СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.04.07                                                                                 Справа № 6/142н-ад.

Суддя Василенко Т.А.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Приватного підприємства «Восход», м. Алмазна Луганської області

до Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові  Луганської області,

м. Стаханов Луганської області

про скасування вимоги та  визнання нечинним рішення про застосування фінансових санкцій

за участю представників сторін:

від позивача –Ольховська В.В., дов. № 35/07 від 20.03.07.,

Дегтярьова О.В., дов. № 43/07 від 29.09.07.;

від відповідача –Тащенко В.В., дов. № 8611/01-05 від 25.10.06.;

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про  скасування вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові №Ю-716 від  16.02.07. , а також визнання нечинним рішення № 50 від 06.02.2007. про застосування  фінансової санкції.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву від 29.03.2007. за яким проти позову заперечує, зокрема, посилаючись на нижчевикладене.

З 01 січня 2004р. введено в дію Закон України від 09.07.2003р. №1058-IV “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058). Відповідно до п.15 р.XV “Прикінцеві положення” Закону “до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно –правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону”. Статтею 5 Закону визначено, що саме він регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.  Дія інших нормативно –правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно Законом (п.2 ст.5) визначаються платники страхових внесків, їх права та обов’язки, а також порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до норм вказаного закону, позивач є платником внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

За результатами перевірки, проведеної спеціалістами відповідача у позивача, було складено акт №8юр від 30.01.2007. На підставі висновків за актом перевірки УПФУ в м. Стаханові було винесено рішення №50 від 06.02.2007. про застосування щодо позивача фінансової санкції на підставі п.4 ч.9 ст. 106 Закону № 1058 у сумі 38 375 грн. 77 коп.

Позивач звернувся до Головного Управління ПФУ в луганській області із скаргою на вимогу № 716 від 16.02.2007. про сплату боргу та із скаргою на рішення №50 від 06.02.2007. про застосування фінансової санкції за донарахування органом ПФУ сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Вказані скарги були залишені без задоволення, оскільки позивачем не був дотриманий певний порядок узгодження вимоги та оскарження рішень.

Таким чином, відповідач вважає, що застосування до даних правовідносин Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 746/99 від 28.06.1999р. не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003р.  набрав чинності з 01.01.04р. та має переважну юридичну силу за часом дії нормативних та законодавчих актів.

Виходячи з вищевикладеного відповідач вважає, що вимога №Ю-716 від 16.02.07. , а також  рішення № 50 від 06.02.2007. про застосування  фінансової санкції відповідають вимогам чинного законодавства, а позовна заява  ПП «Восход» не підлягає задоволенню.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, а також приймаючи до уваги, що:

УПФУ в м. Стаханові Луганської області в період з 26.01.2007. по 30.01.2007. була проведена перевірка правильності обчислення, повноти нарахування внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування ПП «Восход».

За результатами перевірки був складений акт № 8юр від 30.01.2007., за висновками якого ПП «Восход»станом на 01.01.07. були  донараховані страхові внески у розмірі  32,3% та 31,8%.

На підставі вказаного акту УПФУ в м. Стаханові було прийнято рішення №50 від 06.02.2007. про застосування до ПП «Восход»фінансових санкцій за донарахування ПФУ або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків,  згідно якого позивач повинен уплатити фінансові санкції у розмірі 38 375 грн. 77 коп.

Також на підставі акту перевірки відповідачем позивачу направлена вимога про сплату боргу Ю-716 від 06.02.2007. у сумі 74 533 грн. 95 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що: оскільки він є платником єдиного податку на підставі Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва»від 19.10.2000. № 2063-111 та Указу Президента України від 28.06.1999. № 746/66 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»( далі –Указ) ,  і не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Правовідносини між платниками єдиного податку та Пенсійним фондом України регулюються Законом України від 09.07.2003. № 1058 IV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»та Законом України від 26.06.1997. № 400/97-ВР «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 746/99 від 28.06.1999р., позивач знаходиться на спрощеній системі оподаткування оплачує єдиний податок, і не є платником збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

У зв’язку з викладеним позивач вважає, що вимога відповідача про сплату недоїмки протиричіть п.п.3,6 Указу, оскільки він є спеціальним нормативним актом, у сфері регулювання правовідносин суб’єктів малого підприємництва , як окремої категорії суб’єктів підприємництва та державного пенсійного фонду. При цьому він вважає, що норми даного Указу мають перевагу перед нормами загального нормативного акту у сфері регулювання правовідносин суб’єктів підприємництва та державного пенсійного фонду.

Таким чином позивач вважає, що він не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплата цього збору для нього замінена сплатою єдиного податку.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач –Приватне підприємство «Восход»знаходиться на обліку в УПВФУ в м. Стаханові Луганської області і  сплачує єдиний податок.

Згідно акту від 30.01.2007. УПФУ в м. Стаханові була проведена перевірка правильності обчислення, повноти нарахування внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування  ПП «Восход»за період з 01.01.2005. по 31.12.2006. ,  за результатами якої ПП «Восход»  донараховані страхові внески за 2005 –2006 роки у розмірі 32,3% і 31,8% на суму 105 420 грн. 75 коп., та згідно з карткою особового рахунку платника збору станом на 01.01.2007 за рахунок єдиного податку до ПФУ з 01.04.05. по 31.12.06. надійшло 30 886 грн. 80 коп.

На підставі вказаного акту УПФУ з урахуванням коштів, що надійшли від Держказначейства в рахунок сплати страхових внесків (за рахунок сплати єдиного податку), відповідачем була сформована та направлена позивачу вимога № Ю-716 від 16.02.2007. на суму 74 533 грн. 95 коп., що складається із недоїмки.

В той же час, за донарахування вказаних сум ПФУ було застосовано до ПП «Восход»фінансову санкцію у  сумі 38 375 грн. 77 коп.

Після отримання вимоги № Ю-716 від 16.02.2007., позивач у встановленому порядку її не узгодив, а направив Головному Управлінню ПФУ у Луганській області на неї скаргу, яка була повернута скаржнику без розгляду, у зв’язку із недотриманням встановленого порядку. В той же час, позивача, направив 14.02.2007. Головному управлінню ПФУ в Луганській області  скаргу на рішення про застосування фінансових санкцій, яка була залишена без задоволення.

Не погодившись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач позовні вимоги відхилив, з підстав визначених вище.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону 1058-ІУ страхувальниками, тобто платниками страхових внесків, є  роботодавці :   підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України,  незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об‘єднання  громадян,   профспілки,   політичні  партії (у тому числі  філії, представництва,   відділення  та  інші  відокремлені  підрозділи   зазначених підприємств,    установ,    організацій,    об'єднань    громадян,    профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки їх застрахованими  особами),   фізичні  особи  -   суб'єкти  підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,   які  обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований  податок,   єдиний  податок,  фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору  (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону  тощо.

Підпунктом 6 пункту 2 статті 17 Закону № 1058-ІУ встановлено, що страхувальник зобов‘язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески .

Розділом 4  Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов‘язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління  ПФУ від 19.12.03 № 21-1 та  затвердженої  в Міністерстві юстиції України 16.01.04 № 64/8663 (далі –Інструкція), передбачено, що розміри страхових внесків на загальнообов‘язкове  державне пенсійне страхування  встановлюються відповідно  до Закону України від 26.06.97 № 400/97-ВР «Про збір на обов‘язкове державне пенсійне страхування»та  для  платників, зазначених  у пункті 1 статті 14 Закону № 1058-ІУ (підпункту 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 Інструкції) становить 32 відсотки суми фактичних витрат на оплату  праці.

Відповідно до пункту 6 статті  20 Закону № 1058-ІУ та підпункту 5.1.4 пункту 5.1 розділу 5 Інструкції) страхувальники зобов‘язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний  базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктами 3,4,6 статті 18 Закону 1058-ІУ встановлено, що :

3.Страхові внески є цільовим загальнообов‘язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

4.Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов‘язкових платежів, що  складають систему оподаткування. На ці  внески не поширюється податкове законодавство.

5.Законодавством не можуть  встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

В той же час  слід визначити, що відповідно до п.17 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування», збір на обов’язкове державне пенсійне страхування належить до загальнообов’язкових податків та зборів, ставки та механізм справляння яких не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Посилання позивача на застосування Указу до норм Закону № 1058-ІУ помилкове, оскільки Указ являє собою нормативний акт, який поширює свою дію на податкові відносини. Закон 1058-ІУ регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

Обов’язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та у повному обсязі страхові внески визначено п.6 ч.2 ст. 17 Закону 1058- ІУ. Будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення та сплати в установлені строки страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, законом не надано.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених Законом 1058-ІУ, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з ч. 4 ст. 18 даного Закону, страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування на ці внески не поширюється податкове законодавство.

Згідно з пунктом 15 прикінцевих положень Закону № 1058-ІУ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові  акти застосовуються в частині, що суперечить цьому Закону.

