СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

26 квітня 2007 року

Справа № 2-24/1280-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
,

суддів
,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача:
Безверха Юлія Анатоліївна, довіреність №
3006/10/10-0   від 19.02.07;

розглянувши апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя  Колосова Г.Г.) від 13.02.2007 по
справі № 2-24/1280-2007А

за позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до           Державної податкової інспекції в місті Євпаторії
Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 2/40, Євпаторія, 97416)

про визнання нечинним рішення

ВСТАНОВИВ:

За результатами перевірки по
контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обліку суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1(акт
перевірки НОМЕР_1), Державною податковою інспекцією у м. Євпаторії Автономної
Республіки Крим  прийнято рішення про
застосування штрафних санкцій  НОМЕР_2 у
сумі 627 грн. (у тому числі 136,75 грн.
-п'ятикратний розмір  вартості
проданих товарів без застосування РРО та 490,25 грн. -п'ятикратний розмір суми,
на яку виявлено невідповідність коштів на місці проведення розрахунків
загальній сумі продажу по денному звіту РРО) на підставі статті 22 Закону
України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг” № 265/95-ВР від 06.07.1995 р.

Відповідно результатів перевірки,
на думку податкового органу, у позивача, у порушення вимог пункту 1 та 13
статті 3 вказаного Закону виявлена невідповідність готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті РРО на 98,05
грн., а також не застосовано РРО при продажу товару на суму  27,35 грн.

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 13.02.2007 р. у справі № 2-24/1280-2007А (суддя
Г.Г. Колосова) у позові  про визнання
нечинним рішення НОМЕР_3 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд вказав, що позивачем не надано суду доказів
відсутності порушень з його боку,   а
тому позивач не може спростовувати висновки акту перевірки. Крім того,
позивачем не надано суду доказів,  які
підтверджують неправомірність проведення податковим органом перевірки,
допущення податковим органом порушень положень Закону України „Про державну
податкову службу в Україні” та дійшов висновку про те що штрафні санкції
застосовано до позивача правомірно, оскільки
факт порушень позивачем  вимог Закону
України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” підтверджується результатами перевірки.

Позивач оскаржує постанову суду у
зв'язку з порушенням судом норм матеріального права, неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи.

Так, апелянт зазначає, що  перевірку було проведено без законних підстав
та з порушенням встановленої Законом України „Про державну податкову службу в
Україні” процедури. Грошові кошти у сумі 98,05 грн. податковим органом
протиправно вказані в акті перевірки як невідповідність, оскільки вони
знаходились на місці проведення розрахунків та, як стверджує позивач, належали
особисто йому. Крім того, у постанові суду вказано, що факт незастосування РРО
підтверджується поясненнями до акту перевірки присутнього при її проведенні
продавця-стажера ОСОБА_2, а він у трудових відносинах з позивачем ніколи не
знаходився.

Доводи апеляційної скарги
мотивовані також іншими підставами, викладеними у апеляційній скарзі, не маючими
значення для вирішення справи.

Судова колегія, розглянувши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, апеляційну скаргу визнає
такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 3
Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в
безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції
на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів,
що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку
розрахункових книжок.

Відповідно до  статті 2 вказаного Закону  місце проведення розрахунків -це місце, де
здійснюються розрахунки з покупцем за продані товари (надані послуги) та
зберігаються отримані за реалізовані
товари наявні кошти, а також місце одержання покупцем попередньо
оплачених товарів  (послуг) із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів.

Відповідно до пункту 13 статті 3
Закону суб'єкт підприємницької діяльності
зобов'язаний забезпечувати
відповідність  сум  готівкових
коштів  на місці проведення
розрахунків сумі коштів,  яка зазначена в
денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання
розрахункової  книжки  -
загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку
робочого дня.

Судова колегія, з огляду на
вищевикладене, не може погодитись з визначенням
позивача місця проведення розрахунків як тільки каси.

Відповідно до частини  1 статті 69 Кодексу адміністративного
судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у
справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач зазначає, що в його
магазині щоденно роздруковуються чеки на кожну покупку, однак судовій колегії
не надано  жодного доказу  виписки розрахункового документу, а у
матеріалах справи відсутні які-небудь докази проведення розрахункової операції
через РРО (копія фіскального чеку або інші докази).

Також, незалежно від того, чи
знаходився у трудових відносинах з позивачем продавець-стажер ОСОБА_2, торговий
об'єкт належить позивачеві, а тому відповідальність за здійсненя реалізації
товару полягає на позивача.

Апеляційна інстанція не  приймає до уваги доводи апелянта про  те, що податковий орган не мав законних
підстав для проведення перевірки, оскільки, як вбачається з матеріалів справи,
перевіркою не розглядались питання правильності обчислення і повноти сплати
податків та зборів, а  відповідно до
статті 15 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” органи державної
податкової служби   України
здійснюють  контроль за додержанням суб'єктами
підприємницької діяльності  порядку  проведення
розрахунків  за товари (послуги),
інших  вимог  цього
Закону   шляхом  проведення
планових  або  позапланових перевірок згідно із
законодавством України,  окрім того
предметом спору не є не допуск суб'єктом підприємництва перевіряючих до
перевірки, а дотримання вимог  Закону
України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг”  при
здійсненні господарської діяльності.

Доводи позивача про те, що продаж
продукції без застосування РРО не мав місце та про те, що кошти у сумі 98,05
грн. зберігались не на місці проведення розрахунків  визнаються судовою колегією безпідставними,
протирічащими фактам, зазначеним у акті перевірки. Які-небудь заперечення на
акт перевірки позивач не надав, з актом перевірки ознайомлений, акт перевірки
позивач отримав під час його складення.

При даних обставинах, судова
колегія не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги, та
скасування постанови місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 195,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205,
статями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу
Суб'єкта  підприємницької діяльності
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову господарського
суду Автономної Республіки Крим  від
13.02.2007 у справі № 2-24/1280-2007 А
залишити без змін.

Ухвала суду набирає
законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом одного
місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді