ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2007 р.  10:35              Справа № АС-41/11-07

вх. № 229/1-41

Суддя господарського суду Харківської області Мінаєва О.М.

за участю секретаря судового засідання Гуцевич М.П.

представників сторін :

позивача - Грачов Ю.Ю. за дор., Тітова Н.В. за дор., Горшкова  Г.І.  за  дор.

відповідача - Малахова Ю.А.  за  дор.,  Говорун  М.Д.  за  дор.

по справі за позовом  ТОВ "ФК "Інвеста", м. Харків

до  ДПІ у Київському районі м. Харкова

про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ “ФК “Інвеста”, просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова №/0 від 19.12.2006 р., яким визначено суму податкового зобов’язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на суму 30996,90 грн. як неправомірне, посилаючись на Закон України “Про оподаткування прибутку підприємств”, Закон України “Про цінні папери та фондовий ринок”, Господарський кодекс України та “Методичні рекомендації щодо здійснення перевірок суб’єктів господарювання, які використовують цінні папери фінансово-господарській діяльності, та порядку документування виявлених порушень податкового законодавства”, які є додатком до Листа ДПА України від 23.06.2006 р. № 11927/7/23-1017. 26.02.2007 р. позивачем надано уточнення позовних, у відповідності до якого він  просить суд скасувати другу податкову вимогу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова № 2/250 від 12.02.2007 р., що сформована і направлена підприємству на підставі вищезазначеного податкового повідомлення-рішення, як необґрунтовану та незаконну.

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на результати перевірки, якою встановлено порушення позивачем п. 7.6. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Справа розглядається в порядку КАС України.

Надані документи свідчать, що підставою для прийняття оскарженого повідомлення-рішення №/0 від 19.12.2006 р. є акт № 3468/22-0/32335917 від 08.12.2006 р. про результати виїзної планової перевірки ТОВ “ФК “Інвеста” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2004 р. по 30.09.2006 р. Прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення було оскаржене позивачем у межах процедури адміністративного оскарження. Рішенням керівника ДПІ у Київському районі м. Харкова скарга позивача залишена без розгляду та повернута позивачу на підставі пп. 6 п. 9 “Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби”, затвердженої наказом ДПА України від 11.12.1996 р. № 29 і зареєстрованого в Мін’юсті України 18.12.1996 р. за № 723/1748, зі змінами та доповненнями.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.12.2006 р. було винесене відповідачем на підставі наступних порушень, викладених у доданому до матеріалів справи акті. Так, в абз. 8 на сторінці 23 акту зазначено, що в порушення п. 7.6 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено завищення ТОВ “ФК “Інвеста” від’ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами (акціями) на 122068,88 грн. за результатами 9 місяців 2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи, від’ємний фінансовий результат від операцій з цінними паперами (акціями) на суму 122068,88 грн. був відображений позивачем у бухгалтерському та податковому обліку на підставі договору купівлі-продажу акцій № Т77 від 26.05.2004 р.,   згідно якого ТОВ “ФК “Інвеста” придбало у ЗАТ “ФК “М-Брок” прості іменні акції ВАТ “Укртелекомунікація” (емітент) у кількості 134951 штук.

Перевіряючими встановлено, що згідно листа ВАТ “Мегабанк” № 07-8145 від 22.09.2006 р., за яким на підставі розпорядження ВАТ “Межрегіональний фондовий союз” № 4/2009-06 від 20.09.2006 р. на виконання розпорядження Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 27-КИ-С від 28.11.2005 р. про анулювання випуску №620/1/01 від 17.12.2001 р. акцій ВАТ “Укртелекомунікація” () у зв’язку з ліквідацією товариства, зберігачем цінних паперів ВАТ “Мегабанк” станом на 21.09.2006 р. проведені операції списання з рахунку № 325100 цінних паперів випуску №620/1/01 від 17.12.2001 р. акцій ВАТ “Укртелекомунікація” в кількості 134951 штук, внаслідок чого ТОВ “ФК “Інвеста” 22.09.2006 р. здійснено списання вищезазначених цінних паперів з балансу підприємства, що в бухгалтерському обліку відображено по кредиту рахунка №143 “Інвестиції з непов’язаними особами” та дебету рахунка № 976  “Списання необоротних активів”, у податковому обліку дана операція не знайшла відображення.

У наданому суду письмовому запереченні проти позову відповідач посилається на п. 1.4 та п. 1.6 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, ст. 1 Закону України “Про цінні папери і фондову біржу” від 18.06.1991 р. № 1201-ХП, зі змінами та доповненнями (який діяв до 23.02.2006 р., тобто до вступу у дію Закону України № 3480-ІV “Про цінні папери та фондовий ринок”), зазначеними нормами яких дається визначення поняття терміну “цінний папір” та цінний папір у розумінні його якості як товару, а також на п. 1.32 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, згідно якого, господарська діяльність – будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Порядок оподаткування операцій з цінними паперами та деривативами визначений п. 7.6. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Так, згідно з пп. 7.6.3 п. 7.6 ст. 7 цього Закону, під терміном "витрати" слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням.

