АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.02.07
Справа  № 13/237

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

судді-доповідача                              Мельник
Г.І.

суддів                                        Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну
скаргу УЧСП «Карпати-Моравія»НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5р.

на рішення господарського
суду Чернівецької області від 13.11.2006р.

у справі    №13/237

за позовом ПП
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, Житомирської області

до відповідача Українсько-чеського
спільного підприємства «Карпати-Моравія», м. Вижниця Чернівецької області

про стягнення 19 817,96
грн. боргу.

За участю:

Від позивача не
з'явився;

Відповідача
ОСОБА_2

В ході судових засідань представнику
відповідача права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України роз'яснено,
заперечень щодо складу суду не поступало.

Встановив:
рішенням господарського суду Чернівецької області (суддя С.О. Миронюк) від
13.11.2006 року у справі №13/237 частково задоволено позовні вимоги.

Відповідач з постановленим рішенням не
погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати,
оскільки судом порушено норми процесуального права знехтувавши клопотання
відповідача про відкладення розгляду справи та взявши до уваги відзив, в якому
частково визнано позовні вимоги.

Позивач правом передбаченим ст. 96 ГПК
України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надіслав. В засідання
суду явку представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про
час розгляду справи, тому колегія вирішила розглянути справу без його участі за
наявними матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника
відповідача колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що
рішення господарського суду Чернівецької області від 13.11.2006 року слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому колегія виходила з
наступного:

ІНФОРМАЦІЯ_1р. між українсько-чеським
підприємством «Карпати-Моравія»(продавець) та ПП ОСОБА_1 (покупець) укладено
договір купівлі-продажу продукції НОМЕР_1р.

Згідно 3.1 договору продавець здійснює
постачання в терміни, кількості і номенклатурі, відповідно до рознарядки
покупця. Орієнтовна сума договору, на момент його укладення складає 200000,0
грн. Покупець здійснює 100% передоплату товару. (п. 4.1-4.2 договору).

На виконання умов договору позивач в
якості попередньої оплати ІНФОРМАЦІЯ_2р. перерахував грошові кошти в сумі 19000
грн.

Пунктом 5.1.1 продавець гарантує
постачання продукції протягом 2 днів із дня одержання грошових коштів.

Встановлено, що відповідач взяті на
себе зобов'язання щодо відпуску продукції не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_3р. відповідачем було
частково повернуто грошові кошти в сумі 1000,0 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_4р. позивачем на адресу
відповідача надсилалася претензія з вимогою повернення 18 000,0 грн., яка
залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Представник відповідача в судовому
засіданні факт невиконання зобов'язання не заперечив.

На підставі цього, колегія погоджується
з висновком суду першої інстанції, що за відповідачем рахується заборгованість
в сумі 18 000,0 грн.

Крім цього, статтею 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Тому колегія також погоджується, що
позовні вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних в сумі 557,96 грн. та 1260
грн. інфляційних є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Отже, з огляду на вище викладене,
колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Чернівецької області відповідає матеріалам справи,
грунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає,
зазначені в апеляційних скаргах інші доводи скаржників не відповідають
матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві,
що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись
ст.ст.33,43,49,91,99,101,103,105 ГПК України , суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду
Чернівецької області від 13.11.2006 року по справі за №13/237 залишити без
змін.

2.В задоволенні апеляційних скарг
відмовити.

3.Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

4.Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Чернівецької області.

Головуючий-суддя                   Г.І.Мельник

Судді                              Д.Ф.Новосад

О.В.Михалюк