ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.07                                                                                        Справа №  20/22/07

Суддя

За позовом Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання № 6”, м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжміськліфт”, м. Запоріжжя

про стягнення суми 9327,64 грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача –     Новікова Ю.В. (довіреність  №54/08 від 16.01.2007р.);

Від відповідача –Омельяненко В.В. (довіреність №б/н від 07.01.2007р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжміськліфт” 7684,14 грн. основної заборгованості з оплати послуг, 292,40 грн. 3% річних, 347,99 грн. пені, 1003,11 грн. збитків від інфляції, всього суму 9327,64 грн..

Ухвалою господарського суду від 18.12.2006р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/22/07,  судове засідання  призначено на 18.01.2007р. Ухвалою суду від 18.01.2007р. на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 07.02.2007р. У судовому засіданні 07.02.2007р. на підставі ст.77 ГПК України оголошено перерву до 14.02.2007р.У судовому засіданні 14.02.2007р. на підставі ст.77 ГПК України оголошено перерву до 16.02.2007р.

16.02.2007р. справу розглянуто, за згодою сторін оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та доповнення до заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача  суму основного боргу за червень, липень, серпень 2005р. у сумі 7684,14 грн., суму 735,98 грн. пені, суму 998,93 грн. індексу інфляції, суму 292,40 грн. –3 % річних, всього 9711,45 грн. на підставі договору про надання послуг диспетчерської системи зв’язку від 01.06.2005р.

У порядку ст. 22 ГПК України заява про уточнення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Таким чином, предметом розгляду справи є уточнені позовні вимоги, мотивовані обставинами, викладеними у позові, та обґрунтовані ст.ст. 525, 625 ЦК України.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, мотивуючи наступним. Предметом договору №2 від 01.06.2005р. є надання виконавцем замовнику диспечерських послуг, але вартість цих послуг договором не визначена. В п.2.1 договору визначена вартість послуг за користування інформацією, що є іншим різновидом послуг. Також в договорі відсутній порядок визначення вартості диспечерських послуг або посилання на  інші документи, якими вона може визначатись. Крім того, предмет договору є  неконкретним, він не дозволяє визначити, які саме послуги і в якому обсязі зобов'язаний надати виконавець замовнику. Відповідно до ст.180 ГК України істотними умовами господарського договору є предмет, ціна та строк дії договору. При недосягненні згоди по цим умовам договір вважається неукладеним. На підставі цього вимоги позивача про стягнення на підставі договору №2 від 01.06.2005р є безпідставними.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2005р. між Комунальним підприємством “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання № 6” (замовник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Запоріжміськліфт” (виконавець, відповідач у справі) був укладений договір №6 на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту ліфтів та диспетчерських систем, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець  приймає на себе  організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню, ремонту ліфтів та диспетчерських систем, повне та періодичне випробування ліфтів на об’єктах замовника.

Згідно з цим договором, зокрема, замовник зобов’язаний проводити цілодобовий контроль за роботою ліфтів з реєстрацією заявок на усунення неполадок ліфтів, систем, передачу цих заявок виконавцю для усунення неполадок (п.3.2.11).

Відповідно до п.7.1 даний договір вступає в силу з 01.03.2005р. і діє по 30.06.2005р.

До зазначеного договору підписані додаткові угоди, якими, зокрема, продовжено строк дії договору до 31.08.2005р.

01.06.2005р. між КП “ВРЕЖО № 6” (виконавець, позивач у справі) та ТОВ “Запоріжміськліфт” (замовник, відповідач у справі) підписаний договір №2, за яким замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати диспетчерські послуги.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору вартість послуг за користування інформацією, з урахуванням ПДВ складає 2561,38 грн. Оплата проводиться шляхом щомісячного перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 5-го числа наступного за звітним місяця з наданням акта виконаних робіт, підписаного обома сторонами.

Згідно з п.3.4 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань винному нараховується пеня в розмірі 0,5% від загальної суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка чинна в період, за який сплачується пеня, враховуючи день оплати.

Пунктом 4.1 встановлено, що договір вступає в силу з 1 червня 2005р.

26.06.2005р., 28.07.2005р., 31.08.2005р. між сторонами підписано акти виконаних робіт з надання диспетчерських послуг на загальну суму 7684,14 грн.

