ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

01.02.2007                                                                                Справа № 3/321-АП-06

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Ємленінової З.І. при секретарі Сокуренко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом відкритого акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" м.Херсон

до     виконавчого комітету Херсонської міської ради м. Херсон

про  часткове  визнання нечинним пункту 1 рішення  № 406 від 19.09.2006 року

за участю  представників сторін:

від  позивача   - начальник юрвідділу Подрез О.О.

від  відповідача   - не з'явився

Відповідно до розпорядження голови господарського суду Херсонської області №290 від 11.12.2006 року справу  передано на розгляд судді Ємленінової З.І.

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з  позовом про  визнання нечинним пункту 1  рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 406 від 19.09.2006 року „Про тимчасове технічне обслуговування мереж тепло -, водопостачання та водовідведення, власників яких не визначено”  в частині   зобов’язання ВАТ  “Херсонська теплоелектроцентраль” організувати тимчасове технічне обслуговування теплових уводів до житлових будинків, внутрішньо квартальних водопровідно-каналізаційних мереж, уводів та випусків, власників яких не визначено, до остаточного вирішення питання про прийняття їх до комунальної власності територіальної громади міста. Позовні вимоги  позивач обгрунтовує  тим, що  спірний пункт  рішення  прийнятий відповідачем за межами компетенції  та  з  порушенням  вимог закону.

Ухвалами  від 12.12.2006року та від  16 .01.2007 року  судом відкладався розгляд  справи  у зв’язку з неявкою  в засідання суду представника відповідача та неподання ним заперечень проти  позову і витребуваних  судом доказів.

Представник відповідача в засідання втретє не  з’явився  без  повідомлення про  причини неприбуття. Будь-яких  заперечень  проти позову і витребуваних  судом доказів не  надав, незважаючи  на те, що  був повідомлений про  час вирішення  спору, що  свідчить  про  його  ухилення від  виконання  вимог  суду.

За таких  підстав, оскільки  відповідач своїм правом на судовий захист  не  скористався, представника і заперечень проти  позову в чергове засідання суду не  надіслав,  не  повідомив суд  про  причини не  прибуття в судове засідання, справа  відповідно до ч.4 ст. 128 КАСУ не  відкладається і   підлягає  розгляду за наявними  в ній доказами  без участі представника  суб’єкту владних  повноважень, оскільки  подальше  відкладення розгляду справи  призведе до порушення строку вирішення спору.

Дослідивши матеріали  справи, заслухавши представника позивача, суд  дійшов до  висновку про  те, що  позовні вимоги підлягають  задоволенню з  урахуванням  наступного.

Пунктом 1  рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 406 від 19.09.2006 року „Про тимчасове технічне обслуговування мереж тепло -, водопостачання та водовідведення, власників яких не визначено” прийнято  рішення, яким  зобов’язано МКП „Херсонтеплоенерго” (Бурман Б.П.), МКП „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона” (Присяжнюк В.Г.), ТОВ „Херсонтепломережі” (Марченко І.О.), ВАТ „Херсонська ТЕЦ” (Рововой О.С.) організувати тимчасове технічне обслуговування теплових уводів до житлових будинків, внутрішньо квартальних водопровідно-каналізаційних мереж, уводів та випусків, власників яких не визначено, до остаточного вирішення питання про прийняття їх до комунальної власності територіальної громади міста.

Зазначене  рішення № 406 від 19.09.2006 року в частині зобов’язання ВАТ „Херсонська теплоелектроцентраль” (яка  в рішенні зазначена як ВАТ “Херсонська ТЕЦ") проводити певні дії,  позивач прийняв за межами  своїх повноважень.

Так, в рішенні  зазначено, що  воно  прийняте на підставі ст. 144 Конституції України, пп. 1 п. а, пп. 2 п. б ст. 30, ч.1 ст. 18 Закону України „Про місцеве самоврядування  в Україні”.

Статтею  144 Конституції  України передбачено  право  органів місцевого  самоврядування  приймати  рішення, які є  обов’язковими  до  виконання  в межах  повноважень, визначених законом.

Відповідно до  пп. 1 п. а, пп. 2 п. б ст. 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме: управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; та делеговані повноваження щодо здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, зв'язку, за технічним станом, використанням та утриманням інших об'єктів нерухомого майна усіх форм власності; за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах і об'єктах; прийняття рішень про скасування даного ними дозволу на експлуатацію об'єктів у разі порушення нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил, інших вимог законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 18 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”  відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Таким чином, виходячи  із  зазначених норм, делегованими повноваженнями виконавчого комітету Херсонської міської є лише контроль за використанням та утриманням інших об'єктів нерухомого майна усіх форм власності.  Позивач же зобов’язаний  використовувати  та утримувати нерухоме майно лише у разі, якщо воно йому надано на договірних засадах або належить товариству на праві власності (повного господарського відання).

