ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"29" травня 2007 р.

Справа № 6/340-06-8925

Колегія   суддів
Одеського   апеляційного   господарського  суду
у   складі:

Головуючого
Лашина В.В.

Суддів :
Єрмілова Г.А.                                                                                                                         Воронюка
О.Л.

при секретарі
Кіценко В.С.

за участю представників сторін:

від позивача -ОСОБА_2, довіреність
НОМЕР_1 від 13.10.06р.

від відповідача -Кривогуз С.Ю..,
довіреність № 15-04-12/51 від 10.01.07р.

від третьої особи (І ДВС у
Малиновському районі)- Ковтун Л.Ю., довіреність №3055 від 15.03.07р.

від третьої особи (ТОВ „Галі”)
-Залевська І.В., довіреність від 19.04.07р.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

на рішення
господарського суду Одеської області від 12.02.2007р.

справа №
6/340-06-8925

за позовом  суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

до 1.
Головного управління Державного казначейства України в Одеській області

2. Державного казначейства України

треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів
-1. Перша Державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси

2. товариство з обмеженою
відповідальністю „Галі”

про стягнення 477655,46 грн.

Ухвалою
Одеського апеляційного господарського суду від 24.04.2007р. строк розгляду
апеляційної скарги продовжений до 01.06.2007р.

Відповідно
до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 15.05.2007р.
на 29.05.2007р.

В С Т А Н О В
И Л А:

22.08.2006р. суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі -СПД ОСОБА_1) звернулась до господарського
суду Одеської області з позовом до Першої Державної виконавчої служби у
Малиновському районі м. Одеси (далі -Перша ДВС у Малиновському районі м. Одеси)
та Головного управління Державного казначейства України в Одеській області
(далі -ГУДК України в Одеській області) про стягнення 427655,46 грн.
матеріальної та 50000грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій
державних виконавців при проведенні виконавчих дій при виконанні судового
рішення.

В подальшому СПД ОСОБА_1 уточнила
свої вимоги та просила господарський суд стягнути з Державного бюджету України
майнову шкоду в сумі 424504,46грн., 148008,61 грн. інфляційних витрат, а також
50000грн. моральної шкоди.

Ухвалою господарського суду від
11.12.2006р. до участі у справі у якості іншого відповідача залучено Державне
казначейство України, а 29.01.2007р. ухвалою суду в якості третьої особи
залучено ТОВ „Галі”.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 12.02.2007р. (суддя Демешин О.А.) у задоволенні позову
було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з цим рішенням, СПД
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне
з`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи,
оскільки внаслідок незаконних дій Першої ДВС у Малиновському районі м. Одеси,
що встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 14.02.05р. по
справі №17-2-2-3-19/2071, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 24.05.05р., позивачка була позбавлена можливості
добровільно виконати рішення суду з найменшими для себе втратами, з
максимальним забезпеченням цілісності майна, що перебувало у її власності, а це
в свою чергу, спричинило заподіяння шкоди та збитків. Апелянт зазначає, що
судом не було прийнято до уваги, що згідно з експертними висновками Одеського
науково-дослідного інституту судових експертиз №1655/1656/1657 від 20.02.1998р.
та №7017 від 05.07.1999р. споруди павільйонів „Магазин-склад” та „Дари природи”
були капітальними спорудами ІІ групи капітальності, нормативний строк
експлуатації яких становив 30 років і вартість цих споруд встановлена у розмірі
99611грн. та 58514грн. відповідно. Ці споруди перебували у законному володінні
позивачки на протязі більш 10 років і ніхто не оскаржував факт правомірності
володіння ними. Також без уваги залишились доводи позивачки щодо відшкодування
моральної шкоди.

Заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, Перша ДВС у Малиновському районі м. Одеси вказує на те, що
позивачка не довела належним чином наявність шкоди, не обґрунтувала розмір
моральної, а також самого правопорушення та причинного зв'язку між діями
органів ДВС та заподіяної шкоди.