Аналізуючи наведені вище норми можна зробити висновок, що обов’язковість сплати збору на загальнообов’язкове пенсійне страхування не пов’язується із статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності.

Крім того, необхідно зазначити, що стаття 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»встановлює пільги, зокрема, звільнення від сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування суб’єкта малого підприємництва тільки в сфері його підприємницької діяльності. Визначення поняття «Підприємницька діяльність»дається у статті 42 ГК України. За змістом цієї норми права, підприємницька діяльність –це безпосередня самостійна систематична, на власний ризик, діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку.

Таким чином, вказаний спір по даній справі не підпадає під правовідносини, що регулюються Указом Президента України «Про спрощені систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва», а є об’єктом регулювання іншого правового акту –Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»(№1058).

Названий же Закон не встановлює такої пільги, як звільнення від сплати  збору на обов’язкове державне пенсійне страхування для суб’єктів підприємницької діяльності, що перейшли на спрощену систему оподаткування.

Як було вказано вище, відповідачем, позивачу була направлена вимога № Ю-716 від 16.02.2007. на суму 74 533 грн. 95 коп., яка отримана позивачем 22.02.2007.

Відповідно до ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне  страхування”  страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі   неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Пунктами 8.4., 8.5. Інструкції

Узгодження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про  сплату недоїмки здійснюється на підставі заяви страхувальника, яка розглядається територіальним органом пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначеної у вимозі.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник погоджує її з органами Пенсійного фону, а у разі неузгодження із органами Пенсійного фонду, має право на оскарження вимоги у судовому порядку.

Відповідно до п.2.1 Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції 20.01.2004 за № 81/8680, далі за текстом - Порядок) встановлено, що у разі коли страхувальник вважає, що орган Пенсійного фонду в районі, місті (територіальний орган Пенсійного фонду) невірно визначив суму недоїмки, такий страхувальник має право звернутися до територіального органу Пенсійного фонду, вимога про сплату недоїмки якого оскаржується, з заявою про узгодження вимоги, яка подається у письмовій формі та супроводжується документами.

Заява, згідно п.2.2 Порядку, повинна бути подана до територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 робочих днів, наступних за днем отримання вимоги про сплату недоїмки.

Спірна вимога позивачем отримана 22.02.2007 та у встановленому законом порядку з територіальним органом Пенсійного фонду узгоджена не булла.

Обов'язковість сплати збору на загальнообов'язкове пенсійне страхування не пов'язується із статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Як було вказано вище,  згідно акту перевірки №8юр від 30.01.2007. відповідачем було донараховано позивачу страхових внесків у сумі 105 420 грн. 75 коп., в той же час, за рахунок частини сум сплаченого єдиного податку до ПФУ у період з 01.04.05. по 31.12.2006. надійшло 30 886 грн. 80 коп., які було зараховані відповідачем у рахунок сплати донарахованих страхових внесків. В той же час, на решту суми 74 533 грн. 95 коп. позивачу була направлена вимога Ю-716 від 16.02.2007., яка є обґрунтованою та  сформована на підставі картки особового рахунку платника страхових внесків. Нарахування саме цієї суми позивачем не оскаржено.

В той же час, щодо винесення рішення № 50 від 06.02.2007. слід визначити, що відповідно до п.9.1. Інструкції до страхувальників за порушення норм законодавства про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, яке контролюється органами Пенсійного фонду, застосовуються фінансові санкції відповідно до Закону. В той же час, п. 9.3.4 Інструкції передбачено нарахування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, при цьому складається відповідне рішення, підставою для прийняття якого є в тому числі і акт перевірки.

Нараховані відповідачем суми санкцій позивачем не спростовані та не ос порені.

Тобто  відповідачем було обґрунтовано застосовано до відповідача фінансової санкції за рішенням №50 від 06.02.20907. за донарахування відповідних сум.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають до задоволення, з віднесенням судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп. на позивача.

Окрім цього, слід скасувати заходи забезпечення позову, визначені за ухвалою суду від 15.03.2007.

В той же час, відповідно до  ч.2 ст. 89 КАСУ  судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, може бути повернутий судом за клопотанням особи, яка його сплатила.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 118, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судовий збір у сумі 3 грн. 40 коп. покласти на позивача.

3. Скасувати заходи щодо забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення дії вимоги №716 від 16.02.2007. УМВФ в м. Стаханові Луганської області та зупинення виконавчого провадження, порушеного за вказаною вимогою, які були застосовані за  ухвалою господарського суду від 15.03.2007.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 16.04.2007. у відповідності до вимог ст. 167 КАС України.

Суддя                                                                                         Т.А.Василенко