30.08.2006р. позивач направив відповідачу претензію №1 щодо оплати послуг на суму 9880,68 грн. за договором №2 від 01.06.2005р.

Оскільки ТОВ “Запоріжміськліфт” не сплатило суму, позивач просить стягнути суму вартості послуг диспетчерської системи зв’язку.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, пояснення сторін, суд  прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (зобов’язань) є , зокрема, договір.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 цього Кодексу передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлений договором.

Згідно з ст.905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до  ст.ст. 525, 526 ЦК України  зобов’язання має  виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.180 Господарського кодексу України  зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського  договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як вбачається із договору №2 від 01.06.2005р., на який посилається позивач як на підставу позовних вимог, сторони визначити, що договір вступає в силу з 1 червня 2005р., однак закінчення строку дії договору не визначено. Згідно з ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору. Тобто, в порушення вимог ст.ст.180 ГК України, ст.905 ЦК України сторони не погодили строк дії договору, тобто суттєву умову. Позивачем не доведено, що строк дії договору про надання послуг визначено законом або іншими нормативно –правовими актами.

Крім того, із п.1.1 договору №2 слідує,  що його предметом є надання диспетчерських послуг. Згідно з п.2.1 передбачено вартість послуги за користування інформацією.  Як на підставу позовних вимог щодо стягнення основного боргу позивач посилається на розрахунок вартості надання інформації на диспетчерському пульті ОДЗ-22, згідно з яким сума витрат в місяць з ПДВ становить 2561,38 грн. У зазначеному розрахунку відсутня дата підписання та посилання на договір, визначено вартість надання інформації.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, правовідносини сторін були врегульовані договором №6 на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту ліфтів та диспетчерських систем, який був чинний до 31.08.2005р.  Відповідно до цього договору проводити цілодобовий контроль за роботою ліфтів з реєстрацією заявок на усунення неполадок ліфтів, систем, передачу цих заявок виконавцю для усунення неполадок (п.3.2.11) є зобов’язанням  КП “ВРЕЖО №6”. При цьому договором не було передбачено, що ці діє будуть врегульовані окремим договором, та ще  й оплачуватися ТОВ “Запоріжміськліфт”.   Із пояснень в судовому засіданні представників сторін слідує, що фактично це і є диспетчерськими послугами, тобто надання інформації щодо неполадок ліфта, на підставі яких  ТОВ “Запоріжміськліфт” приступав до виконання своїх зобов’язань за договором №6 щодо  організації і виконання робіт по технічному обслуговуванню, ремонту ліфтів та диспетчерських систем.

Відповідно до ст.41 Закону України “Про інформацію” інформаційна послуга –це здійснення у визначеній законом формі інформаційної діяльності по доведенню інформаційної продукції до споживачів з метою задоволення їх інформаційних потреб.

Із змісту договору №2 від 01.06.2005р. не вбачається, що включають в себе диспетчерські послуги, що дає підстави вважати предмет договору не погодженим.

Із аналізу договору №6 від 01.03.2005р., укладеного між сторонами, слідує, що   проведення цілодобового контролю за роботою ліфтів з реєстрацією заявок на усунення неполадок ліфтів, систем, передачу цих заявок виконавцю для усунення неполадок (диспетчеризація) є зобов’язанням КП “ВРЕЖО №6” в межах договору №6 від 01.03.2005р.

Таким чином, сторони не погодили предмет договору та строк його дії.

Частиною 8 статті 181 ГК України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним ( таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, оскільки договір №2 від 01.06.2005р. є неукладеним, відсутні підстави для стягнення заявленої суми основного боргу  7684,14 грн., суми 735,98 грн. пені, суми 998,93 грн. індексу інфляції, суми 292,40 грн. –3 % річних.

Крім того, суд звертає увагу, що розрахунок пені виконаний з порушенням вимог ст.258 ЦК України, відповідно до якої до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Позивач заявив до стягнення пеню за порушення, на його думку, зобов’язання в червні, липні, серпні 2005р., до суду звернувся з позовом  18.12.2006р., тобто строк пропустив.

У зв’язку з викладеними обставинами посилання позивача в позовній заяві на інші норми права та письмові докази, зокрема, акти виконаних робіт, не спростовує висновки суду, наведені вище.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати  покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49,  82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                      Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення оформлено і підписано у повному обсязі  01.06. 2007 р.