донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.04.2007 р.                                                                           справа №40/423

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
не з*явився,

від відповідача:
не з*явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю „Заря” м.Сімферополь

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
12.02.2007 року

по справі
№40/423 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Заря" м.Сімферополь

до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Алвік” м.Новогродівка Донецької області

про
стягнення 34149  грн. 38 коп.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2006року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Заря” м.Сімферополь, звернувся до господарського  суду Донецької області до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Алвік” м.Новогродівка Донецької області, з позовом про стягнення з відповідача збитків у вигляді неодержаного доходу в розмірі 34149грн.38 коп.

Рішенням від 12 лютого 2007року  господарський суд Донецької області (суддя Підченко Ю.О.)  у задоволені позову відмовив у зв'язку з необґрунтованістю.  Судове рішення мотивоване тим, що  предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту порушеного права.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати. Прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що  судом першої інстанції  порушені норми матеріального права.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час і місце засідання у відповідності до ст.98 Господарського процесуального кодексу України були  повідомлені належним чином. Причини неявки відповідача невідомі.

До апеляційного суду надійшла телеграма від ТОВ „Заря” м.Сімферополь - заявника скарги, про  розгляд скарги без його представника. Приймаючи  до уваги те, що сторони не використали наданого законом права на участь свого представника в судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглядати справу за відсутності представників сторін, оскільки наявних матеріалів достатньо для повного, всебічного та об’єктивного розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст.28,29 Закону України “Про судоустрій в Україні” розпорядженням заступника голови Донецького апеляційного господарського суду була призначена нова колегія суддів для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

Господарським судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю „Заря” (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Алвік” (відповідач)  була досягнута усна домовленість, згідно якої позивач 20.01.2006року за видатковою накладною №СФ-0000012 здійснив постачання продукції на адресу відповідача на загальну суму 34149грн.38коп. (а.с.8) Відповідач, в свою чергу, зобов'язався сплатити отриманий товар.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони здійснили встановлення правовідносин не шляхом оформлення письмового договору, а конклюдетно, тобто,  дії відповідача і позивача були правочином, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та підпадає під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст.655 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу –це договір, за яким одна сторона зобов'язується передати продукцію у власність другій стороні, яка, в свою чергу, зобов'язується прийняти продукцію та оплатити за неї визначену суму.

Основними та певними ознаками договору купівлі-продажу є перехід майна у власність покупця.

В даному випадку, спірна продукція отримана відповідачем, про що свідчать видаткова накладна №СФ-0000012.

Для оплати отриманого товару  позивачем виставлений рахунок-фактура №СФ-0000012 від 20.01.2006р. (а.с.9).

Як вбачається із матеріалів справи,  відповідач у порушення ст.526 ЦК України свої зобов’язання не виконав, продукцію отримав на загальну суму 34149грн.38коп., але її оплату не здійснив.

Позивач намагається стягнути з відповідача збитки у вигляді неодержаного доходу в розмірі 34149грн.38 коп. внаслідок несплати отриманої відповідачем продукції.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що господарським судом правомірно відмовлено у задоволені цих вимог, оскільки у відповідача ТОВ „Алвік” виник перед позивачем борг у вигляді несплати отриманої продукції, а не збитки, які виникли,  на думку позивача, у вигляді неодержаного ним доходу на підставі ст.224 Господарського кодексу України.

Статтею 224 ГК України передбачено відшкодування збитків.

Відповідно до ч.2 ст.224 ГК України під збитками розуміються  витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Отже, частина друга даної норми не дає загального визначення збитків, а встановлює лише їх обсяг, ті складові збитків, які підлягають відшкодуванню за рахунок винної сторони.

Твердження позивача про те, що у нього виникли збитки у вигляді неодержаного доходу у результаті несплати відповідачем придбаної ним продукції у сумі 34149,38грн., неправомірні, оскільки  неодержаним доходом – є така втрата кредитором  очікуваного збільшення (приросту) майна, яке засноване на точних даних,  підтверджуючих можливість одержання  ним грошових сум або інших цінностей, якби зобов'язання було  виконано боржником.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Одним із елементів складу цивільного правопорушення, який вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, є об'єктивна сторона, яку утворюють наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправні дії, які виражені у невиконанні або неналежному виконанні боржником взятого на себе зобов'язання; причинний зв'язок між протиправними діями боржника та збитками. Важливим елементом  об'єктивної сторони цивільного правопорушення є причинний зв'язок між збитками, які виникли у кредитора, та протиправними діями боржника, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов'язань.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. Отже, на кредитора покладається обов’язок доказати розмір збитків, завданих йому порушенням зобов’язання. При цьому кредитор має не лише точно підрахувати розмір заподіяних йому збитків, але й, як правило, підтвердити їх документально. Пред’явлення вимог про відшкодування неодержаних доходів покладає на кредитора обов’язок довести, що ці доходи  (вигода) не є абстрактними, а дійсно були би ним  отримані у разі належного виконання боржником своїх обов’язків. При визначенні  реальності  неодержаних доходів мають враховуватися  заходи, вжиті кредитором для їх одержання.

Як вбачається із матеріалів справи,  позивачем не надано суду доказів виникнення збитків, а також недоведено наявності причинного зв’язку між невиконанням зобов’язань відповідачем та заподіяними позивачеві збитками у вигляді неодержаних доходів (прибутку).

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з викладеного, можна зробити  висновок, що позивачем в повній мірі не доведено наявності  умов, за яких виникає цивільно-правова відповідальність, а відтак, господарський суд правомірно відмовив у вимогах позивача щодо стягнення з відповідача збитків у вигляді неотриманого доходу у розмірі 34149грн.38коп.  у зв'язку з необґрунтованістю.

Інші доводи, наведені у скарзі до уваги судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

До прийняття рішення у справі, позивач  не скористався своїм правом, що передбачено ст.22 Господарського  процесуального  кодексу України, не змінив підставу та предмет  своїх позовних вимог, а наполягав задовольнити  позов про стягнення з відповідача збитків у вигляді неодержаного доходу в розмірі 34149грн.38 коп. У апеляційного суду немає підстав для застосування ч.2 ст.83 ГПК України та самостійно змінити предмет та підставу позову.

За таких обставин, за результатами апеляційного провадження судова колегія  вважає, що відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2007року  ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.33,43,49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Заря” м.Сімферополь  на рішення господарського суду від 12.02.2007року у справі №40/423 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2007року у справі №40/423-  залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС