ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "06" березня 2007 р.                                                       по справі  № 02/18-92

від 06.03.2007р.                         справа  №  02/18-92

за позовом колективного підприємства «Промбуд-6»

до Приватного виробничо-комерційного підприємства «Вестбудсервіс»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

Суддя  Костюк С.В.

Секретар судового засідання  Сур’як О.Г.

Представники:

від позивача: Осіпов А.О., довіреність № 58 від 05.03.2007р., Бондар С.М., директор

від відповідача: Вовк А.Г., директор

Запис розгляду справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу „Діловодство суду”.

В судовому засіданні сторонам роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяви про відвід судді відповідно до ст.20 ГПК України не поступило.

За згодою сторін в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:  позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу гаражів площею 180,1кв.м. за адресою м.Луцьк, вул.. Індустріальна, 2 від 15.11.2001р. між КП «Промбуд-6» та ПВКП «Вестбудсервіс».

Обгрунтовуючи заявлену вимогу позивач зазначає, що продаж майна за оспорюваним договором було здійснено по залишковій вартості 15065,16грн., яка істотно відрізняється від ринкової вартості, розрахунків по договору не було здійснено; договір купівлі-продажу не відповідає вимогам закону, внаслідок укладення його за межами повноважень представника продавця та внаслідок зловмисної домовленості представників сторін по договору. При цьому вказує, що у директора КП «Промбуд-6» були відсутні належні повноваження для продажу будівлі (гаражів), а представник покупця Вовк А.Г., який був працівником та співзасновником колективного підприємства знав (повинен був знати) про зазначене. При правовому обґрунтуванні заявленої вимоги позивач посилається на ст.29, 48 ЦК УРСР, ч.3 ст.92, ст.203, ч.2 ст.215, ст.207 ЦК України та Статут КП «Промбуд-6», пунктом 8.6 якого визначено, що до виняткової компетенції загальних зборів належить прийняття ухвал з продажу будівель.

Відповідач у відзиві на позов вказує, що вимога позивача є безпідставною, оскільки на умовах, визначених чинним законодавством - локальними нормами КП «Промбуд-6» 01.11.2001р. було прийнято рішення про реалізацію гаражів по вул.. Індустріальній, буд 2 в м. Луцьку, розрахунки по договору проведені повністю, на придбане майно оформлено право власності, впродовж передбаченого законом терміну питання про визнання договору недійсним не ставилось, тому позивачем пропущено строк позовної давності.

Також на адресу суду від відповідача надійшло клопотання зупинити розгляд справи відповідно до ст.79 ГПК України до вирішення справи за позовом Вовка А.Г. до КП «Промбуд-6» про визнання недійсним деяких положень Статуту товариства  та визнання недійсним рішення загальних зборів КП «Промбуд-6» від 18.11.2006р. В підтвердження зазначеного в клопотанні додано ухвалу про відкриття провадження у справі від 16.02.2007р. Луцького міськрайонного суду

Дане клопотання розглянуто в судовому засіданні за участю сторін, однак враховуючи те, що відповідач не підтримав його, судом клопотання про зупинення провадження у справі відхиляється.

З представлених суду матеріалів вбачається наступне.

15 листопада 2001 року між КП «Промбуд-6» в особі директора Жежеруна В.Д. та Приватним виробничо-комерційним підприємством «Вестбудсервіс» було укладено договір купівлі-продажу гаражів загальною площею 180,1кв.м., які знаходяться за адресою м. Луцьк, вул.. Індустріальна,2 (а.с.9-10 т.1).

Рішення про продаж гаражів Вовку А.Г., як власнику ПВКП «Вестбудсервіс»,  згідно поданої ним заяви, приймалось на засіданні правління КП «Промбуд-6», протокол засідання від 01.11.2001р. (а.с.122 т.1). До складу членів правління входив також Бондар С.М. (нинішній директор КП «Промбуд-6»), який працював на цьому підприємстві.

Відповідно до п.1.3 договору вартість майна складала 15065,16грн., яку покупець зобов’язаний був внести протягом трьох календарних днів з моменту укладання договору.

Розрахунки за придбане майно проведені шляхом перерахування коштів в сумі 10357,82грн. згідно платіжних доручень № 185 від 19.11.2001р. та № 186 від 22.11.2001р, а також за рахунок заборгованості по зарплаті працівникам КП «Промбуд-6» Максимчуку В.О. в сумі 2797,25грн. (заява Максимчука В.О. від 15.11.2001р.) та Вовку А.К. в сумі 1910,09грн. (заява Вовка А.К. від 15.11.2001р.) (а.с.16-17, 21 т.2). Зазначене підтверджено також бухгалтерською довідкою КП «Промбуд-6» та рахунком № 107 від 19.11.2001р. (а.с.16, 31 т.2).

Як слідує з довідки КП «Промбуд-6» № 632 від 13.12.2006р. (а.с.35 т.1) громадяни Максимчук В.О. та Вовк А.Г. були працівниками колективного підприємства і були звільнені з роботи 01.05.2002р. в зв’язку з скороченням штатів відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (накази №17 та №18 від 30.04.2002р.).

Придбане по договору купівлі-продажу майно передано ПВКП «Вестбудсервіс» по акту прийому-передачі від 15.11.2001р. (а.с.11 т.1).

Згідно листа комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» № 4091 від 13.12.2006р. (а.с.73 т.1) право власності на гаражі (А-2) за адресою м. Луцьк, вул.. Індустріальна,2 зареєстровано за приватним виробничо-комерційним підприємством «Вестбудсервіс» на підставі договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі від 15.11.2001р.

01.12.2006р. КП «Промбуд-6» звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.11.2001р.  з тих підстав, що відповідно до пункту 8.6 Статуту прийняття ухвал з продажу будівель належить до виключної компетенції загальних зборів підприємства. При цьому посилається на порушення відповідачем норм Цивільного кодексу УРСР та Цивільного кодексу України, а тому відповідно до статті 48 ЦК УРСР та статтей 203,215 ЦК України, оспорюваний договір є недійсним оскільки не відповідає вимогам закону.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається з матеріалів справи заявлені позивачем вимоги стосуються відносин по договору купівлі-продажу від 15.11.2001р., тобто які виникли і припинились між сторонами до 1 січня 2004 року, тому до них слід застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до статті 75 Цивільного кодексу УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно ч.1 ст.80 цього кодексу закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови в позові.

Враховуючи положення статтей 71, 76, 80 Цивільного кодексу УРСР та виходячи з того, що позивачем не заявлено клопотання щодо поновлення строку позовної давності, суд відмовляє в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. При цьому судом враховано правові позиції Верховного суду України по справі № 21/350 від 01.02.2005р.

Виходячи з Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, статтей 43, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Відмовити в позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражів площею 180,1кв.м. за адресою м. Луцьк, вул.. Індустріальна, 2, укладеним 15.11.2001 року між Колективним підприємством «Промбуд-6» та Приватним виробничо-комерційним підприємством «Вестбудсервіс».

2. Скасувати ухвалу господарського суду від 05.12.2006р. в частині накладення арешту на нежитлове приміщення – гаражі площею 180,1кв.м. в м. Луцьку, по вул.. Індустріальна,2.

Суддя                                                                              С.В.Костюк

Дата підписання повного

тексту рішення  12.03.2007р.

Суддя                                                             Пахолюк В. А.