ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2007 р.

10:10

Справа № 11/680/07

м. Миколаїв

За адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва (54030, м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 24)

до 1 відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Нівен”

(54001, м.Миколаїв, вул.Набережна, 5/11, кв.32,42)

до 2 відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Грісан-Сервіс”

(54038, м.Миколаїв, вул.Генерала Карпенка, 9/29)

про визнання недійсним договору

Суддя Василяка К.Л.

при секретарі судового засідання Заболотній І.В.

від позивача: Черичанський П.О. –дов. №39069/9/10-011 від 17.10.2007р.

від 1 відповідача: Євтєєва Т.В. – дов. від 06.11.2007р.

від 2 відповідача:

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору поставки №05/10-г від 14.10.2004р. на загальну суму 117117,9 грн., укладеного між ТОВ “Нівен” та ТОВ “Грісан-Сервіс”та застосувати наслідки визнання недійсними господарських зобов’язань в порядку ст.208 ГК України, а саме стягнути з ТОВ “Грісан-Сервіс” на користь ТОВ “Нівен” 117117,9 грн. отриманих по договору, а з ТОВ “Нівен” стягнути одержані кошти у сумі 117117,9 грн. в доход держави.

1-й відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечує, просить в позові відмовити, посилаючись на наступне:

-          скасування державної реєстрації ТОВ “Грісан-Сервіс” не є підставою для визнання недійсними усіх угод, укладених з моменту його держреєстрації і до моменту виключення з держреєстру;

-          позивачем не доведено, що при укладені спірної угоди та її виконанні, сторони діяли з метою, завідомо суперечній інтересам держави і суспільства;

2-й відповідач відзив та заперечень не надав, направлені на його адресу ухвали суду та повістки повідомлення повернулись з відміткою поштового відділення про відсутність адресата.

З наданої позивачем довідки Головного управління статистики у Миколаївській області №19/10-487/2 від 31.07.2007р. вбачається, що ТОВ “Грісан-Сервіс” значиться в ЄДРПОУ саме за адресою вказаною у позовній заяві.

За таких обставин, суд вважає, що 2-й відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх представників сторін, суд –

в с т а н о в и в:

Під час проведення позивачем планової виїзної перевірки ТОВ “Нівен” було встановлено існування у 2004 році між ТОВ “Нівен” та ТОВ “Грісан-Сервіс” господарських правовідносин, що було зафіксовано у акті перевірки від 14.06.2007р.

Як зазначає позивач, між ТОВ “Нівен” та ТОВ “Грісан-Сервіс” було укладено договір поставки гранітної плитки №05/10-г від 14.10.2004р.

На виконання умов вказаного договору ТОВ “Грісан-Сервіс” поставило ТОВ “Нівен” гранітну плитку на загальну суду 117117,9 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000001 від 30.11.2004р. та податковою накладною №1 від 30.11.2004р.

Факт отримання від ТОВ “Грісан-Сервіс” товару на суму 117117,9 грн. не заперечується ТОВ “Нівен”.

ТОВ “Нівен”, в свою чергу, в рахунок оплати вартості отриманого товару передало ТОВ “Грісан-Сервіс” векселі №№349 та 350 від 07.12.2004р. на загальну суму 117117,9 грн., що підтверджується актом приймання-передачі верселів від 07.12.2004р. (а.с.53).

Позивач просить визнати договір №05/10-г від 14.10.2004р. недійсним з підстав, передбачених ст.207 Господарського кодексу України, оскільки він укладений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства та застосувати наслідки недійсності договорів згідно ст.208 ГК України, а саме: стягнути з ТОВ “Грісан-Сервіс” на користь ТОВ “Нівен” 117117,9 грн. отриманих по договору, а з ТОВ “Нівен” стягнути одержані кошти у сумі 117117,9 грн. в доход держави.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на наступне.

Постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.12.2006р. було визнано нечинним з моменту реєстрації статут ТОВ “Грісан-Сервіс” та свідоцтво платника ПДВ.

Актом №67 від 13.08.2007р. свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ - ТОВ “Грісан-Сервіс” анульоване з 15.10.2004р., ця ж дата є датою виключення ТОВ “Грісан-Сервіс” з реєстру платників ПДВ.

Отже, на думку позивача, укладаючи спірну угоду ТОВ “Грісан-Сервіс” мало на меті ухилення від оподаткування, тобто вказана угода укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, внаслідок чого заподіяно шкоду державним інтересам у вигляді ненадходження коштів до Державного бюджету України.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 208 ГК України передбачено, що якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов’язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язанням, а у разі виконання зобов’язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

За загальним правилом до угод, що підпадають під ознаки ст.207 ГК України, належать, зокрема, угоди спрямовані на приховування об’єктів оподаткування підприємствами, установами, організаціями чи громадянами, які набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, тобто на спричинення шкоди інтересам держави та суспільства. Однак, при прийнятті рішення по кожному спору необхідно встановити в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладання угоди, якою із сторін і якою мірою виконано господарське зобов’язання, а також вину сторін у формі умислу (наміру). При цьому умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це відповідні повноваження. Така ознака, як завідомість, свідчить, що сторони виходячи з обставин справи усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди (господарського зобов’язання), суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Виходячи з наведеного, наявність умислу не може підтверджуватись лише рішенням суду про визнання недійсними установчих документів юридичної особи. Таке рішення не може бути достатньою підставою для визнання укладеної таким підприємством угоди недійсною без встановлення обставин щодо стану виконання підприємством конституційного обов’язку сплачувати податки, за результатами господарської діяльності в цілому та конкретної цивільно-правової угоди, зокрема.

Постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.12.2006р. було визнано нечинним з моменту реєстрації статут ТОВ “Грісан-Сервіс”, свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника ПДВ, оскільки суд встановив, що засновником підприємства є особа, яка не мала наміру здійснювати підприємницьку діяльність, тобто підприємство було створено з порушенням встановленого законом порядку, а власник та керівник підприємства не здійснював безпосередньої самостійної діяльності направленої на отримання прибутку.

Посилання позивача на постанову суду від 28.12.2006р., як на доказ наявності у ТОВ “Грісан-Сервіс” наміру на приховування прибутку, суд вважає безпідставним, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладанні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб’єкта господарювання. В зазначеному рішенні відсутні обставини, встановлені в підтвердження того, що укладаючи спірну угоду, сторони або одна із сторін діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

Крім того, сам факт визнання недійсними установчих документів не тягне за собою недійсність всіх угоди, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Згідно довідки Головного управління статистики у Миколаївській області №19/10-487/2 від 31.07.2007р. станом на вказану дату ТОВ “Грісан-Сервіс” значився в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Згідно п.2 ст.33 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, юридична особа є такою, що припинилась, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Таким чином, на моменту укладання спірної угоди ТОВ “Грісан-Сервіс” мало господарську правосуб’єктність, а саме визнану державою за певним суб’єктом господарювання можливості бути суб’єктом прав (мати і здійснювати господарські права та обов’язки, відповідати за їх належне виконання й мати юридичну можливість захищати свої права та законні інтереси від можливих порушень).

В пункті 6 постанови Пленум Верховного суду України від 28.04.1978р. №3 із змінами та доповненнями “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” роз’яснив, що до угод, укладених з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, зокрема належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами доходів від оподаткування.

Посилання позивача на те, що ТОВ “Грісан-Сервіс” мало на меті приховування прибутків отриманих від реалізації товару спростовується матеріалами справи, а саме.

В акті ДПІ у Заводському р-ні м.Миколаєві про анулювання Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №67 від 13.08.2007р., зазначено, що ТОВ “Грісан-Сервіс” не має податкової заборгованість з ПДВ на дату складання акту.

Відповідно до п.25 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 01.03.2000р. №79 (надалі - Положення), реєстрація платників податку на додану вартість діє до дати її анулювання, яке відбувається у випадках, визначених п.9.8 ст.9 Закону України “Про податок на додану вартість”. Анулювання реєстрації здійснюється шляхом анулювання Свідоцтва та виключення платника податку на додану вартість з Реєстру.

У Акті №67 від 13.08.2007р. про анулювання Свідоцтва платника ПДВ зазначено дату анулювання свідоцтва –15.10.2004р., а дату виключення ТОВ “Грісан-Сервіс” з реєстру платників ПДВ - 15.10.2004р.

Позивачем не надано суду пояснень з посиланням на нормативно-правові акти щодо невідповідності між датою складання акту, датою анулювання свідоцтва та датою виключення платника з Реєстру.

Однак, виходячи з приписів п.25 Положення дата анулювання реєстрації платника ПДВ є саме дата виключення платника з Реєстру, яка в будь-якому випадку не може передувати даті складання акту про анулюванні свідоцтва, тобто у даному випадку - 13.08.2007р.

Таким чином, на момент укладання договору поставки від 14.10.2004р. та вкладання податкової накладної №1 від 30.11.2007р. ТОВ “Грісан-Сервіс” перебувало на податковому обліку як платник ПДВ і, відповідно, мало право на видачу ТОВ “Нівен” податкових накладних.

З довідки ДПІ у Центральному р-ні м.Миколаєва від 27.11.2007р. вбачається, що станом на вказано дату заборгованість ТОВ “Нівен” по податкам і зборам також відсутня.

Будь-яких інших доказів заподіяння відповідачами шкоди державним інтересам у вигляді ненадходження коштів до Державного бюджету України позивач до суду не надав.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Факт укладання договору поставки №05/10-г від 14.10.2004р. між ТОВ “Нівен” та ТОВ “Грісан-Сервіс” з метою, що суперечить інтересам держави та наявність наміру у 1-го та 2-го відповідачів щодо настання відповідних наслідків (діяльність з метою несплати податків) позивачем не доведено, тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 87, 90, 94, 98, п.5 ч.1 ст.157, ст.ст.160-163, 167, 254 КАСУ суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог, про визнання недійсним договору поставки №05/10-г від 14.10.2004р. на загальну суму 117117,9 грн., укладеного між ТОВ “Нівен” та ТОВ “Грісан-Сервіс” та застосування наслідків недійсності, відмовити.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

К.Л.Василяка