СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.07                                                                                 Справа № 16/24.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Закритого акціонерного товариства сільськогосподарської виробничої фірми «Агротон», м. Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Здоровенькі були», м. Луганськ

про стягнення 23374,60грн.

при секретарі судового засідання Кочетовій О.М.

за участю представників сторін:

від позивача –Роздимаха С.М., дов. від 02.10.06. №260,

від відповідача –не прибув,

в с т а н о в и в :

Суть спору: заявлена вимога про стягнення боргу за поставлений товар у сумі 23374,60грн. по договору на поставку хліба та хлібобулочних виробів від 01.01.06. №3.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не прибув, участі повноважного представника не забезпечив, хоча був повідомлений про час і місце проведення судового засідання належним чином. Відповідно до правил ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Між сторонами у справі укладено договір на поставку хліба та хлібобулочних виробів від 01.01.06. №3, на підставі якого постачальник (позивач) зобов’язався виробляти та поставляти покупцю (відповідачу) товар –хліб та хлібобулочні вироби - у кількості, по ціні та в асортименті, вказаних в узгодженій сторонами специфікації, відповідно до замовлення покупця (відповідача) та у протоколі узгодженні цін, а покупець (відповідач) зобов’язався приймати замовлену кількість продукції та оплачувати її протягом 15 днів з дня поставки.

За своєю правовою природою договір на поставку хліба та хлібобулочних виробів від 01.01.06. №3, укладений    між сторонами у справі, є договором поставки і відповідає нормам правового інституту поставки –ст.265 Господарського кодексу України.

Позивач вказує в позовній заяві, що на виконання умов вказаного договору він поставляв відповідачу товар за період з 31.10.05. по день подачі позову, але відповідач не у повному обсязі виконав свої зобов’язання за вказаним договором, у зв’язку з чим за ним як за покупцем утворився борг у сумі 23374,60грн. за продукцію. Факт поставки продукції та існування за відповідачем боргу у сумі 23374,60грн. позивач підтверджує актом звіряння взаємних розрахунків від 31.07.06. Три товарно-транспортних накладних –від 01.06.06., від 02.06.06., від 03.06.06. –на загальну суму 1194,74грн. позивач надав як приклад стосунків з відповідачем по поставці хліба (а.с.10-12).

Позивач звернувся до суду з вимогою про оплату продукції на суму 23374,60грн. до відповідача на підставі укладеного договору на поставку хліба та хлібобулочних виробів від 01.01.06. №3 і просить стягнути борг у розмірі 23374,60грн. за поставлену на замовлення відповідача, але не оплачену продукцію.

Відповідач у судове засідання не з’явився, доводів позивача не оспорив.

Дослідивши матеріали справи і вислухав представника позивача, оцінивши у сукупності надані до справи докази вимог до позову, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»облік господарських операцій здійснюється на підставі первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо –безпосередньо після її закінчення. Первинний документ –документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») –повинен матиме обов’язкові реквізити: назву, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК України і з урахуванням викладених правил Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оцінив докази, визначені позивачем і додані до матеріалів справи, якими він підтверджує поставку товару на суму 23374,60грн. Як було вказано вище, позивач в якості доказів існування правовідносин сторін за договором на поставку хліба та хлібобулочних виробів від 01.01.06. №3, надав три товарно-транспортних накладних на загальну суму 1194,74грн. і акт звіряння взаємних розрахунків від 31.07.06. з вказаним «сальдо»у сумі 23374,60грн. на користь позивача.

Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що належні докази, здійснених продавцем (позивачем) господарських операцій по поставці хліба і хлібобулочної продукції  відповідачу на його замовлення на суму  23374,60грн. за договором від 01.01.06. №3, в матеріалах справи відсутні.

При оцінці доказів суд враховував правила  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»і умови укладеного сторонами договору та виходив з того, що поставка продукції повинна бути підтверджена накладними (видатковими або  товарно-транспортними), які повинні містити обов’язкові реквізити, вказані в законі, адже порядок оплати товару (строк настання обов’язку відповідача оплатити товар) встановлений у договорі з урахуванням дня отримання продукції відповідачем. Накладні та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей на суму 23374,60грн. позивач до матеріалів справи не надав.

Акт звіряння взаємних розрахунків від 31.07.06. з вказаним «сальдо»у сумі 23374,60грн. на користь позивача, який позивачем визначено як доказ правовідносин сторін за вказаним договором, суд оцінює критично –акт звіряння взаємних розрахунків не є правовстановлюючим документом та не є доказом виконання обов’язків постачальника за договором поставки, тобто, на підставі акту взаємних розрахунків не виникає прав і обов’язків для суб’єкту господарювання юридичної особи у розумінні ст.11,509 ЦК України. Крім того, наданий позивачем акт не містить інформації, за яким договором його складено і у зв’язку з чим вказано «сальдо»розрахунків на користь позивача.

Також, слід вказати, що замовлення відповідача на поставку продукції, узгоджені сторонами по вказаному договору, специфікації на товар –як то передбачено договором на поставку хліба та хлібобулочних виробів від 01.01.06. №3 - позивачем до матеріалів справи не надані.

Таким чином, докази, надані позивачем в підтвердження позовних вимог не можуть бути оцінені судом як належні, оскільки договором на поставку хліба та хлібобулочних виробів від 01.01.06. №3 встановлено, що поставка продукції здійснюється на підставі узгодженої і підписаної сторонами специфікації і на підставі замовлення відповідача (п.2.1 договору), а розрахунки за продукцію проводяться на підставі товарно-транспортних накладних (п.7.1), тобто, для повного, всебічного і об’єктивного дослідження обставин справи суд повинен дослідити правовідносини сторін за договором, вказані документи, і встановити факт того, що за відповідачем дійсно склався борг у сумі 23374,60грн. за замовлену і не оплачену хлібобулочну продукцію за договором на поставку хліба та хлібобулочних виробів від 01.01.06. №3. На підставі акту звіряння взаємних розрахунків від 31.07.06. з вказаним «сальдо»у сумі 23374,60грн. на користь позивача такий висновок є неможливим.

Відповідно до ст.692 ЦК України відповідач зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законом не встановлено інший порядок. Так, позивач повинен довести передачу відповідачу товару на суму 23374,60грн. або товаророзпорядчих документів на таку суму грошей. Позивач не довів вказаних у позові обставин.

За таких підстав, у позові про стягнення вартості поставленої і неоплаченої продукції у сумі 23374,60грн. слід відмовити і судові витрати слід покласти на позивача згідно з правилами ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, ст.265 ГК України, ст.ст.11,509,510,655,692 ЦК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст.22,33,34,43,49,75,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 03.03.07.

Суддя                                                             Р.М. Шеліхіна