. пені, 49,88 грн. річних, 116,22 грн. витрат зі сплати державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

06.03.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю “СІКО” звернулось з касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2007, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2006,  прийняти нове рішення, яким  визнати недійсним укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “СІКО” та Акціонерним товариством відкритого типу “Концерн “Весна” договір оренди № 787 від 01.11.2002, відмовити Акціонерному товариству відкритого типу “Концерн “Весна” в задоволенні первісного позову щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “СІКО” суми боргу.

Згідно із ст. 45, ч.1 ст. 46 ГПК України позовні заяви, заяви про вжиття запобіжних заходів і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством; державне мито сплачується в доход державного бюджету в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, у відповідності до п. 2 ст. 3 якого державне мито із  апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про перегляд їх за нововиявленими обставинами сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми. Із позовних заяв майнового характеру державне мито справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних  мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 4.5 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України N 02-5/78  від 04.03.98  у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру державне мито згідно з пунктом 36 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 N 15 підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Додане до касаційної скарги платіжне доручення № 1087 від 05.03.2007, за яким сплачено 93,50 грн. державного мита, не може бути належним доказом сплати державного мита у встановленому законодавством розмірі.

Згідно з пунктом 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита  у встановленому розмірі.

Після усунення зазначеного недоліку скаржник не позбавлений можливості подати належно оформлену касаційну скаргу у порядку, встановленому розділом ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “СІКО” касаційну скаргу від 06.03.2007 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 у справі № 16/127 без розгляду.

Головуючий суддя                                                                              Т.Козир

судді:                                                                                                      Л.Ковтонюк

І.Плюшко