З доводами апеляційної скарги також
не погоджується ТОВ „Галі”, яке вважає їх безпідставними, а рішення
господарського суду законними та обгрунтованим, вказуючи на те, що виконавче
провадження здійснювалось згідно з чинним законодавством та у
відповідності  до ухвал Одеського
апеляційного господарського суду від 22.07.2003р. і від 05.08.2003р., якими
була роз'яснена резолютивна частина постанови Одеського апеляційного
господарського суду від 14.02.2003р. по справі №17-2-2-3-19/2071 щодо порядку
виконання рішення про звільнення позивачкою земельної ділянки від усього
належного їй майна.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу
підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог СПД ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної та моральної
шкоди, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачкою не був
доведений причинний зв'язок між заподіяними збитками та неправомірними діями
Першої ДВС у Малиновському районі м. Одеси, матеріалами справи підтверджується
відсутність вини органу ДВС у заподіянні збитків. Також суд виходив з того, що
оскільки торгові павільйони не належали СПД ОСОБА_1 на праві власності, тому їх
знищенням не порушувались законні права та інтереси останньої.

Аналізуючи матеріали справи. судова
колегія вважає, що ці висновки суду першої інстанції зроблені в порушення
ст.ст. 4-7, 43 ГПК України без повного, всебічного встановлення усіх обставин,
що мають значення для справи з огляду на таке.

14.02.2003р. постановою Одеського
апеляційного господарського суду по справі №17-2-2-3-19/2071 скасовано рішення
господарського суду Одеської області від 09.01.2003р. та зобов'язано СПД
ОСОБА_1 звільнити займану земельну ділянку площею 260 кв.м., розташовану по
АДРЕСА_1 та у п.5 резолютивної частини цієї постанови зобов'язано господарський
суд Одеської області видати відповідні накази. Ця постанова набрала законної
сили.

27.02.2003р. державним виконавцем
Першої ДВС у Малиновському районі м. Одеси винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду
Одеської області №17-2-2-3-19/2071 від 25.02.2003р. В цій постанові позивачці
пропонувалось у 7-денний строк добровільно виконати судове рішення.

Разом з тим, дежрвиконавцем були
направлені подання від 12.05.2003р. та від 17.07.2003р. для роз'яснення порядку
та способу виконання згаданого наказу суду.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 22.07.2003р. роз'яснено зміст фрази про зобов'язання
позивачки звільнити займану земельну ділянку наступним чином: зобов'язання СПД
ОСОБА_1 звільнити займану земельну ділянку площею 260 кв.м., яка знаходиться по
АДРЕСА_1 у м. Одесі -це необхідність звільнення СПД ОСОБА_1 особисто цієї
ділянки, а також звільнення цієї земельної ділянки від належного їй майна
(товару) або майна (товару), що знаходиться в її користуванні.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 05.08.2003р., винесеною за заявою СПД ОСОБА_1 про
роз'яснення постанови Одеського апеляційного господарського суду від
14.02.2003р. та його ухвали від 22.07.2003р. було вказано, що під фразою
„належного їй майна (товару) слід розуміти все належне ОСОБА_1 на праві
власності нерухоме та рухоме майно, в тому числі товари всіх видів
(найменувань, номенклатури), а також нерухоме та рухоме майно, в тому числі
товари всіх видів (найменувань, номенклатури), які є у користуванні ОСОБА_1 (на
підставі договорів оренди, найму, схову, комісії, підряду, сумісної діяльності,
доручення, консигнації та інших угод і підстав), та які знаходяться
(розташовані) на земельній ділянці, яку СПД ОСОБА_1 зобов'язана звільнити
згідно до постанови Одеського апеляційного господарського суду від
14.02.2003р.”

Вважаючи, що СПД ОСОБА_1 не було
добровільно виконано судове рішення у строк, визначений у постанові про
відкриття виконавчого провадження від 27.02.2003р., державним виконавцем
21.08.2003р. здійснено примусове виконання наказу господарського суду Одеської
області та у той же день винесено постанову про закінчення виконавчого провадження
внаслідок фактичного виконання судового рішення.

