ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 р.
№ 5/238пд

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т. Б.–головуючого
Волковицької Н.О.
Рогач Л. І.

за участю представників:

позивача
- Каплієнка В.Є. –довіреність від 27.12.2006 р.;
- Черкасової О.В. - довіреність від 05.01.2007 р.;
- Булахової А.І. - довіреність від 05.02.2007 р.

відповідача
Федорука О.Р. –довіреність від 20.12.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державного відкритого акціонерного товариства “Шахта “Білоріченська”

на постанову
від 30.10.2006 Луганського апеляційного господарського суду

у справі
№ 5/238 пд господарського суду Луганської області

за позовом
Державного підприємства “Луганськвугілля” в особі відокремленого  підрозділу “Луганськнавантажтранс”

до
Державного відкритого акціонерного товариства “Шахта “Білоріченська”

про
внесення змін в діючий договір

В С Т А Н О В И В:

В травні 2006 р. ДП “Луганськвугілля” в особі відокремленого  підрозділу “Луганськнавантажтранс”  звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до ДВАТ “Шахта “Білоріченська” (з урахуванням наданих до суду у липні 2006 р. уточнень позовних вимог)  про внесення змін в пункт 2.2 договору № 31/12-03/19 від 31.12.2003 р.,  укладеного між сторонами та викладення спірного пункту даного договору у редакції позивача, шляхом підписання додаткової угоди № 7 від 23.03.06 в редакції позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що у зв’язку із збільшенням цін на послуги, які надаються позивачем, відповідно до пункту 2.5 спірного договору та частини 2 статті 188 Господарського кодексу України у березні 2006 року, відповідачу була направлена додаткова угода № 7 від 23.03.2006 зі зміною умов договору в підпункті 1 пункту 2.2 договору № 31/12-03/19 від 31.12.2003 р. шляхом збільшення планової вартості 1 т/км. –0,58 грн. На вимогу обґрунтування збільшення цін відповідачу також було направлено копії калькуляції вартості. Проте, до даного часу вказана додаткова угода № 7 відповідачем не підписана, що є порушенням пункту 3 статті 188 Господарського кодексу України.

Відповідач позовні вимоги не визнав з тих підстав, що ціна на послуги, які надаються позивачем погоджена сторонами і зафіксована у спірному договорі при його підписанні. Крім того, відповідно до вимог статті 12 Господарського процесуального кодексу України спори про встановлення цін на продукцію та тарифів на послуги не підлягають розгляду в господарських судах, у зв’язку з чим провадження у справі необхідно припинити.

Рішенням господарського суду Луганської області від 31.07.2006 (суддя Закропивний О.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Внесено зміни в пункт 2.2 діючого між ДП “Луганськвугілля” в особі відокремленого  підрозділу “Луганськнавантажтранс” та ДВАТ “Шахта “Білоріченська” договору шляхом укладення додаткової угоди № 7 в редакції від 23.03.2006. Пункт 2.2 договору № 31/12-03/19 від 31.12.2003 р. викладено у наступній редакції: “Попередньо перераховувати на розрахунковий рахунок “Транспорту” плату: 1) за подачу і прибирання завантажених вагонів, із розрахунку вартості 1 тонно-км.-0, 58 грн...” далі за текстом договору; 2) за маневрову роботу локомотиву, із розрахунку вартості 1 години – 191 грн. ...” далі за текстом договору”.

Господарський суд проаналізувавши положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України зазначив, що спір між суб’єктами господарювання про встановлення цін не був би підвідомчий господарському суду лише у тому випадку, коли сторони ніяким чином не можуть впливати на формування ціни і встановлювати її розмір шляхом укладення відповідної угоди, а ціна на послуги, які надаються позивачем відповідачу сформована сторонами і погоджена ними шляхом вільного волевиявлення при підписанні договору № 31/12-03/19 від 31.12.2003 р., спір виник у зв’язку з внесенням змін у діючий договір, а тому, провадження у справі припиненню не підлягає.

Ухвалюючи судове рішення, суд посилаючись на приписи статей 626, 629, 632 Цивільного кодексу України та пункт 2.5 договору № 31/12-03/19   від 31.12.2003 р., дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і необхідність укладення між сторонами додаткової угоди в редакції, запропонованій позивачем за № 7 від 23.03.2006 р.

За апеляційною скаргою ДВАТ “Шахта “Білоріченська” Луганський апеляційний господарський суд, переглянувши рішення в апеляційному порядку, постановою від 30.10.2006 (судді Бойченко К.І., Медуниця О.Є., Семендієва І.В.) змінив його, а саме пункт 2 резолютивної частини рішення           від 31.07.2006 у справі № 5/238 пд виключено, пункти 3,4 резолютивної частини рішення від 31.07.2006 у справі № 5/238 пд вважати відповідно пунктами 2 та 3.

Мотивуючи рішення апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо підвідомчості вказаного спору господарському суду, з урахуванням вимог частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, визнав доведеними позовні вимоги, викладені у позовній заяві № 07/410 від 30.05.2006.

Проте, Луганським апеляційним господарським судом зазначено, що відповідно до довіреності № 03/3-784 виданої 30.12.2005 строком дії до 31.12.2006, якою ДП “Луганськвугілля” уповноважило юрисконсульта Мордасову Л.Б. діяти від імені підприємства в судах усіх юрисдикцій, відповідно до статті 44 Цивільного кодексу України та статті 22 Господарського процесуального кодексу України. Однак,  вказаною довіреністю визначено вичерпний перелік дій, які має право вчиняти юрисконсульт Мордасова Л.Б., а саме ДП “Луганськвугілля” не надало юрисконсульту Мордасовій Л.Б. повноважень на здійснення від імені ДП “Луганськвугілля” інших процесуальних дій передбачених статтею 22  Господарського процесуального кодексу України, зокрема, підписувати позовні заяви, відмовлятись від позову, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог, змінювати до прийняття господарським судом рішення по справі підставу або предмет позову. А тому, судом апеляційної інстанції не прийнята до уваги заява про уточнення позовних вимог, підписана неуповноваженою особою.

ДВАТ “Шахта “Білоріченська” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Луганської області від 31.07.2006 та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 30.10.2006 скасувати, провадження у справі припинити з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Зокрема скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що судами порушено статті 82, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України, вийшовши за межі позовних вимог та задовольнивши не заявлені позивачем вимоги.

В порушення вимог частин 1 та 2 статі 651, статті  652 Цивільного кодексу України судом було змінено умови договору без встановлення факту суттєвих змін обставин та на підставі обставин не встановлених законом.

Крім того, на думку скаржника, судами першої та апеляційної інстанції порушено частина 1 статті 13, частини 1 та 2 статті 14 Закону України “Про ціни та ціноутворення”, прийнято рішення про збільшення вільних цін у спорі про встановлення цін на послуги, в порушення предметної підсудності, оскільки такі спори відповідно до пункту 1 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України не підвідомчі господарським судам.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові,, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, між ДП “Луганськвугілля” в особі відокремленого  підрозділу “Луганськнавантажтранс”  та ДВАТ “Шахта “Білоріченська” 31.12.2003 р. укладено договір на подачу –прибирання вагонів строком до 31.04.2004 р.

Додатковою угодою № 6 від 30.12.2005 р., укладеною між сторонами, строк дії договору № 31/12-03/19 від 31.12.2003 р. продовжено до 31.12.2006 р., а також внесено зміни до пункту 2.2 вказаного договору, а саме сторони визначили, що відповідач за надані позивачем послуги за договором повинен здійснювати попередню оплату за подачу і прибирання вагонів із розрахунку вартості 1 тонно/км –0,46 грн., а за маневрову роботу локомотиву із розрахунку вартості 1 години –155,40 грн. (т. 1 а.с. 18).

23.03 2006 р. позивачем було пред’явлено відповідачу  для розгляду та підписання проект додаткової угоди № 7 до договору, з пропозицією внести зміни до пункту 2.2 договору стосовно збільшення ціни послуг з подачі і прибирання вагонів із розрахунку вартості 1 тонно/км –0,58 грн. і за маневрову роботу локомотиву із розрахунку вартості 1 години –191,00 грн.

Листом № 01-520 від 05.04.2006 відповідачу в підтвердження збільшення цін на послуги, що надаються позивачем було направлено копії калькуляцій, а листом № 07/301 від 20.04.2006 р. запропоновано негайно вжити заходів щодо підписання раніше надісланого проекту додаткової угоди № 7 від 23.03.2006 р. до договору (т.1 а.с. 132-133).

