ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 р.
№ 15/215

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого  -                                      Полякова Б.М.

Суддів -                                                  Ткаченко Н.Г.

Катеринчук Л.Й.

За участю представників : ТОВ "Рисан" –Павленка В.В.; ВАТ “Костопільський склозавод”  - Пасічник К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Товариства  з обмеженою відповідальністю "Рисан"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2006 р. по справі № 15/215 за позовом Товариства  з обмеженою відповідальністю "Рисан" до Відкритого акціонерного товариства “Костопільський склозавод”  про зобов'язання вчинити певні дії., -

В С Т А Н О В И В :

Позивач  -  ТОВ "Рисан" в серпні 2006 р. звернувся з позовом до господарського суду  Рівненської області про  зобов'язання ВАТ "Костопільський склозавод"  провести зарахування зустрічних однорідних вимог, шляхом виключення з реєстру вимог кредиторів ВАТ “Костопільський склозавод” грошових вимог ТОВ “Рисан”, як  задоволені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Рішенням господарського суду  Рівненської області  від 20 вересня  2006 р. по справі  № 15/215 /суддя : Коломис В.В./  позовні вимоги були задоволені повністю, зобов’язано відповідача  провести зарахування зустрічних вимог, шляхом виключення з реєстру вимог кредиторів ВАТ “Костопільський склозавод” грошових вимог ТОВ “Рисан” як задоволені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог; стягнуто з відповідача на користь позивача 203 грн. –судових витрат.

Постановою Львівського  апеляційного господарського суду від                         07 грудня  2006 р. по справі  № 15/215 / колегія суддів у складі :                  Кордюк Г.Т., Давид Л.Л.,  Мурська Х.В./ рішення господарського суду  Рівненської області  від 20.09.2006 р. скасовано,  в задоволенні позовних вимог відмовлено, стягнуто з   позивача  на користь відповідача витрат по сплаті державного мита при поданні апеляційної скарги в розмірі 42,50 грн.

В касаційній скарзі  позивач  -  Товариство  з обмеженою відповідальністю "Рисан"  просить   скасувати   постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2006 р., посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм  матеріального та процесуального права, а рішення господарського суду  Рівненської області  від 20.09.2006 р. залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін,  перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга  підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Як   було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій,             09 червня 2006  р. між ВАТ "Костопільський склозавод" (продавець) та  ТОВ   “Рисан” (покупець) укладений договір купівлі-продажу цінних паперів №312/1/01К, відповідно до якого ВАТ "Костопільський склозавод" зобов’язувався передати позивачу у власність належні йому на праві власності 1 789 622 штук простих іменних акцій  ЗАТ “Костопільський завод скловиробів”; а ТОВ   “Рисан”, відповідно, зобов’язувався прийняти та сплатити вартість цінних паперів в порядку та на умовах, визначених договором (п.1.1 договору). Відповідно до п.3.1 Договору покупець сплачує вартість акцій, а саме 801 286,30 грн. (п.1.2.7 Договору), протягом 10 (днів), з дня передачі відповідних документів.

Крім того, судами попередніх інстанцій було встановлено, що відповідач мав зустрічні грошові зобов’язання перед позивачем, а саме заборгованість за простим векселем № 62 в сумі 801286,30 грн.

Відповідач відмовив позивачу в зарахуванні зустрічних вимог, посилаючись на те, що поскільки ВАТ “Костопільський склозавод” перебуває у стадії ліквідації, і Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не передбачено проведення розрахунків за поточними договорами шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог, а отже, кредиторські вимоги ТОВ   “Рисан”   будуть погашенні (повністю чи частково) при завершенні формування ліквідаційної маси.

