ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12 год.00 хв.                                                                            м.Одеса

"21" березня 2007 р.
Справа  № 28/598-06-13565А

За позовом  Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІСТАР"КОРПОРАЦІЯ";

до відповідача  Південна регіональна митниця

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди 36034,76грн.

Суддя                 Гуляк Г.І.

При секретарі   Бандиш Г.І.

В судових засіданнях приймали участь представники:

Позивача:       Невеніцин Є.В. –за дорученням;

Відповідачів: Романенко В.В. –за дорученням;

Суть спору: позивач –Товариство з обмеженою відповідальністю „Юністар корпорація”, звернувся до господарського суду Одеської області з адміністративним позовом до Одеської митниці про  відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 36034,76 гривень.

В обґрунтування заявленого позову Товариство з обмеженою відповідальністю „Юністар корпорація” вказує, що 07.06.2003 року згідно разової перепустки-реєстру № 7701 на стоянку Дочірнього підприємства «Автотермінал»ЗАТ «Сільхозснаб»було доставлено  вантажний автомобіль Мерседес Бенц 410 Д держ. № 142-77 ІВ, затриманий співробітниками Чорноморської регіональної митниці. Автомобіль здійснював доставку  вантажу із Польщі, відправник -   Республіка Польща, ТОВ «Юністар»Корпорація, м. Янки ул.Мщоновська,20,  - Украйна, ТОВ «Юністар»Корпорація, м. Одеса, вул. Малиновського, Торгівельний павільйон Т-1. Згідно рахунку-фактури «VАТ»№ 1/05/2003 від 30.05.2003 року, вартість вантажу - виробничих інструментів і пристосувань, складала 3378,47 дол.США.

Позивач звертає увагу суду на те, що про причини затримання автомобіля керівництво ТОВ «Юністар»Корпорація, м. Одеса, ул.Малиновського, Торгівельний павільйон Т-1 Чорноморською регіональною митницею поінформовано не було. Факт затримання автомобіля співробітниками митниці належним чином не було оформлено, всі супровідні документи на вантаж були вилучені без будь - яких пояснень. 08.08.2003 року автомобіль Мерседес Бенц 410 Д держ. № 142-77 ІВ було звільнено, а вантаж було вивантажено на стоянку Дочірнього підприємства «Автотермінал»ЗАТ «Сільхозснаб». Документів при про розвантаження, актів прийому-передачі, договору зберігання товару із зазначенням відповідальної особи за його зберігання, документів які б підтверджували законність арешту вантажу, надано не було. Співробітниками митниці водію були повернуті лише разова  перепустка-реєстр № 7701 від 07.06.2003 року, рахунок - фактура на вантаж «VАТ»№ 1/05/2003 від 30.05.2003 року, квитанція МД-1 про сплату єдиного збору при перетині кордону серії НЗ № 143140 від 05.06.2003 року.

Також позивач вказує, що станом на 21 листопада 2006 року вилучений товар підприємству позивача не повернутий, причини арешту вантажу відповідачем не роз'яснено, чим  порушені законні права та інтереси позивача в можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, що закріплено ст. 41 Конституції України. У зв'язку з неможливістю продати належний підприємству товар , а також у зв'язку з розірванням ділових зв'язків з іноземними та українськими контрагентами, нанесена діями співробітників Одеської митниці матеріальна шкода яка складає 18017,38 гривень вартості вантажу по курсу Національного банка України на день затримання товару.

На думку позивача, в наслідок протиправних дій співробітників Одеської митниці (колишньої Чорноморської регіональної митниці), а саме безпідставне затримання вантажу і тривале неприйняття рішення, щодо його подальшого випуску у вільне використання, спричинило несвоєчасну поставку товару покупцям та розірвання договорів з постачальниками та покупцями, підрив ділової репутації, зниження ділового престижу фірми та її діловим зв’язкам із закордонними партнерами, з вини посадових осіб митних органів, чим було нанесено моральну  шкоду, яку позивач, враховуючи положення ст. 23 ЦК України та оцінює в розмірі вартості товару - 18017,38 гривень.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22 грудня 2006 року відкрито провадження в адміністративній справі № 28/598-06-13565А та призначено попереднє засідання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19 січня 2007 року закінчено підготовче провадження та призначено справу № 28/598-06-13565А до розгляду в засіданні суду.