Однак, дії державного виконавця
були оскаржені СПД ОСОБА_1 до господарського суду. Ухвалою господарського суду
Одеської області від 14.02.2005р. по справі №17-2-2-3-19/2071, залишеною без
змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.05.2005р.
(т.1, а.с.73-78) були визнані незаконними дії Першої ДВС у Малиновському районі
м. Одеси по звільненню земельної ділянки площею 260 кв.м., розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. При цьому, цими судовими рішеннями було встановлено
порушення органом ДВС ст.ст.5,16,24,25,30,32,58 Закону України „Про виконавче
провадження”, п.п.2.1,2.2,2.4.1,4.1.3,5.6.6. Інструкції про проведення
виконавчих дій: СПД ОСОБА_1 не було належним чином доведено надання їй строку
для добровільного виконання судового рішення, не були відкладені виконавчі дії,
виконавчі дії з примусового входження до торгових павільйонів здійснювались без
залучення понятих, акт опису від 21.08.2003р.складений з порушеннями, оскільки
в ньому відсутні оцінка кожного внесеного в акт предмету і загальна вартість
всього майна, другий примірник акту опису не вручався особі, якій було передано
на відповідальне зберігання майно СПД ОСОБА_1 Також цими судовими рішеннями,
які набрали законної сили, встановлено порушення законних прав та охоронюваних
інтересів СПД ОСОБА_1 саме внаслідок незаконних дій органу ДВС.

Відповідно до ст.35 ГПК України
факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Враховуючи це, судова колегія
вважає, що судом зроблено хибний висновок про те, що вказані вище незаконні дії
органу ДВС не мали причинно-наслідкового зв'язку із збитками, які поніс
позивач.

Як вбачається з матеріалів справи,
СПД ОСОБА_1 з 10.06.1993р. (т.1, а.с.25) користувалась павільйонами
„Овощі-фрукти”, „Магазин-склад”, „Дари природи”, розташованими по АДРЕСА_1,
здійснила їх реконструкцію та переобладнання.

Згідно з висновком Одеського
науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - ОДНІСЕ) №1655/1656/1657
від 20.02.1998р. (т.1, а.с.87-89) вартість „Магазину - складу” становить 99611
грн., магазину „Дари природи” -58514 грн.

Висновком ОДНІСЕ №7017 від
05.07.1999р. (т.1, а.с.27) була встановлена група капітальності „Магазину -
складу” та „Дари природи”, а саме: друга група з нормативним строком
експлуатації 30років.

Натомість, рішенням апеляційного
суду Одеської області від 29.10.2002р. (т.а.с.48-51) було відмовлено в позові
ОСОБА_1 про визнання угоди про придбання павільйонів дійсною та зобов'язання
видати на них свідоцтво про право власності.

Згідно з постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 14.02.2003р. не було підтверджено
законність розташування на земельній ділянці павільйонів СПД ОСОБА_1, було
встановлено, що капітальні споруди зведені без відповідних рішень та узгоджень
з компетентними органами, без відводу земельної ділянки для будівництва.

Частинами 1,2 ст.376 ЦК України
встановлено, що житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони забудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Посилання СПД ОСОБА_1 на те, що
вона набула право власності на спірні павільйони за набувальною давністю у
порядку ст.344 ЦК України, судова колегія вважає безпідставними, оскільки
згідно до п.1,4 згаданої статті право власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери, набувається з моменту
державної реєстрації та за рішенням суду. Таких доказів  СПД ОСОБА_1 надано не було.

З огляду на це, судова колегія не
може погодитись з висновками ОДНІСЕ №1655/1656/1657 від 20.02.1998р., №7017 від
05.07.1999р., а також №11343 від 23.10.2003р. (т.1, а.с.92-96), якими визначені
витрати, необхідні для здійснення відновлення павільйонів на суму 171767 грн.
по „Магазину - складу” та 100897 грн. по магазину „Дари природи”, та які є
однією із складових частини позовних вимог.

Виходячи з положень ч.2,3 ст.331 ЦК
України, судова колегія вважає, що СПД ОСОБА_1 стала власником будівельних
матеріалів, використаних для будівництва спірних павільйонів. В зв'язку з цим,
а також на підставі ст.48,49 Закону України „Про власність” та ст.321, 386 ЦК
України, судова колегія вважає помилковим твердження Першої ДВС у Малиновському
районі м. Одеси про те, що оскільки СПД ОСОБА_1 не є власником павільйонів і
тому не в праві звертатись до суду за захистом порушених прав.