ДВАТ “Шахта “Білоріченська” проект додаткової угоди № 7                    від 23.03.2006 р. до договору залишено без відповіді.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Загальні умови порядку зміни та розірвання господарських договорів  визначені у статті 188 Господарського кодексу України, в якій зокрема, зазначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінти або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо  зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Для визначення можливих підстав для зміни або розірвання господарських договорів, слід враховувати загальні правила частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача щодо внесення змін до умов договору № 31/12-03/19 від 31.12.2003 р. у зв’язку із збільшенням цін на послуги позивача, що ним надаються.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку позовними вимогами слід вважати вимоги, що заявлені позивачем безпосередньо у позовній заяві № 07/410 від 30.05.2006 р., оскільки як було обґрунтовано встановлено судом апеляційної інстанції, заява про уточнення позовних вимог від 31.07.2006 р. була подана представником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому на підставі довіреності № 03/3-784 виданої 30.12.2005 р.

Зі змісту статті 632 Цивільного вбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції пунктом 2.5 договору сторони визначили, що ціна вартості послуг, що надаються позивачем договірна і може бути збільшена в залежності від змін ціни та тарифів на “Укрзалізниці” та з інших підстав, що обумовлюються додатковою угодою, яка підписується обома сторонами і є невід’ємною частиною договору.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з 01.04.2006 року ціна послуг, що надаються позивачем збільшилась з ряду причин. Так, згідно Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 25.03.2005  № 2505-ІV у відповідності з п. 9.4.1 Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики і всеукраїнськими профспілками Вугільної промисловості України робітники ВП “Луганськнавантажтранс” з 01.02.2006 переведені на нові умови оплати праці, із розрахунку мінімальної заробітної плати 290 грн. 00 коп. збільшеної на 20%, що склало збільшення витрат на 11%.

Законом України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” з 01.07.2006 р. встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 375 грн. 00 коп.

Фактична собівартість 1т/км у першому кварталі зросла до 0,55 грн. при плані 0,46 грн., при цьому не здійснювався капітальний ремонт залізничних колій та тепловозів.

В кошторисі витрат на другий квартал 2006 року сума витрат значно зменшена і складає 540 тис. грн. замість необхідних 675 тис. грн.

Судом апеляційної інстанції були досліджені подані позивачем в обґрунтування своїх вимог докази, а саме калькуляція вартості 1 т/км за перший, другий, третій та четвертий квартал 2006 року,                                                                                                                      фінансовий результат за перший квартал 2006 року, розрахунок неотриманих витрат  ВП “Луганськнавантажтранс” за другий квартал 2006 р., розрахунок неотриманих доходів, довідка про виконані роботи з ремонту локомотивів та залізничних колій.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції між позивачем та Донецькою залізницею укладено договір № 5 від 01.01.2006 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до телефонограм Донецької залізниці № 4937А                       від 31.01.2006 р. та № 5234А від 28.03.2006 р. залізницею встановлені нові ставки зборів за роботи і послуги, які надаються залізницею за договірними тарифами, згідно переліку видів перевезень, робіт і послуг Тарифного керівництва № 1, розділ 1 пункт 26 збільшились ставки зборів за роботи і послуги за договірними тарифами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість задоволення судом апеляційної інстанції позовних вимог   ДП “Луганськвугілля” в особі відокремленого підрозділу “Луганськнавантажтранс” щодо внесення змін у пункт 2.2 діючий договір    № 31/12-03/19 від 31.12.2003, що стосуються ціни за послуги позивача, шляхом зміни рішення господарського суду Луганської області.

Висновки апеляційного господарського суду ґрунтуються на повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства.

Що стосується доводів відповідача про непідвідомчість вказаного спору господарським судам на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, то судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень даної норми господарським судам не підвідомчі спори про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін.

Проте, сторони при підписанні договору № 31/12-03/19 від 31.12.2003 передбачили, що ціна на послуги, що надаються позивачем договірна і може бути збільшена, тобто встановили можливість узгодження цін, а тому даний спір підвідомчий господарським судам, про що правомірно зазначено судами першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Беручи до уваги, що твердження скаржника про неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, колегія суддів визнає прийняту у справі постанову такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Доводи заявника викладені у касаційний скарзі судова колегія до уваги не приймає, вважає їх не переконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Керуючись  статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Луганського апеляційного господарського суду                      від 30.10.2006 р. у справі № 5/238 пд господарського суду Луганської області  залишити без змін, а касаційну скаргу ДВАТ “Шахта “Білоріченська” –без задоволення.

Головуючий                                                                                    Т. Дроботова

Судді                                                                                                Н. Волковицька

Л. Рогач