ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-9/060
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У к р а ї н и

"05" квітня 2007 р.  13:03                                                                                м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Рибіной С. А., при секретарі Сербенюке Д. О.,

за участю представників:

прокурора Ленінського району міста Севастополя –Шаблін Є. І., довіреність № 490 від 21.03.2007.

від позивача – Кухаренко В. Н., довіреність № 04-02 від 10.01.2007;

від відповідача –  Москалець Ю. О., довіреність № Д-1 від 15.01.2007.

від третьої особи - не з’явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі адміністративну справу

за  позовом  Прокурора Ленінського району міста Севастополя

в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю “АРТА”

третя особа Севастопольський міський центр зайнятості

про  стягнення 7632,00 грн.

Суть спору: Прокурор Ленінського району міста Севастополя звернувся до суду із адміністративним позовом в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю “АРТА” (далі –ТОВ “АРТА”)   про стягнення 7632,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», яке виразилося в тому що в 2005 році фактично на підприємстві  інвалід працював лише три місяці, що не може вважатися виконанням нормативу передбаченого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідач  позовні вимоги не визнає, вважає, що робоче місце для  інваліда неможливо створити без самого інваліда, самостійно підприємство не повинно займатися працевлаштуванням інвалідів, рішення місцевої Ради про створення робочих місць для інвалідів на ТОВ “АРТА” відсутнє. Крім того, відповідач вказує, що він знаходиться на спрощеній системі оподаткування, у зв’язку  з чим він звільняється від сплати будь –яких інших платежів.

Ухвалою від 13.03.2007 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи  яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Севастопольський міський центр зайнятості.

Представник третьої особи в судове засідання не з’явився, надав клопотання про розгляд справи в його відсутності. Згідно письмових пояснень Севастопольського міського центру  зайнятості  відповідач звіти форми 3-ПН за 2005 рік не надавав. Інваліди для працевлаштування на підприємство не направлялися у зв’язку з відсутністю інформації про наявність вакантних місць для інвалідів.

Згідно зі ст.ст.27, 49, 51, 121, 130 Кодексу адміністративного судочинства України, представникам позивача  та відповідача роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки.

За клопотанням представників позивача та відповідача, відповідно до статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України, пояснення та клопотання по справі надавались ними російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін,  суд

ВСТАНОВИВ:

Державне    управління  у сфері  соціальної захищеності  інвалідів  здійснюється  Міністерством  соціального захисту населення України, Міністерством охорони  здоров'я України  і міськими радами  народних депутатів України  відповідно до ст. 8 Закону України «Про  основи  соціальної захищеності інвалідів в  Україні».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-12 від 21.03.91 (з подальшими змінами та доповненнями) фінансування роботи по соціальному захисту інвалідів  здійснюється Фондом України соціального захисту інвалідів.

Виходячи з Положення  про Севастопольське  міське  відділення Фонду  України  соціального захисту  інвалідів, затвердженого  директором Фонду   01.11.2002 року дане відділення є  територіальним органом урядового органу державного  управління –Фонду   соціального захисту інвалідів, на  яке, зокрема, покладено здійснення  в установленому порядку  виконання  загальнодержавних програм  соціального захисту  інвалідів і фінансування  заходів  по соціально-трудовій і професійній  реабілітації інвалідів, для створення робочих місць  для  інвалідів

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-12 від 21.03.91 для усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % від  загальної вартості  працюючих, якщо кількість працюючих від 8 до 25 чоловік –встановлюється норматив в кількості 1 робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до  п. 5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів (далі –Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.95   № 314, підприємства здійснюють заходи по створенню робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць.

Відповідно до п. 3 Положення, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Згідно  п. 14 вказаного Положення, підприємства, в рамках доведеного до відома нормативу,  створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні  місця та вакантні посади, на яких може використовуватися труд інвалідів.

Якщо юридична  особа   не  забезпечила  створення  робочих  місць для  працевлаштування  інвалідів  на  власному підприємстві, то воно  повинно сплатити  відділенню Фонду   відповідні   штрафні санкції, за  рахунок  яких будуть створені  робочі  місця для інвалідів  на  інших підприємствах.

Згідно поданого відповідачем –ТОВ “АРТА” до Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіту Форми  № 10-ПІ про зайнятість  та працевлаштування інвалідів за 2005 рік у відповідача середньо облікова чисельність штатних працівників облікового складу складала 25 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів складав 1 місце від загальної кількості працюючих на підприємстві, фактично на підприємстві протягом 2005 року інвалід працював три місяці, у зв’язку з чим норматив працевлаштування інвалідів підприємством не був виконаний, середня річна заробітна плата на підприємстві за 2005 рік склала 7632,00 грн.

Згідно Листа Севастопольського міського центру зайнятості  відповідачем  звіти форми  3 ПН за 2005 рік про вакантні місця для працевлаштування інвалідів на підприємстві  не надавалися.

Згідно листа Центральної міської медико-соціальної комісії від 27.03.2006 (вих. № 78) ТОВ “АРТА” робочі місця для працевлаштування інвалідів  станом на 01.01.2006 не атестувало.

Таким чином, відповідачем в 2005 році не виконаний норматив працевлаштування інвалідів, встановлений  ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», так як інвалід на підприємстві працював лише три місяці.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»№ 875-12 від 21.03.1991, з подальшими змінами та доповненнями, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Як вважає позивач, підприємство було зобов'язано перерахувати  на рахунок Севастопольського  міського  відділення  Фонду  України соціального захисту інвалідів  суму  штрафних санкцій  у розмірі 7632,00 грн. за одне  робоче місце не зайняте інвалідом.

Однак, вказані  кошти  на  рахунок Відділення  до теперішнього часу в  добровільному порядку  не поступили, внаслідок чого  утворилася заборгованість підприємства  перед Відділенням по сплаті адміністративно - господарських  санкцій на суму  7632,00 грн.

Факт знаходження відповідача на спрощеній системі оподаткування (єдиному податку) не може бути врахований судом як підстава для звільнення ТОВ “АРТА”  від сплати санкцій на підставі наступного.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»встановлено, що підприємство повинно нести відповідальність у розмірі середньорічної заробітної плати за кожне робоче місце  не зайняте інвалідом.

Відрахування до Фонду соціального захисту інвалідів України (далі Фонд) не носять характер обов'язкових платежів, а є санкцією за те, що кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, не залежать від наявності або відсутності прибутку.

Стаття 14 Закону України “Про систему оподаткування” містить перелік загальнодержавних платежів та зборів до яких не відносяться санкції передбачені Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Таким чином, платник єдиного податку не звільняється від сплати санкцій за те, що кількість  працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 258-259 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “АРТА” (99011, м. Севастополь,  вул. Леніна, буд. 48, , р/р 01  в СФ ЗАТ «Банк Петрокомерц-Україна», МФО 384544)   на користь Севастопольського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (99011, м. Севастополь, вул. Гоголя, 20-а, ,                       р/р 0007 в УДК м. Севастополя, МФО 824509) адміністративно –господарські  санкції  в сумі 7632,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя                                                                                                 С. А. Рибіна

Повний текс постанови виготовлений 10.04.2007.