Після знесення павільйонів,
будівельні матеріали зберігались на ринку „Черемушки” ТОВ „Галі”, про що
позивачка неодноразово повідомлялась (а.с.131,132,134). Листом НОМЕР_2 від
01.03.2004р. ТОВ „Галі” повідомило позивачку про необхідність забрати належне
їй майно. Цей лист отриманий СПД ОСОБА_1 04.03.2004р., про що свідчить поштове
повідомлення з відміткою про вручення.

30.03.2004р. СПД ОСОБА_1 забрала
будівельні матеріали у вигляді 13 залізобетонних перекрить, що підтверджується
розпискою (т.2, а.с. 92, 148). Інші залишені позивачкою будівельні матеріали не
були вартісно визначені та обґрунтовані позивачкою. При цьому, можливості
призначення та проведення експертизи не має у зв'язку з відсутністю цих
матеріалів.

Отже, оскільки СПД ОСОБА_1 не має
права власності на спірні торгові павільйони, а
має лише право власності на будівельні матеріали, судова колегія
доходить до висновку про те, що в частині позовних вимог щодо стягнення
271664грн. збитків, заподіяних в результаті зносу двох павільйонів, - слід
відмовити.

Безпідставними судова колегія
вважає й позовні вимоги СПД ОСОБА_1, розраховані на підставі книги обліку
продаж, в частині 107836 грн. збитків стосовно обладнання та тари, а також
42470 грн. збитків відносно товару, які знаходились у приміщеннях знесених  торгових павільйонів.

Дійсно, про придбання товару та
обладнання, мова про які йдеться в позовній заяві та які не були внесені в акт
опису майна органом ДВС від 21.08.2003р., свідчать накладні товаротранспортні
та податкові накладні (т.2, а.с.25-45).

Однак, враховуючи специфіку
торгової діяльності СПД ОСОБА_1, судова колегія вважає, що ці документи не є
достатніми для того, щоб зробити однозначний висновок про фактичне знаходження
цього майна при здійсненні державними виконавцями виконавчих дій і не були на
той час вже розпроданими.

Не може підтвердити це й надана
позивачкою книга обліку продаж (т.2, а.с.2-22, 53-56).

Напроти, згідно з п.6-11 Порядку
ведення книги обліку продаж товарів (робіт, послуг), затвердженим наказом
Державної податкової адміністрації України (далі -ДПА України) від 30.05.1997р.
№165 із змінами та доповненнями, станом на 02.08.2001р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за №233/2037 (із змінами), дійсного
на момент виникнення спірних правовідносин, - у книзі обліку продажу ведеться
саме облік операцій з продажу товарів (робіт, послуг), по яких виникають та не
виникають податкові зобов'язання. А у книзі обліку придбання товарів (робіт,
послуг) обліковуються операції, пов'язані з купівлею товарів (робіт, послуг).

До того ж, п.4 згаданого Порядку
визначено, що книга обліку продаж товарів (робіт, послуг) повинна бути
прошнурована та пронумерована, а також зареєстрована в Державній податковій
адміністрації (інспекції) за місцем реєстрації платника податку на додану
вартість, чого не вбачається з книги обліку продаж СПД ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що
СПД ОСОБА_1 є платником єдиного податку. Однак платників єдиного податку не
звільнено від обов'язку ведення обліку доходів і витрат шляхом ведення книги
обліку доходів і витрат (форма №10), запроваджено згідно з Указом Президента
України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” від 03.07.1998р. №727/98 зі змінами. Форма цієї книги та
порядок її ведення встановлюється ДПА України.

Відповідно до ст.ст.33,34 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, згідно з актом державного
виконавця від 21.08.2003р. (т.2, а.с.122), частиною якого є акт опису майна, що
передане на відповідальне зберігання СП ринок „Черемушки” ТОВ „Галі”, опис
майна, належного позивачці, проводився у присутності понятих та представника
міліції. Це спростовує посилання апелянта про невключення будь-якого майна до
акту опису від 21.08.2003р. Однак, як пояснила представник ТОВ „Галі” в
судовому засіданні, майно, передане товариству на відповідальне зберігання, на
даний час у останнього відсутнє та його місцеперебування не відомо.

