СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

26.01.07
Справа№ 2/1650-3/187А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула
матеріали справи

за позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи -ОСОБА_1, м.Львів

до
відповідача : Управління пенсійного фонду
України у Залізничному районі м.Львова

Про
визнання недійсною вимоги і визнання недійсним рішення

За участю представників:

Від
позивача: ОСОБА_1- підприємець, ОСОБА_2
-пред-к

Від
відповідача:
Левицька Г.І. -пред-к

Представникам сторін роз'яснено  права та обов'язки , передбачені ст.ст.49,51   КАС України.

Суть спору: Подано позов
суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 до Управління
пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова про визнання недійсною
вимоги про сплату боргу і визнання недійсним рішення НОМЕР_1 про застосування
фінансових санкцій в розмірі 5956,55 грн.

В судовому
засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити  позовні
вимоги з  мотивів наведених  в позовній
заяві, матеріалах справи  та
поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач, посилаючись на ст.ст. 14,
18 та 19 Закону України „ Про загальнобов”язкове державне пенсійне страхування”
від 09.07.2003р. № 1058 ( далі -Закон № 1058)
проти позову заперечує, мотивуючи свої заперечення тим, що  позивач є страхувальником , а отже, платником
страхових внесків на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування. Також
відповідач наполягає на тому, що ці внески не включаються до складу податків та
інших платежів і на них не поширюється податкове законодавство, тому позивач
зобов”язаний нараховувати та сплачувати внески у відповідності до Закону №
1058.

В судовому засіданні 24.01.2007 року
оголошувалась перерва до 26.01.2007 року.

Повний текст рішення
виготовлений  , підписаний  та оголошений 26.01.2007 року.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали  справи, та
оцінивши  докази в їх сукупності ,
встановив наступне:

23.06.2006 р. Управлінням
пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова була проведена
перевірка  суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи -ОСОБА_1  з
питань правильності обчислення, повноти нарахування сум страхових внесків на
загальнообов”язкове державне пенсійне страхування за період з 19.11.2003 року
по 01.06.2006 року. За результатами проведеної перевірки було складено акт  НОМЕР_2 і здійснено донарахування страхових
внесків на суму 11922,95 грн. та прийнято рішення НОМЕР_1 про застосування
фінансових санкцій  в розмірі 5956,55
грн.

Разом з рішенням позивачу була
надіслана вимога НОМЕР_3 на суму 9011,23 грн..

Суб'єкт підприємницької діяльності
фізична особа -ОСОБА_1 не погоджується з прийнятим 12.07.2006 року рішенням
НОМЕР_1 та вимогою про сплату боргу, що стало підставою для їх оскарження в
судовому порядку. В основу позовних вимог позивачем покладено ту, обставину, що
він перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності і є
платником єдиного податку у відповідності до Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого
підприємництва” від 03.07.1998 р. №727/98
не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до
висновку, що позов  обґрунтований і
підлягає до задоволення.

При
прийнятті  рішення,  суд
виходив  з наступного :

Як вбачається з матеріалів справи
суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа  ОСОБА_1 26.11.2003 року зареєстрований в
Управлінні пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова, як
страхувальник і відповідно до свідоцтва НОМЕР_4 знаходиться на спрощеній
системі оподаткування, обліку та звітності та є платником єдиного податку.

За результатами  проведеної перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати зобов'язання зі
сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування Управлінням  пенсійного фонду України у Залізничному
районі м.Львова складено Акт НОМЕР_2 та прийнято рішення НОМЕР_1  про застосування фінансових санкцій за
донарахування органом Пенсійного  фонду
України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених
страхових внесків, згідно якого позивачу донараховано 11922,95 грн. страхових
внесків та застосовано фінансові санкції в розмірі 5956,55 грн.

Дане рішення прийняте на підставі
Закону України “Про  загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”.

Відповідно до “Перехідних положень”
Конституції України, Президенту України протягом трьох років після набуття
чинності Конституцією України надано право видавати укази з економічних питань
не врегульованих законами з одночасним поданням відповідного законопроекту до
Верховної ради України.

Президентом України видано Указ
“Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” від 03.07.1998 року № 727/98, який набрав сили Закону і діє на
даний час, тому, будь-які посилання на перевагу того чи іншого Закону над даним
Указом є безпідставними.

Фактично і юридично з набранням
чинності Указом Президента № 727/98 в державі було створено дві системи
загальнообов'язкового державного страхування, в тому числі пенсійного, а саме:
загальну систему, яка діє сьогодні для тих суб'єктів господарювання, які не
мали підстав або не використали своє право на спрощену систему і спрощену
систему -для тих хто мав підстави і обрав таку систему.

Право вибору спрощеної системи
оподаткування, об'єкт оподаткування єдиного податку, строки сплати єдиного
податку і порядок нарахування, відрахування та перерахування до державних
цільових фондів зборів, пов'язаних з виплатою зарплати працівникам, їх розміри,
види податків, зборів від сплати яких звільняється суб'єкт та інші підстави,
чітко визначені Указом Президента України № 727/98 (зі змінами на 28.06.1999 р.
№ 764/99).

Закон України “Про державну
підтримку малого підприємництва” від 19.10.2000 року № 2063 ( далі Закон №
2063) передбачає, що спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку та
звітності або загальна система оподаткування надається особі на її вибір.

