ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007 р.
№ 06/192-38(01/32-38)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:
Кочерової Н.О.,

суддів:
Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –
Бурий В.М., Цюкала Ю.В.;

від відповідача –

Будь П.В.;

розглянувши  матеріали
касаційної  скарги
Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини “Укрекокомресурси” КМУ

на  постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 05.02.2007р.

у справі
№06/192-38 господарського суду Волинської області

за позовом
Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини “Укрекокомресурси” КМУ

до
ВАТ Волинського підприємства матеріальних ресурсів “Волиньголовпостач”

про
стягнення 35 596,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна компанія з утилізації відходів  як вторинної сировини “Укрекокомресурси” КМ України м. Київ (в подальшому –ДК “Укрекокомресурси”) звернулось з позовом до ВАТ “Волиньголовпостач” м. Луцьк про стягнення 35596,86 грн., в т.ч. 27571,46 грн. боргу по договору № 41 від 05.11.2002, 1792,18 грн. пені за прострочку платежу, 1635,91 грн. річних, 2667,31 грн. збитків від інфляції та 1930 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем –ВАТ “Волиньголовпостач” умов договору № 41 від 05.11.2002 в частині  оплати наданих йому послуг.

Рішенням господарського суду Волинської області від 05.01.2006 у справі № 06/192-38 позивачу в позові відмовлено з підстав необгрунтованості позову.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.02.2007 зазначене судове рішення залишено без зміни.

У поданій касаційній скарзі ДК “Укрекокомресурси” просить скасувати рішення та постанову зазначених судових інстанцій як таких, що прийняті при неповному з’ясуванні обставин справи з викладених у скарзі підстав, справу направити на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було також предметом дослідження попередніх судових інстанцій, підтверджується наступне.

05.11.2002 між сторонами у справі був укладений договір № 41, згідно з умовами якого ДК “Укрекокомресурси” зобов’язувалась розробити і впровадити систему надання послуг щодо збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації тари (упаковки), ввезеної ВАТ “Волиньголовпостач” на територію України , а останнє зобов’язувалось прийняти зазначені послуги у відповідності з аркушем про  пакування і вантажною митною декларацією з оформленням акту виконаних робіт та оплатити їх.

Зазначений договір укладався відповідно до постанови КМ України № 915 від 26.07.2001 “Про впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів, як вторинної сировини”.

Відповідно до приписів цієї постанови підприємства, установи, організації, що імпортують продукцію в тарі (упаковці) зобов’язані забезпечити збирання (приймання), зберігання і утилізацію усіх видів використовуваної  тари (упаковки), в якій знаходиться продукція цих підприємств, установ, організацій самостійно з дотриманням вимог законодавства або укладання договорів з Компанією або іншими спеціалізованими підприємствами, що мають відповідні ліцензії і умови для подання таких послуг на території України (п.5 постанови).

Отже, положення цього нормативного акту не носять імперативного характеру і дозволяють імпортерам продукції утилізувати тару (упаковку) по угодах зі спеціалізованими підприємствами на свій розсуд.

ДК “Укрекокомресурси” не надала доказів відносно того, що вона має відповідні умови для надання послуг по безпосередній утилізації тари (упаковки).

В матеріалах справи наявні докази того, що ВАТ “Волиньголовпостач” самостійно та за власний кошт вирішувало питання утилізації тари, шляхом укладення відповідних договорів з ПП “Обухівміськвторресурси” (а.с. 25-28, т.1).

Такі дії ВАТ “Волиньголовпостач” зумовлені відсутністю послуг з боку ДК “Укрекокомресурси”.

Інше цією Компанією не доведено.

Крім цього, права та обов’язки за договором про надання послуг врегульовані ст. 901 ЦК України.

Відповідно зі змістом цієї правової норми ДК “Укрекокомресурси” (виконавець) повинна надавати послугу, яка споживається ВАТ “Волиньголовпостач” (замовник) з послідуючою її оплатою, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, в цьому разі, на виконавця покладається обов’язок надати послугу, а на замовника, в свою чергу, оплатити її.

Зміст зазначених вище зобов’язань сторін за цією правовою нормою свідчить про те, що надані з боку ДК “Укрекокомресурси” послуги повинні мати матеріальний результат.

Ухвалами господарського суду Волинської області від 11.11.2005 від 01.05.2005, від 15.12.2005 ДК “Укрекокомресурси” (позивач) зобов’язувалась надати суду докази, які свідчили б про реальність та матеріальність послуг, які надавались ВАТ “Волиньголовпостач”, але не були оплачені цим підприємством.

Відповідно з умовами договору такими доказами повинні бути підписані сторонами акти виконаних робіт, але наявність їх позивачем не доведена.

Такі докази суду не надані.

Зазначене свідчить про повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та вірне застосування до них норм матеріального та процесуального права,  спростовує доводи касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДК “Укрекокомресурси” залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.02.2007 у справі № 06/192-38 (01/32-38) –без зміни.

Головуючий, суддя                                                  Н.Кочерова

Судді                                                                                В.Рибак

М.Черкащенко