Представник відповідача 21 лютого 2007 року за вхідним № 4351 надав клопотання в якому вказує, що згідно п.4.7 наказу ДМСУ від 20.12.2006 року за №1137 визначено Південну регіональну та Приморську митниці правонаступниками Одеської митниці та клопотання за вхідним №4352 в якому просить залучити Головне Управління державного казначейства в Одеській області до участі в розгляді справи.

5 березня 2007 року представник відповідача за вхідним №5219 надав клопотання в якому просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позову.

Відповідач 21 березня 2007 року надав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

У зв’язку з набранням 01 вересня 2005 р. чинності Кодексом адміністративного судочинства України, господарський суд Одеської області зазначає, що згідно з п. 6 розділу VII Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому підсудність таких справ визначається Господарським процесуальним кодексом України.

В судовому засіданні 21 березня 2007 року, клопотання відповідача було задоволено  та в порядку ст. 55 КАС України, здійснено процесуальне правонаступництво Одеської митниці на Південну регіональну митницю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд встановив наступне:

9 вересня 2003 року був складений акт прийому-передачі товару на зберігання під митним контролем у присутності представника відповідача та інспектора ТВВ № 1 Чорноморської регіональної митниці на складі ДП  "Автотермінал" ЗАТ „Сільгосппостач” з метою проведення сертифікації вантажу.

Посилання позивача на те, що відповідачем було затримано автомобіль марки Мерседес Бенц 410 Д, державний № 142-77 з вантажем виробничих інструментів і пристосувань на суму 3378, 47 дол. США. не знайшли підтвердження при розгляді справи, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би посвідчував неправомірні дії митниці.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача щодо розмитнення вантажу, з моменту фактичної передачі вантажу на зберігання до складу ДП "Автотермінал".

Відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що згідно наявних баз даних та журналу обліку справ про порушення митних правил за 2003 рік, протоколу про порушення митних правил відносно посадових осіб ТОВ "Юністар" Корпорація за фактом переміщення вантажу виробничих інструментів і пристосувань не складалося.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи,  пояснення сторін, чинне законодавство в їх сукупності суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог з врахуванням наступного.

Пунктом 1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показання свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (п.п.1, 2 ст.70 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст..72 цього Кодексу (п.1 ст.71 КАС України).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди 18017,38 гривень та моральної шкоди в сумі 18017,38 гривень, всього на суму 36 034,76 гривень необґрунтованими та неправомірними, що є підставою для суду відмовити в їх задоволенні в повній мірі.

Крім того суд звертає увагу, що згідно ст.. 99 КАС України, для  звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,  який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна  була  дізнатися  про  порушення  своїх  прав,  свобод  чи інтересів. Позивач -  Товариство з обмеженою відповідальністю „Юністар” Корпорація подав позов до Господарського суду Одеської області  про  відшкодування матеріальної та моральної шкоди нанесеної незаконними діями співробітників митних органів 21 грудня 2006 року за  вхід. № 16805 у відповідності до  ст.ст. 6, 104, 106 КАС України та 22 грудня 2006 року було відкрито провадження  у справі.

Відповідно до п.3 ст..100 КАС України, позовні  заяви  приймаються  до  розгляду адміністративним судом   незалежно   від    закінчення    строку    звернення    до адміністративного суду. Статтею 100 КАС України, встановлено, що пропущення  строку  звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні  адміністративного  позову  за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, про що зазначає відповідач у своєму  відзиві та наполягає на відмові у адміністративному позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність, яка складає три роки, з позовної заяви вбачається, що позивач вважає днем порушення його прав з  7 червня 2003 року, а згідно ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Враховуючи те, що  відповідач наполягає на відмові  у задоволенні  адміністративного позову з підстав пропущення Товариством з обмеженою відповідальністю „Юні стар” корпорація  строку звернення до  адміністративного суду відповідно до п. 1 ст. 100 КАС України , господарський суд Одеської області доходить висновку про те, що позивачу слід відмовити у задоволенні  позову.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, не відповідають вимогам чинного законодавства  та не підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 87, 89, 94 КАС України  понесені позивачем судові витрати покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 94, 161-164 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовлено повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили у порядку ст.254  Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                 Гуляк Г.І.