Водночас, встановлено незаконність
дій державного виконавця при проведенні виконавчих дій, а також те, що останнім
не було належним чином забезпечено зберігання майна, переданого за актом опису
від 21.08.2003р., не повідомлено особу, якій було передано майно СПД ОСОБА_1,
про кримінальну відповідальність внаслідок знищення чи розкрадання цього майна.

Листом НОМЕР_3 від 11.05.2007р. ТОВ
„Базик-К”, яке на час розгляду справи є орендарем ринку „Черемушки”, відповіло
про те, що належного СПД ОСОБА_1 майна на ринку не має, це товариство не
отримувало від ТОВ „Галі” або СП ринок „Черемушки” майна позивачки, а також не
може надати інформацію щодо його знаходження.

Отже, судова колегія вважає
правомірними вимоги СПД ОСОБА_1 в частині стягнення збитків стосовно обладнання
та тари, а також товару, які знаходились у приміщеннях знесених торгових
павільйонів та щодо яких не було забезпечено належного зберігання. Ці збитки
повинно розраховувати співвідносячи дані, що знаходяться в акті опису майна від
21.08.2003р., з даними повернення належного позивачці майна, підтвердженими
актами від 28.08.2003р., від 03.09.2003р., від 08.09.2003р., від 25.12.2003р.,
від 30.03.2004р., від 12.08.2004р. та від 27.03.2005р. (а.с.146-155).

За розрахунками СПД ОСОБА_1,
наведеними у таблицях, вказані у поясненнях від 10.04.2007р. та підтверджуються
актом опису від 21.08.2003р. й актами видачі належного їй майна, позивачці не
було повернуто описаного товару на суму 2686 грн. (наприклад, квас „Північна
академія” описано 232 бут. по 1,5л за ціною, визначеною на підставі накладної
НОМЕР_4 від 13.06.2003р. на суму 528,96 грн., повернуто 36 бут., сума
неповернутого -446,88 грн.; водка „Пшенична” -описано 82 бут. по 0,5л., ціна за
накладною НОМЕР_5 від 24.06.2003р. за 1бут. -5,1 грн., не повернуто -(82*5,1)
-418,2грн.; вода „Степове джерело” -описано 9бут. по 0,5 ціна згідно з
накладною від 13.06.2003р. становить 0,50 грн. за 1бут., не повернуто 4,5 грн.;
рис 1292,5гк. за ціною 3619грн., повернуто 1275кг., сума неповернутих 17,5кг.
-49грн. і т.п.).

Також не повернуто було малоцінний
інвентар, визначений в акті опису державного виконавця, всього на суму 3835грн.

Крім того було описано державним
виконавцем, але не повернуто наступне майно: шкаф холодильний за ціною 2100грн;
столи на суму 1325грн; зонти від сонця в кількості 4шт. на суму 200грн.; ящики
в кількості 158шт. за ціною 790грн., повернуто 107шт., сума неповернутого
-255грн; ваги товарні  в кількості 3шт.
за ціною 1500грн., повернуто 1шт., сума неповернутого -1000грн.; холодильні камери
1шт. за ціною 5000грн. та 2шт. за ціною 1000грн. кожна  - загальна сума неповернутого 7000грн.; бочки
ємністю 100л. у кількості 5шт. за ціною 50грн. 1шт., сума неповернутого
250грн.; ємністю 2000л. за ціною 12000грн. за 1шт. у кількості 3шт., сума неповернутого
36000грн.; ємністю 500л. за ціною 3000грн. за 1шт. у кількості 8шт., сума
неповернутого -24000грн.; ємністю по 300л. -5шт. за ціною 2000грн. кожна, сума
неповернутого -10000грн.; барна стійка 1шт., сума неповернутого -1000грн.;
лотки дерев'яні 7шт. за ціною 100грн. кожний, сума неповернутого -700грн.; ваги
поштові у кількості 1шт. на суму 250грн, а також металеві баки у кількості 3шт.
по 500грн. кожний, на загальну суму 1500грн., а всього загальна сума за
неповернуте майно, визначена на підставі даних, які містяться у накладних про придбання
цього майна (накладні НОМЕР_6 від25.02.2000р., НОМЕР_7 від 12.03.2000р.,
НОМЕР_8 від 07.08.2000р., НОМЕР_9 від 28.03.2001р., НОМЕР_10 від 10.01.2001р.,
НОМЕР_11 від 13.05.2002р.) а.с.42-46), а також у книзі обліку, в графі 3 якої
вказані сума придбання цього обладнання та тари, складається у сумі 83480грн.

