ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2007 р.
№ 19/292

Вищий господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

Перепічая В.С. (головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Інвестор” на постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 13  грудня  2006 року у справі № 19/292 за позовом Приватного підприємства “Електромонтажсервіс” до Закритого акціонерного товариства “Інвестор”,  про стягнення суми, -

У С Т А Н О В И В:

У січні  2006 року приватне підприємство “Електромонтажсервіс”  звернулось до господарського суду Хмельницької області  з позовом до  Закритого акціонерного товариства “Інвестор”  про стягнення 6152,40 грн. вартості виконаних робіт.

Рішенням  господарського суду Хмельницької області  від  17 березня  2006 року  у позові відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду  від   13 грудня 2006 року  рішення господарського суд Хмельницької області від 17 березня 2006 року скасовано  та прийнято нове рішення, яким позов  ПП“Електромонтажсервіс” задоволено,стягнено з ПП“Електромонтажсервіс”    6152,40 грн.  –вартість виконаних робіт.

Не погоджуючись із зазначеною постановою  ЗАТ “Інвестор”  звернувся  до  Вищого господарського суду України  з касаційною скаргою, і просить скасувати постанову  апеляційного господарського суду   від   13 грудня 2006 року, вказуючи на порушення судом апеляційної інстанції норм  матеріального та процесуального права та залишити в силі рішення  суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу  приватне підприємство “Електромонтажсервіс” просить постанову  апеляційного суду  залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги.

Доповідач: Гончарук П.А.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,   між ПП “Електромонтажсервіс” та  ЗАТ “Інвестор”   2 вересня  2002 року  було  укладено договір підряду  на виконання ремонтно –будівельних робіт, а саме: капітального ремонту  внутрішніх електромереж силового  електрообладнання та  освітлення  офісу ЗАТ “Інвестор”   по вул. Свободи. Термін виконання  робіт вересень – жовтень 2002 року.

Відповідно до п. 1.2 договору   обсяг і вартість  зазначених робіт визначається проектно –кошторисною документацією, яка є невід’ємною частиною договору і підставою для проведення розрахунків.

Пунктами  4.1, 4.2  договору передбачено, що   вартість робіт визначається  згідно актів  приймання  виконаних будівельно –монтажних робіт,  розрахунки за виконані роботи здійснюється за фактично виконані об’єм  робіт   по діючих розцінках з врахуванням  специфічності  виконаних робіт, щомісячно на основі актів виконаних робіт, підписаних обома сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що   проектно –кошторисна документація не складалась, розрахунки проводились згідно актів приймання  виконаних робіт, підписаних представниками сторін та скріплених печатками. У відповідності до умов договору  виконано робіт  на загальну суму 12130,80 грн.. які прийняті відповідачем та частково ним оплачені.

Заборгованість  відповідача  в сумі 6152,40 грн. виникла внаслідок не оплати ним виконаних та прийнятих по акту приймання № 4  за січень 2003 року  підрядних робіт.

Встановивши дані обставини та виходячи з вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, якими передбачено, що одностороння відмова від  зобов’язання  або одностороння зміна  його  умов не допускається, якщо інше не встановлено договором  або законом, а зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Дані висновки суду  відповідають встановленим обставинам справи, грунтуються на нормах матеріального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують, а тому  підстав для зміни чи скасування   постанови суду другої інстанції не вбачається.

Оскільки суд першої інстанції помилково визнав  підписання акту  приймання виконаних робіт  діями спрямованими на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків, тобто  угодою, а такий акт по своїй правовій суті  є документом складеним сторонами на підтвердження встановлених у договором фактів, а також обгрунтував рішення без урахування вимог про належність і допустимість доказів, суд другої інстанції підставно скасував рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Інвестор”  залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 13  грудня  2006 року у справі № 19/292  –без змін.

Головуючий          Перепічай В.С.

Судді                                                                                   Вовк І.В.

Гончарук П.А.