Задовольняючи  позовні вимоги, господарський суд першої інстанції, виходив з того, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 09.06.2006 р. №312/1/01К, відповідач мав перед позивачем заборгованість за простим векселем № 62 в розмірі 801286,30 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи векселем (а.с.12) та ухвалою господарського суду Рівненської області від 02.12.02 р. у справі № 4/55 (а.с.13, 14);

- відповідно до ч.1 ст.202 ГК України та з ч.3 ст.203 ГК України господарське зобов’язання припиняється в т.ч. зарахуваннями зустрічної вимоги; господарське зобов’язання припиняється зарахуванням  зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав, або строк якої не зазначений чи зазначений  моментом витребування.  При цьому, для зарахування достатньо заяви однієї сторони; така заява ТОВ “Рисан”    була 22 червня  2006 р. направлена відповідачу;

- відповідно до ст.601 ЦК України зобов’язання припиняється:  зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлено або визначений моментом пред’явлення вимоги. При цьому, зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

- зобов’язання ТОВ “Рисан” провести розрахунки за придбані  на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № 312/1/01 К від 09.06.06 р. акції в сумі 801286,30 грн. та, відповідно, зобов’язання відповідача погасити простий вексель № 62 в сумі 801286,30 грн. свідчать про те, що вимоги сторін є зустрічними, однорідними, строк виконання за якими настав.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов до правильного  висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю   "Рисан" до Відкритого акціонерного товариства "Костопільський склозавод"  про зарахування зустрічних, однорідних вимог є обґрунтованими і  підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалою господарського суду Рівненської області від 02.12.2002 р. по справі № 4/55 затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ "Костопільський склозавод",  до якого включено ТзОВ “Рисан” з грошовими вимогами на суму 801286,30 грн.;

- відповідно до ч.1 ст.31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, кошти отримані від продажу майна боржника направляються на задоволення вимог кредиторів у порядку встановленому ст.31 Закону. Тобто,  законом передбачено, що грошові вимоги кредиторів задовольняються лише шляхом перерахування грошових коштів, отриманих від продажу майна підприємства банкрута, інших способів припинення грошових зобов'язань боржника (банкрута) законом не передбачено.

Такими чином, господарський суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що поскільки Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не надає право боржнику виключати з реєстру вимог кредиторів,  грошові вимоги, які включені до цього реєстру на підставі ухвали місцевого господарського суду у справі про банкрутство, то  вимога ТОВ “Рисан” зобов'язати відповідача провести зарахування зустрічних вимог, шляхом виключення з реєстру вимог кредиторів відповідача грошових вимог ТзОВ “Рисан”, як задоволені, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог - задоволенню не підлягає.

Але з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім  переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства  рішення суду  є законним тоді,  коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржувана  постанова апеляційної інстанції вимогам закону не відповідає.

Згідно зі ст.41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконання, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої із зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами, а також, згідно з частиною 2 цієї ж статті, в разі його розірвання або визнання недійсним за рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до ч.1 ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Закон України "Про відновлення платоспроможності  боржника або  визнання його  банкрутом"  не містить прямої заборони  щодо  можливості  погашення  вимог  кредиторів  шляхом проведення зарахування зустрічних вимог.

Отже, господарський суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що вимоги ТОВ “Рисан” про зарахування зустрічних однорідних вимог ВАТ "Костопільський склозавод", які заявлені в період дії  ліквідації  ВАТ "Костопільський склозавод",  не підлягають задоволенню, так як  Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не передбачено проведення розрахунків за поточними договорами шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог.

Таким чином,  господарський суд першої інстанції  дійшов до обґрунтованого висновку, що поскільки зобов’язання позивача провести розрахунки за придбані  на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № 312/1/01 К від 09.06.06 р. акції в сумі 801286,30 грн. та, відповідно, зобов’язання відповідача погасити простий вексель № 62 в сумі 801286,30 є зустрічними та однорідними, строк виконання за якими настав, то відповідно до ст. 601 ЦК України,   позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення господарського суду Рівненської області  від 20.09.2006 р. постановлено у відповідності до фактичних обставин справи  та вимог чинного законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

З висновками господарського суду апеляційної інстанції, викладеними в постанові Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2006 р. по справі № 15/215,  якою скасовано рішення господарського суду Рівненської області  від 20.09.2006 р., погодитись не можна, поскільки вони суперечать фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117 –11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу    Товариства  з обмеженою відповідальністю "Рисан"  задовольнити.

Постанову  Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2006 р. по справі № 15/215 скасувати.

Рішення господарського суду Рівненської області  від 20.09.2006 р.  по справі № 15/215 залишити без змін.

Головуючий -                                                                 Поляков Б.М.

Судді -                                                                             Ткаченко Н.Г.

Катеринчук Л.Й.