Так, ст. 11 Закону № 2063
передбачено, що до суб'єктів малого підприємництва в порядку встановленому
законодавством України може застосовуватися спрощена система оподаткування
бухгалтерського обліку та звітності, яка передбачає заміну сплати встановлених
законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного
податку та застосування спрощеної форми бухгалтерського обліку та звітності.
Спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності може
застосовуватися поряд з діючою загальною системою оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності на вибір суб'єкта підприємництва ( Закон №
2063 та Указ Президента в редакції від 28.06.1999 р.).

Пунктом 6 Указу Президента України
№ 727/98 (п.6) встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Крім того, Закон № 1058-ІУ
передбачає, що в разі сплати страхувальниками
єдиного податку, частина суми від сплати такого поступає на пенсійне
забезпечення.

Регулюючи порядок сплати страхових
внесків до Пенсійного фонду, Закон України № 1058 не регулює розміру страхових
внесків до Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 2 Закону України
№ 1251-ХІІ під зборами (обов'язковими платежами) до бюджетів та державних
цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до державного цільового
фонду... Тому твердження відповідача про те, що Законом України № 1058-ІУ
зобов'язано страхувальників сплачувати внески, а не збори, є безпідставним.
Цільове призначення даних платежів не змінилося. Це  обов'язкові платежі до державного цільового
фонду. Якщо спірні платежі до Пенсійного фонду не складають систему
оподаткування і вони не є зборами до державних цільових фондів, що справляються
у встановленому законами України порядку (ст. 1 Закону № 1251-ХІІ), то платник
не зобов'язаний їх сплачувати, оскільки розмір внесків діючим законом не
передбачений.

Що стосується ч.6 ст. 18 Закону
України № 1058-ІУ, згідно якої законодавством не можуть встановлюватися пільги
з нарахування і сплати страхових внесків, то суд дійшов висновку про те, що
суб'єкти малого підприємництва, які обрали спрощену систему оподаткування,
зобов'язані виконувати нормативні акти, які є обов'язковими для виконання.

Позивач, керуючись Указом
Президента України № 727/98 та Законом України “Про державну підтримку малого
підприємництва”, сплачуючи виключно єдиний податок, дотримувався вимог
законодавчих актів, а тому, безпідставно донараховувати йому 32, 3%, а з
01.01.2006 р. -31,8% ставки страхових внесків та застосовувати фінансові (штрафні)
санкції.

Що стосується Закону України
“Про  загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003 року, то він регулює відносини,
які виникають в загальній системі загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, в тому числі  ст. 14 даного
Закону визначає перелік страхувальників, а п. 6 ч.2 ст. 17 цього ж Закону
передбачає обов'язок сплати страхових внесків всіма страхувальниками, в тому
числі і тими, хто знаходиться на єдиному податку, оскільки вони теж є
страхувальниками, які сплачують єдиний податок.

У відповідності до вимог ст. 15
Закону № 1058-ІУ , платниками страхових внесків до солідарної системи є
страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону.

Однак, слід звернути увагу на
положеннями п.1 ч.8 Прикінцевих положень Закону №1058-ІУ,  якими передбачено, що до набрання чинності
законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального
фонду  страхові внески, що
перераховуються до солідарної системи (крім страхових внесків, що
перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12
цього Закону, а також страхових внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у
пунктах 8, 13, 14 статті 11 цього Закону), сплачуються страхувальниками та
застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в
розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" для відповідних платників збору. Платники збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування, визначені пунктами 5 - 10 статті 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування",
сплачують збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в порядку та
розмірах, визначених зазначеним Законом.

Таким чином, передбачені зазначеним
Законом умови і порядок сплати страхових внесків до набрання чинності
законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду  не стосується
страхових внесків, що перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і
4 статті 11 та у статті 12 цього Закону, а також страхових внесків, сплачуваних
за осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14 статті 11 цього Закону.

Відповідно до п.3 ст.11 Закону №
10580ІУ загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які
обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий
патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивача  відповідно до п.3 ст.11 Закону
України № 1058-ІУ підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному
страхуванню, отже до нього, відповідно до п.1 ч.8  Прикінцевих положень цього Закону до набрання
чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального
фонду, не застосовуються умови і порядок сплати страхових внесків, визначених
цим Законом.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову.

В порушення зазначеної норми
Відповідач не довів в межах належності і допустимості доказів підставність
донарахування страхових внесків та застосування штрафних санкцій, що є
підставою для задоволення позовних вимог суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи -ОСОБА_1.

З огляду на викладене, суд прийшов
до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Судові витрати, за згодою сторін,
покласти на позивача.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 21, 69, 70, 71,160-163, 167 КАС України, суд:

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2.          Скасувати рішення Управління
пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова НОМЕР_1 про
застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи -ОСОБА_1  в розмірі 5956 гривень 55
коп.

3. Скасувати вимогу про сплату
боргу НОМЕР_3, винесену управлінням Пенсійного Фонду України в Залізничному
районі м. Львова.

4.          Судові витрати покласти на позивача.

5. Постанову може бути оскаржено в
порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений
та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 26.01.2007р.

Суддя
Березяк Н.Є.