Згідно з пп. 7.6.4 п. 7.6 ст. 7 Закону, під терміном "доходи" слід розуміти суму коштів або вартість майна, отриману (нараховану) платником податку від продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів та деривативів, збільшену на вартість будь-яких матеріальних цінностей чи нематеріальних активів, які передаються платнику податку в зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням. До складу доходів включається також сума будь-якої заборгованості платника податку, яка погашається у зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

У підтвердження того, що ТОВ “ФК “Інвеста” понесло витрати по придбанню акцій ВАТ “Укртелекомунікація”, позивач надав суду платіжне доручення №80 від 27.05.2004 р., яке свідчить про перерахування на рахунок ЗАТ “ФК “М-Брок” грошових коштів у сумі 122068,88 грн. як сплата за акції згідно договору купівлі-продажу акцій № Т77 від 26.05.2004 р.

Відповідно до пп. 7.8.9 п. 7.8 ст. 7 Закону, у разі коли під час розподілу ліквідаційною комісією коштів чи майна платника податку, що ліквідується, власник корпоративних прав отримує кошти або майно, сума (для майна - звичайна вартість) яких відрізняється від суми витрат, понесених таким платником на придбання таких корпоративних прав, то сума такого перевищення включається до складу валових доходів такого платника податку, а від'ємна сума включається до складу його валових витрат. При цьому такий розподіл не вважається виплатою дивідендів. Сторони не надали суду доказів того, що вартість акцій ВАТ “Укртелекомунікація” була компенсована позивачу, вилучати вже відображені витрати від придбання цінних паперів Закон не вимагає.

Таким чином, суд вважає, що у позивача відсутні будь-які правові підстави для збільшення фінансового результату на суму 122068,88 грн. внаслідок анулювання випуску №620/1/01 від 17.12.2001 р. акцій ВАТ “Укртелекомунікація” у зв’язку з ліквідацією товариства.

Крім того, в абз. 9 на сторінці 25 акту зазначено, що у зв’язку з тим, що здійснення емітентом корпоративних прав операцій з випуску та розміщення емісійних цінних паперів шляхом укладення цивільно-правового договору з першим власником не є операцією з торгівлі цінними паперами (тобто емітент корпоративних прав не є продавцем при первинному розміщенні емісійних цінних паперів), то у ТОВ “ФК “Інвеста” не виникає витрат від придбання акцій ВАТ “Мегабанк” у сумі 3200000,00 грн. згідно із Законом України від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР “Про оподаткування прибутку підприємств”, зі змінами та доповненнями.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ “ФК “Інвеста”, згідно договору купівлі-продажу акцій №07-459 від 26 червня 2006 року, придбало прості іменні акції ВАТ “Мегабанк” у кількості 3200000 штук при первинній емісії цих акцій за ціною 3200000,00 грн.

Згідно платіжних доручень №129 та №130 від 26.06.2006 р., на суму 2500000,00 грн. та 700000,00 грн. відповідно, позивач сплатив ВАТ “Мегабанк” (далі за текстом також – емітент) вартість акцій емітента, в зв’язку з чим позивачем понесені витрати у сумі 3200000,00 грн. Витрати понесені позивачем від придбання цих акцій відображені в Додатку К-3 до Декларації з податку на прибуток за 1 півріччя 2006 року в рядку 1.2 “витрати звітного періоду”.

Викладені в акті висновки щодо неправомірності відображення позивачем витрат від придбання акцій ВАТ “Мегабанк” відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до пп. 1.28.2 п. 1.28 ст. 1 Закону, господарська операція, яка передбачає внесення коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою юридичною особою, є прямою інвестицією, а згідно з пп. 4.2.5 п. 4.2 ст. 4 Закону, суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, не включаються до складу валового доходу, в зв’язку з чим, прямі інвестиції здійснюються платником податку на поворотній основі та не можуть бути враховані у складі фінансових витрат на придбання акцій при визначенні фінансового результату від операцій з цінними паперами відповідно до п. 7.6 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Крім того, відповідач, з посиланням на п. 3 ст. 2 Закону України “Про цінні папери та фондовий ринок”, зазначає, що емісія і первинне розміщення цінних паперів здійснюється на первинному фондовому ринку, а купівля-продаж (обіг) цінних паперів, випущених раніше, відбувається на вторинному фондовому ринку, в зв’язку з чим, саме на вторинному ринку цінні папери виступають товаром у розумінні п. 1.6 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” (товари - матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення).

У відповідності до  абз. 5 пп. 7.6.1 п. 7.6 ст. 7 Закону, у якому зазначено, що норми п. 7.6 ст. 7 Закону не поширюються на операції з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюється платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення таким платником податку,  тобто норми п. 7.6. ст. 7 не поширюються на емітента цінних паперів, таким чином емітент цінних паперів не є продавцем цінних паперів при первинному розміщені емісійних цінних паперів, але для інвестора придбання акцій безпосередньо у емітента, відповідно до ч. 3 ст. 165 Господарського кодексу України, є операцією купівлі-продажу, а витрати, понесені у зв’язку з таким придбанням, відображаються в окремому податковому обліку фінансових результатів відповідно до пп. 7.6.1 та пп. 7.6.3 п. 7.6 ст. 7 Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 165 Господарського кодексу України, операції купівлі-продажу цінних паперів здійснюють їх емітенти, власники, а також торговці цінними паперами - посередники у сфері випуску та обігу цінних паперів. Види та порядок здійснення зазначеної діяльності визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Визначення операції з розміщення цінних паперів та емісії наведено у ст. 1 Закону України “Про цінні папери та фондовий ринок” відповідно до якої розміщення цінних паперів - відчуження цінних паперів емітентом або андеррайтером шляхом укладення цивільно-правового договору з першим власником. Емісія - установлена законодавством послідовність дій емітента щодо випуску та розміщення емісійних цінних паперів.