Загальна сума збитків від
неповернення товару та обладнання, належного СПД ОСОБА_1 та втраченого
внаслідок неналежного зберігання, становить 90001грн.
(2683грн.+3835грн.+83480грн.).

За даними Державного комітету
статистики офіційний індекс інфляції становив: за вересень 2003р. -100,6%, за
жовтень 2003р. -101,3%, за листопад 2003р. -101,3%, середньорічний за 2004р.
-109%, за 2005р. -113,5% та за період з січня по вересень 2006р. -105,9%. Сума
інфляційних втрат позивачки становить 28440,29грн.
(540+1170+1170+8100,09+12150,14+5310,06).

Згідно ч.2 ст.86 Закону України
"Про виконавче провадження" збитки, заподіяні державним виконавцем
громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження,
підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.1166, ч.1
ст.1174 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особливим немайновим правам физичній чи юридичній осібі, а також
шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її спричинила. Шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи
органу державної влади або органом місцевого самоврядування, відшкодовується
державною або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже судова колегія вважає, що
позовні вимоги СПД ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок незаконних дій органу ДВС, підлягають частковому
задоволенню на суму 118441,29грн. (матеріальна шкода 90001грн. + інфляційні
втрати 28440,29грн.).

В іншій частині СПД ОСОБА_1 не
довела належним чином своїх втрат, внаслідок неналежного ведення обліку своєї
підприємницької діяльності.

Крім цього, позивачкою заявлені
вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000грн.

Так, СПД ОСОБА_1 з правовим
статусом прирівняна до юридичної особи, але ж фактично є фізичною особою, яка
здійснює підприємницьку діяльність. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України
встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка
її завдала, за наявності її вини.

Матеріалами справи підтверджена
неправомірність дій органу ДВС, за результатом яких і було порушено законні
права та охоронювані законом інтереси позивачки, якій не було надано можливості
добровільно виконати судове рішення з найменшими для себе втратами та з
максимальним забезпеченням цілісності майна, що перебувало у її власності.

Враховуючи характер правопорушення,
ступінь вини органу ДВС при здійсненні виконавчих дій, похилий вік ОСОБА_1,
фактичної втрати її майна (будівельні матеріали, які залишились після
проведення демонтажу та зносу торгових павільйонів, взагалі не були описані),
те, що ці втрати виникли поза здійсненням СПД ОСОБА_1 господарської діяльності,
а також моральні страждання, визвані внаслідок проходження і отстоювання своїх
інтересів у різних державних і судових інстанціях, судова колегія на підставі
ч.3 ст.23 ЦК України щодо розумності та справедливості вважає, що позовні
вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково
на суму 2000грн.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області не
відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає
скасуванню з винесенням нового судового рішення, яким позовні вимоги СПД
ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнути з Державного бюджету України на
її користь матеріальної шкоди в сумі 90001грн., інфляційні втрати в сумі
28440,29грн., моральної шкоди в сумі 20000грн., а також судові витрати у сумі
1384,41грн. держмита та 38,53грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Керуючись ст.ст. 103-105
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О
В И Л А :

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення
господарського суду Одеської області від 12.02.2007р. по справі №
6/340-06-8925  -скасувати. Позов
задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету
України через Головне управління Державного казначейства в Одеській області на
користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі
90001грн., інфляційні втрати в сумі 28440,29грн., моральну шкоду в сумі
20000грн., а також судові витрати у сумі 1384,41грн. держмита та 38,53грн., а
всього 139864,23 грн.

В іншій частині в позові відмовити.

Наказ доручити видати
господарському суду Одеської області.

Головуючий
В.В. Лашин

Суддя
Г.А. Єрмілов

Суддя
О.Л. Воронюк