КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2007                                                                                           № 42/338

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Капацин  Н.В.

суддів:             Пашкіної С.А.

при секретарі:

За участю представників:

Позивача – Левченко О.Є. (довір. №106/35 від 15.05.07);

Від відповідача  –    Покровська О.Ю. (довір. №118 від 11.07.07);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Арма"

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.07.2007

у справі № 42/338

за позовом                               Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Арма"

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 289233,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2007р.у справі   № 42/338  позов Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”  м. Києва задоволено.

Стягнуто із Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „АРМА” на користь  Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”  232580,36 грн. боргу, 9435,45 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 4233,89 грн. три проценти річних з простроченої суми, 19725,61 грн. пені, 23258,36 грн. штрафу, 2893,33 грн. витрат по оплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що при укладенні договору страхування транспортних засобів №022-/05-1683 від 10 жовтня 2005р. згідно преамбули до нього сторони дійшли згоди діяти відповідно до умов Правил добровільного страхування наземного транспортну та самохідних машин від 27 листопада 2002р., які визначають заподіяння збитків позивачу внаслідок ДТП  15 жовтня 2006р. як страховий випадок, відмова у виплаті страхового відшкодування є неправомірною.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду  відповідач звернувся з апеляційною скаргою,  в якій просить Київський апеляційний господарський суд  скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2007р. по даній  справі, прийняти нове рішення, яким в задоволення позовних вимог позивачу відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач вказує про те, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача не зважаючи на те, що відповідачем надіслано телеграму про перенесення судового розгляду, призначеного на 31.07.2007р. у зв’язку із раптовою хворобою представника відповідача. У зв’язку з відсутністю відповідача в судовому засіданні судом порушені норми процесуального права в частині реалізації відповідачем  свого процесуального права щодо надання доказів та їх дослідження судом з метою об’єктивного з’ясування обставин справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

10 жовтня 2005р. між Дочірньою компанією „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (позивач) та Закритим акціонерним товариством „Страхова компанія „АРМА” (відповідач) укладено договір страхування транспортних засобів             №022-/05-1683, згідно з яким об’єктом страхування є майнові інтереси  позивача, пов’язані з володінням, користуванням та розпорядженням належного йому автомобіля Toyota Prado, д.н. АА 8883АТ, зазначеному в додатку 1 до договору страхування.

На виконання умов вказаного договору позивач платіжним дорученням №11199 21 жовтня 2005р. перерахував на користь відповідача суму страхового внеску у розмірі 13 429,54 грн.

15 жовтня 2006 р. із застрахованим транспортним засобом  Toyota Prado  д.н. АА 8883АТ відбулась дорожньо - транспортна пригода.

Відповідно до п.13.1 страховик здійснює виплати страхового відшкодування по ризиках наведених в пунктах 6.1, 6.3. 6.4 договору протягом десяти робочих днів з дня подання йому документів.

Відповідно до ст.8 Закону України „Про страхування” страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 6.1 договору страхування визначено страховим випадком – пошкодження чи знищення транспортного засобу, його частин, деталей, приладів і додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 17.10.2006р. на адресу відповідача надіслано заяву  про настання страхового випадку.

Отже, відповідач повинен був здійснити виплату страхового відшкодування не пізніше 27 жовтня 2006р.

Відповідно до п.13.1.3 договору рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком в строк не пізніше 5 днів з дня отримання відповідних документів.

Листом №178 від 13 лютого 2007р. відповідач повідомив позивача про те, що ЗАТ СК „АРМА” не може визнати даний випадок страховим і не має жодних правових підстав для проведення будь-яких виплат за даним випадком, з причини порушення позивачем п.13.1.9.1 „Правил добровільного  страхування наземного транспорту”.

Висновком автотоварознавчого дослідження складеного 05 червня 2007р. визнано неможливим відновлення транспортного засобу  Toyota Prado д.н. АА 8883АТ  у зв’язку з відсутністю кузову, як базової деталі, тому на підставі п.п.8.2 (в) Методики, матеріальний збиток визначається таким, що дорівнює ринковій вартості ДТЗ і складає 235 293,39 грн.

Стаття 26 Закону „Про страхування” передбачає підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Обставини,  які зумовили відповідача відмовитися від виплати страхового відшкодування позивачеві не грунтуються на нормах, закріплених в ст.26 Закону „Про страхування”.

Стаття 26 цього Закону вказує на те, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України.

Вичерпний перелік причин відмови у страховій виплаті передбачений п.п.11.1-11.8 договору страхування транспортних засобів та правилами добровільного страхування наземного транспорту та самохідних машин від 27 листопада 2002року, а вказані правила взагалі не містять п.13.1.9.1, на який посилався відповідач при відмові у виплаті страхового відшкодування в своєму листі (а.с.15).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми  боргу з урахуванням франшизи  в розмірі 232580,36 грн.     підлягають задоволенню.

Згідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 12.5.3 договору визначено, що  страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику пені , в розмірі  подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми страхового відшкодування  за кожен день прострочення платежу, тому сума пені в розмірі 19 725,61 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи те, що   розпорядженням КМУ №64-р від 12 березня 2005р. відповідача віднесено до переліку  підприємств державного сектору економіки та відповідно  до ст.231 Господарського кодексу України підлягає стягненню з відповідача нарахований позивачем штраф в розмірі       23 258,36 грн.

Відповідно до ч.2  ст.625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення 9435,45 грн. збитків внаслідок інфляції та 4233,89 грн. три проценти річних з простроченої суми  підлягають задоволенню.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом порушені норми процесуального права в частині реалізації відповідачем  свого процесуального права щодо надання доказів та їх дослідження судом з метою об’єктивного з’ясування обставин справи, а відповідачем була надіслана телеграма про перенесення судового розгляду у зв’язку із раптовою хворобою представника відповідача колегією суддів оцінюються критично, оскільки   відповідно до ст.28  ГПК  України представниками юридичних осіб в господарському суді крім представників їх органів, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством  та установчими документами , можуть бути  також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Враховуючи, що відповідач є юридичною особою, він мав можливість направити в судове засідання іншого представника, однак такими процесуальним правами не скористався.

Відповідно до ст.25 Закону „Про страхування”, ст.988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов’язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідач не виконав вимоги закону і договірні зобов’язання, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача, рішення господарського суду міста Києва від 31.07.07р. по даній справі відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2007р. у справі      № 42/338 залишити без змін, а апеляційну скаргу  Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „АРМА”  - без задоволення.

2.Матеріали справи № 42/338 повернути до Господарського суду         м. Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Пашкіна С.А.

11.10.07 (відправлено)