Як вже було зазначено, порядок оподаткування операцій з цінними паперами визначений п. 7.6. ст. 7 Закону, норми якого, відповідно до пп. 7.6.2 п. 7.6 ст. 7 Закону, поширюються на платників податку - торгівців цінними паперами та деривативами, а також на будь-яких інших платників податку, які здійснюють операції з торгівлі цінними паперами чи деривативами. Згідно з п. 1. ст. 17 Закону України “Про цінні папери та фондовий ринок”, професійна діяльність з торгівлі цінними паперами на фондовому ринку провадиться торговцями цінними паперами - господарськими товариствами, для яких операції з цінними паперами є виключним видом діяльності, а також банками. Згідно з абз. 5 п. 2 ст. Закону України “Про цінні папери та фондовий ринок”, професійні учасники фондового ринку - юридичні особи, які на підставі ліцензії, виданої Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, провадять на фондовому ринку професійну діяльність, види якої визначені законами України.

До матеріалів справи залучені копії ліцензій позивача на право проведення професійної діяльності на ринку цінних паперів видані позивачу Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку серії АА № 770212 від 05.03.2003 р. (дійсна до 05.03.2006 р.) та серії АВ № 020593 від 06.03.2006 р. (дійсна до 06.03.2011 р.).

Таким чином, позивачем підтверджено його право на ведення професійної діяльності на ринку цінних паперів, в зв’язку з чим оподаткування операцій позивача з цінними паперам здійснюється в порядку,  передбаченому п. 7.6 ст. 7 Закону.

Відповідно до абз. 1 пп. 7.6.1 п. 7.6 ст. 7 Закону, платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Витрати на придбання акцій ВАТ “Мегабанк” позивач відобразив у Додатку К-3 “Розрахунок фінансових результатів операцій з цінними паперами та деривативами” до Декларації з податку на прибуток за 1 півріччя 2006 року в рядку 1.2 “витрати звітного періоду”. Форма декларації з податку на прибуток підприємства та Порядку її складання, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 29.03.2003 р. № 143, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08.04.2003 р. за № 271/7592 (далі за текстом – Наказ).

Порядок заповнення Додатку К-3 до Декларації з податку на прибуток визначений у рядку з кодом 01.4 розділу 3 “Порядок заповнення декларації” Наказу. Згідно з рядком 01.4 розділу 3 Наказу, Додаток К-3 до Декларації з податку на прибуток заповнюється відповідно до вимог п. 7.6 ст. 7 Закону. Витрати на придбання цінних паперів та деривативів, здійснені до набрання чинності Законом № 349, визначаються за правилами, установленими пп. 7.6.3 п. 7.6 ст. 7 Закону.

Враховуючи визначення терміну “емісія”, надане у Законі України “Про цінні папери та фондовий ринок”, а також те, що позивач є професійним учасником на ринку цінних паперів, суд вважає, що відповідачем зроблені необґрунтовані висновки стосовно неправомірності відображення позивачем у Додатку К-3 до Декларації з податку на прибуток за 1 півріччя 2006 року витрат від придбання акцій ВАТ “Мегабанк” у сумі 3200000,00 грн.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти адміністративного позову.  Відповідачем не доведений правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення про донарахування податку та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ТОВ “ФК “Інвеста” стосовно скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова №/0 від 19.12.2006 р.  правомірними і такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про скасування другої податкової вимоги Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова № 2/250 від 12.02.2007 р. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 6 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, податкова вимога надсилається платнику податків у разі коли такий платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки.

Згідно з абз. 5 пп. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження податкового зобов'язання платника податків. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Відповідачем не надано доказів того, що перша податкова вимога, як того вимагає пп. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" позивачу надсилалась, як і доказів правомірності формування і направлення  другої податкової  вимоги, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування другої податкової вимоги Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова № 2/250 від 12.02.2007 р. є правомірними та підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб”єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Ч.3 зазначеної статті встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб”єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Суд зазначає, що друга податкова вимога сформована і направлена відповідачу всупереч встановленого спеціальним Законом порядку, і підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 7, 9, 17, 79, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова №/0 від 19.12.2006 р.

Скасувати другу податкову вимогу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова № 2/250 від 12.02.2007 р.

Стягнути з державного бюджету України на користь ТОВ "ФК "Інвеста", м. Харків (м. Харків, ) 3,40 грн. судового збору.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов’язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга можу бути подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 12.03.2007 р.

Суддя                                                                                            Мінаєва О.М.