ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.07                                                                                           Справа  № 2/180

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

Головуючого –судді                                        Давид Л.Л.

Суддів                                                            Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Кверкус ІФ”, б/н від 22.12.2006 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2006 року

у справі № 2/180 (суддя –Круглова О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Скіфія - транс”, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Кверкус ІФ”, м. Тисмениця, Івано-Франківська область

про стягнення 13147 грн. заборгованості, в тому числі 10223 грн. основного боргу, пені в сумі 586 грн., 112 грн. –3% річних та інфляційних в сумі 226 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з‘явились;

від відповідача: не з‘явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.12.2006 року у справі № 2/180 частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Скіфія - Транс”, м. Київ (надалі –Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Кверкус ІФ”, м. Тисмениця, Івано-Франківська область (надалі –Відповідач) та стягнуто з ТзОВ “Кверкус ІФ” на користь ТзОВ “Скіфія-Транс” 10223 грн. основного боргу, 586 грн. пені, 112 грн. річних, 12921 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 2000 грн. основного боргу провадження у справі припинено за відсутністю предмета спору. В частині стягнення інфляційних відмовлено за безпідставністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено невиконання Відповідачем умов укладеного сторонами договору доручення №47/06 на транспортно-експедиційне обслуговування й перевезення пасажирів у міжнародному сполученні в частині оплати наданих позивачем послуг, а тому у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України , вимоги останнього підлягають задоволенню в розмірі існуючої на час розгляду суми основного боргу –10233 грн. пені та 3% річних.

Відповідач –ТзОВ “Кверкус ІФ”, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу (б/н від 22.12.2006 року), в якій покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та при неповному з‘ясуванні обставин, що мають значення для справи, а саме: судом не враховано того, що згідно п. 6.3 договору розмір, строки та умови оплати за надані експедиторські послуги визначаються за домовленістю сторін і фіксуються в заявці на перевезення вантажу. В двох заявках на перевезення вантажу б/н від 10.04.2006 року сторонами визначено вартість фрахту за перевезення вантажу. Проте, в даних документах сторонами не визначено термінів проведення оплати за надані експедиторські послуги. Враховуючи наведене, скаржник вважає, що оскільки сторонами в заявці на перевезення вантажу не встановлено терміну проведення оплати за надані експедиторські послуги, то в даному випадку слід застосовувати норми ч. 2 ст. 530 ЦК України. Крім цього, судом не враховано того, що вимога про виконання грошового зобов‘язання Позивачем підприємству Відповідача не направлялась.

Наведені вище положення скаржник вважає безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 25.01.2007 року) спростовує доводи скаржника, вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте відповідно до норм чинного законодавства, з повним з‘ясуванням обставин та матеріалів справи, і просить останнє залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, оскільки положення такої є необгунтованими та безпідставними.

Представники сторін в судові засідання 05.02.2007 року та 02.03.2007 року не з‘явились, додаткових доказів не подали, хоча були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи ухвалами суду, про що свідчать поштові повідомлення про вручення за № 189048, №189049, №2111899, №2111902.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 09.01.2007 року та від 05.02.2007 року участь представників сторін в судове засідання визначена на власний розсуд.

Враховуючи наведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін, по наявних матеріалах, відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Іванно-Франківської області вимогам чинного законодавства та матеріалам справи , виходячи з наступного.

27.02.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Скіфія-Транс” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Кверкус ІФ” укладено договір-доручення №47/06 на транспортно–експедиційне обслуговування й перевезення вантажів у міжнародному сполученні, згідно з умовами якого Позивач (Експедитор) зобов‘язується надавати послуги з перевезення вантажів, а Відповідач (замовник) зобов‘язувався їх оплатити.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що на кожне перевезення складається замовлення - заявка, яка є його невід‘ємною частиною.

Згідно першої заявки Відповідача від 10.04.2006 року Позивач 12.04.2006 року здійснив перевезення вантажу (паркету) у міжнародному сполученні за маршрутом м. Івано-Франківськ (Україна) –м. Градецк-Великопольський (Польща). За перевезення виставлений рахунок №412 від 20.04.2006 року на суму 6300 грн., який Відповідач зобов‘язаний оплатити до 22.04.2006 року.

Згідно другої заявки Відповідача від 10.04.2006 року Позивач 13.04.2006 року здійснив перевезення вантажу (пиломатеріали) у міжнародному сполученні за маршрутом м. Івано-Франківськ (Україна) –Австрія. За перевезення виставлений рахунок №419 від 20.04.2006 року на суму 59322 грн., який Відповідач зобов‘язаний оплатити в термін до 23.04.2006 року.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов‘язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з нормою п.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Тобто, кожна сторона по договору, як одну з підстав виникнення господарських зобов’язань, повинна вчинити певну дію господарського характеру (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо). При наявності господарського спору, що виник внаслідок невиконання чи неналежного виконання господарського зобов’язання, кожна зі сторін повинна довести шляхом подання належних і допустимих доказів свої вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, факт надання послуг Позивачем по заявках підтверджується міжнародними товаро-транспортними накладними №0745148, № 085807 (а.с.13,14) та актами виконаних робіт від 25.04.2006 року, підписаними та скріпленими печатками сторін (а.с.17,18).

Відповідно до п.6.3 Договору, розмір оплати за послуги, наданні Експедитором , термін і умови оплати визначаються за домовленістю сторін і фіксуються в заявках на перевезення вантажу.

Пунктом 6.3.1. Договору, визначено, що у випадку, якщо сторони визначать в заявці на перевезення вантажу, що оплата повинна бути здійснена після здійснення перевезення, підтвердженням для оплати являється заявка і рахунок Експедитора, переданий по факсу. При цьому якщо інше не зазначено в заявці, оплата повинна бути здійснена в строк до 10 календарних днів з дня завантаження автомобіля.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов‘язується оплатити надану йому послугу в розмірі , у строки та в порядку , що встановлені договором.

Враховуючи те, що в заявках на перевезення вантажу не визначено строк оплати послуг, то відповідно до ч.2 п. 6.3.1. Договору така оплата має бути здійснена протягом 10 календарних днів з дня завантаження автомобіля.

Відповідач належним чином зобов‘язання по оплаті послуг Позивача у терміни передбачені договором не виконав, відповідно до чого до стягнення підлягає основна сума боргу в розмірі 10 223 грн. В частині стягнення 2000 грн. основного боргу, судом правомірно припинено провадження у справі, відповідно до п.1-1 ст. 80 ГПК України, оскільки в матеріалах справи наявна виписка про часткову оплату боргу саме в цій сумі.

Порушенням зобов‘язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов‘язання. У випадку порушення зобов‘язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом.

Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов‘язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема –сплата неустойки , відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов‘язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов‘язання, на вимогу кредитора зобов‘язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.4 Договору, за прострочення платежу на Замовника покладається пеня в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до цього, судом правомірно стягнуто пеню в розмірі 586 грн.

Враховуючи те, що Відповідачем зобов‘язання належним чином не виконані, відповідно до цього судом першої інстанції правомірно стягнуто 112 грн. 3% річних за неналежне виконання зобов‘язання відповідно до положень ст. 625 ЦК України. В частині стягнення 226 грн. інфляційних витрат правомірно відмовлено, оскільки в матеріалах справи відсутнє документально обґрунтоване підтвердження заявленої суми.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, чого скаржником не зроблено.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 99,101,102,103,105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.      Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.12.2006 року у справі № 2/180 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку

3.          Справу № 2/180 повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя                                                                                 Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                    Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                    Х.В.Мурська