Як вбачається із оспорюваного  акту  виконавчий комітет  зобов’язав ВАТ „Херсонська ТЕЦ” утримувати та здійснювати технічне обслуговування мережі для транспортування теплової енергії (теплових уводів до житлових будинків, внутрішньо квартальних водопровідно-каналізаційних мереж, уводів та випусків), власників яких не визначено.  При  цьому, в рішенні не  зазначено  конкретне  майно,  яке  необхідно утримувати, тобто  не  визначено об’єкти  утримання та технічного  обслуговування.

Відповідно до  статуту відкритого  акціонерного  товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”,  затвердженого  НАК “Енергетична  компанія України” наказом №8  від 02.08.2004року і зареєстрованого  виконавчим комітетом Херсонської  міської  Ради  24.08.2004року за реєстровим № 1000542, позивач є   відкритим  акціонерним  товариством, 100% акцій якого знаходиться у власності держави. За організаційно-правовою формою ВАТ „Херсонська ТЕЦ” не належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, а тому до позивача не можуть застосовуватися повноваження в галузі  житлово-комунального господарства, передбачені нормами пп. 1 п. а, пп. 2 п. б ст. 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” і правовідносини  органів місцевого  самоврядування з  позивачем, який  не  перебуває  у комунальній власності,  можуть  будуватися лише на договірній основі та на засадах  підконтрольності, в межах  наданих  відповідачу повноважень.  Однак, договірні відносини  між  сторонами  щодо   предмету спірного  рішення суб’єкту владних  повноважень  відсутні.

Крім того, спірне  рішення в оскаржуваній позивачем частині не  відповідає і вимогам  закону.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Власником житлового фонду є місцеві органи влади, тому відповідно до  п. 3 ст. 14, ст. 18 Житлового Кодексу  України саме місцеві органи влади забезпечують його збереження, правильну експлуатацію, капітальний і поточний ремонт.

Пунктом  2.1.2 „Правил технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж", затверджених Держенергонаглядом України 30.03.1995 р. межа відповідальності між споживачем та енергозабезпечуючим підприємством за стан і обслуговування теплових мереж визначається їхньою балансовою приналежністю.

Відповідно до п. 2 Положення про систему технічного обслуговування, ремонту та реконструкції жилих будівель в містах і селищах України, затверджених наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 135 від 31.12.1991 року, відповідальність за технічний стан систем теплозабезпечення, їх дослідження і підготовку до опалювального сезону покладається на споживачів, на балансі яких знаходяться теплові мережі.

Пункт 4 статті 7 Закону України „Про передачу об'єктів прав державної і комунальної  власності", постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2974 „Про поетапну передачу в комунальну власність територіальних громад об'єктів теплозабезпечення споживачів житлово-комунальної сфери", визначають і встановлюють порядок передачі в комунальну власність міської громади об'єктів житлового фонду, які знаходились в господарському володінні підприємств.

Зазначеними  нормативними актами передбачено, що разом з житловим фондом в комунальну власність передаються зовнішні мережі електро-, газо-, тепло -, водозабезпечення, призначені для обслуговування цього житлового фонду. Таким чином, у разі невизначеності власника, теплових мереж, функції власника виконує територіальна громада міста Херсона, яка  зобов’язана  забезпечити його  утримання та обслуговування.

Відповідно до п. 4. ст. 23 Господарського кодексу України   незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб'єктів господарювання забороняється. Спірне рішення не відповідає  зазначеній нормі, оскільки є по відношенню до позивача втручанням в господарську діяльність підприємства, що може спричинити  йому певні збитки.

Згідно з ч.1 ст. 71 КАСУ  в адміністративних справах про  протиправність  рішень, дій чи  бездіяльності  суб'єкта владних  повноважень обов'язок щодо доказування  правомірності свого рішення, дій чи  бездіяльності покладається на відповідача, якщо  він  заперечує  проти  адміністративного позову. Будь-яких  заперечень  та доказів, які б  свідчили про  правомірність оскаржуваного  акту, відповідачем  суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх  посадові особи зобов'язані діяти  лише на підставі, в межах  повноважень  та у спосіб, що  передбачені Конституцією та законами  України. Підставою визнання  незаконним  та скасування  правового акту органу місцевого самоврядування є його   невідповідність  законові або  прийняття акту не уповноваженим  органом.

З урахуванням  викладеного оспорювана частина п.1 рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 406 від 19.09.2006 року  прийнята відповідачем за межами  його  компетенції,  не відповідає  законам  України,  порушує права, свободи та інтереси позивача, тому позовні вимоги про  визнання його нечинним  підлягають  задоволенню.

Керуючись ст. 162, 163, 167  Кодексу Адміністративного судочинства            України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Позовні вимоги задовільнити в повному обсязі.

2. Визнати  нечинним  пункт 1 рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 406 від 19.09.2006 року «Про тимчасове технічне обслуговування мереж тепло -, водопостачання та водовідведення, власників яких не визначено" в частині зобов'язання відкритого акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" організувати тимчасове технічне обслуговування теплових уводів до житлових будинків, внутрішньо - квартальних водопровідно-каналізаційних мереж, уводів та випусків, власників яких не визначено, до остаточного  вирішення  питання про прийняття їх до комунальної власності територіальної громади міста.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  З.І. Ємленінова

Постанова підписана суддею

08.02.2007року.