ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2007 року                                                                                   Справа № В21/2100-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:                  Джихур О.В., Лисенко О.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 07.03.2007р. № 140)

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача –Козакова І.В., дов. № б/н від 01.01.2006р., юрист;

відповідача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.84);

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Ласунка” м.Дніпропетровськ

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2006 року

у справі № В21/2100-06

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Ласунка”, м.Дніпропетровськ

до “Rubin Good Trading” LTD, Rishon Le Tzion, Israel

про стягнення 13 222, 80 доларів США

В судовому засіданні 28.03.2007р. була оголошена перерва до 02.04.2007р. (ст..77 ГПК України).

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2006р. (суддя Алмазова І.В.) по справі № В21/2100-06 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Ласунка” м.Дніпропетровськ (далі –ТОВ “Ласунка”)  до “Rubin Good Trading” LTD, Ізраїль про стягнення 13 222, 80 доларів США в прийнятті позовної заяви було відмовлено на підставі ст.15, п.1 ст.62  ГПК України.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області мотивовано тим, що законодавча норма, яка дозволяє розглянути спір, відповідачем в якому є нерезидент України, відсутня; в якості норм процесуального права суд першої інстанції послався на ст.ст.15, 124 ГПК України.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач по справі –ТОВ “Ласунка” м.Дніпропетровськ, при цьому посилається на порушення господарським судом Дніпропетровської області норм процесуального права, оскільки:

- в України справи по спорах, що виникають при укладенні, змін, розірванні та виконанні господарських договорів, до числа яких відноситься контракт № 22/03-05И укладений 22.03.2005р. між ТОВ “Ласунка” та відповідачем, підвідомчі господарським судам України –ст..12 ГПК України;

- ст.ст.38, 39 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” № 959-ХІІ від 16.04.1991р. та розділом 9 Контракту № 22/03-05И передбачено, що в процесі виконання умов контракту, сторони керуються матеріальним правом України, а у випадку виникнення при виконанні цього контракту розбіжностей спір передається на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області;

- також, Роз’ясненням Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002р. № 04-5/608 “Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств та організацій” встановлено, що місцеві господарські суди вправі вирішувати спори й у тих випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення письмової пророгаційної угоди між суб’єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб’єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність) –абзац 4 ст.1 Роз’яснення;

- при винесенні ухвали, господарський суд порушив положення ч.2 ст.124 Конституції України та обмежив юридичну особу України на звернення до суду за захистом свого порушеного права (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002 по справі № 1-2/2002).

Відповідач по справі відзив на апеляційну скаргу не направив, правом, передбаченим ст..96 ГПК України, не скористався, як не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченому ст..22 ГПК України, про час та місце повідомлявся належним чином (ухвала від 12.03.2007р., від 15.02.2007р. (а.с.22, 84)).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача в цьому судовому засіданні відповідно до ст.ст.75, 99 ГПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати на підставі п.4 ч.1 ст.104 ГПК України, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами було підписано контракт № 22/03-05И (а.с.4-6), відповідно до предмету якого ТОВ “Ласунка” (“постачальник” за договором, позивач по справі, скаржник) зобов’язався поставити та передати у власність “покупцеві” –“Rubin Good Trading” LTD, Ізраїль (відповідач по справі) товар, а “покупець” зобов’язався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах контракту. Місце укладення контракту –місто Дніпропетровськ, Україна.

Відповідно до розділу 9 вищезазначеного контракту сторони надали згоду на застосування до правовідносин законодавства України (п.9.1). Пунктом 9.3 розділу 9 контракту сторони передбачили, що при недосягненні згоди між сторонами спори вирішуються в господарському суді Дніпропетровської області (а.с.5).

Відповідно до ч.1, 3 ст.4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Закону України “Про господарський суд”, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За змістом статей 41, 12-17, 123 ГПК України для іноземних суб’єктів господарської діяльності передбачено національний режим судового процесу для розгляду справ, підвідомчих господарським судам. Оскільки в ГПК відсутній інститут договірної підсудності, заінтересована сторона може звернутись до місцевого господарського суду лише у відповідності з вимогами статей 13-16 ГПК України про територіальну та виключну підсудність справ, що підлягають розгляду у першій інстанції.

Однак, місцеві господарські суди вправі вирішувати спори й у тих випадках, коли між народним договором передбачено можливість укладення письмової пророгоційної угоди між суб’єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб’єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність) (Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України від 31.01.2002р. № 05-4/608 зі змінами та доповненнями, в редакції Роз’яснень від 10.12.2004р. № 04-5/3248).

Згідно з п.12 ст. ІІ Конвенції про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень, яку було ратифіковано державою Ізраїль 05.01.1959р. та Україною 10.10.1960р. кожна держава, яка домовляється визнає письмову угоду, за якою сторони зобов’язуються передавати до арбітражу всі або деякі спори, які виникли чи можуть виникнути між ними в зв’язку з яким-небудь конкретним договором або іншим правовідношенням, об’єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду. Термін “письмова згода” включає арбітражне застереження в договорі, чи арбітражну угоду, підписану сторонами, або, яке міститься в обміні листами чи телеграмами.

Крім цього, 03.01.1990р. Україною було ратифіковано Конвенцію ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980р., а державою Ізраїль зазначену Конвенцію було ратифіковано 01.02.2003р.

Статтею 54 р.1 зазначеної Конвенції передбачено, що зобов’язання покупця сплатити ціну включає прийняття таких заходів та дотримання таких формальностей, які можуть вимагатись, згідно з договором або згідно з законом та приписами для того, щоб зробити можливим здійснення платежу.

Отже, вищезазначені Конвенції, як ратифіковані міжнародні договори СРСР є обов’язковими для України, як його правонаступниці (п.4 Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002р. № 05-4/608 зі змінами та доповненнями).

Крім цього, згідно з ч.2 ст.37 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” (в редакції Закону України від15.11.2005р. № 3078-ІV) порядок притягнення до цивільно-правової відповідальності, здійснення такої відповідальності та звільнення від неї може визначатися зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якщо це не суперечить чинним законам України.

Статтею 38 цього Закону передбачено, що спори, що виникають між суб’єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб’єктами господарської діяльності можуть розглядатись судами України, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Також згідно зі ст.6 (частиною 4) зазначеного Закону суб’єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

За цих обставин ухвалу господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити, справу направити до господарського суду Дніпропетровської області відповідно до вимог ст..106 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2006р. по справі № В21/2100-06 –скасувати; апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Ласунка” м.Дніпропетровськ –задовольнити.

Справу передати на розгляд господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко

З оригіналом згідно.

Помічник судді                                                   О.О.Головіна

06.04.2007