ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

25 травня 2007 р.

№ 2-1196/2006

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М.
і Львов Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної
скарги ОСОБА_1, м. Запоріжжя, та ОСОБА_2,         м. Запоріжжя,

на рішення Ленінського
районного суду міста Запоріжжя від 12.10.2006

та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 09.01.2007

зі справи №
2-1196/2006 (22-107/07)

за позовом ОСОБА_1
(далі -ОСОБА_1),

ОСОБА_2 (далі -ОСОБА_2)

до товариства
з обмеженою відповідальністю "Автоінформпроект",               м. Запоріжжя,

ОСОБА_3, м. Запоріжжя,

про визнання
недійсними скликання загальних зборів учасників товариства,  рішення загальних зборів та протоколу зборів,
а також про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.03.2007
(згідно з поштовим штемпелем на конверті) звернулися до Верховного суду України
з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від
12.10.2006 зі справи № 2-1196/2006 та ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 09.01.2007 зі справи № 22-107/07, яку ухвалою Верховного суду
України від 20.03.2007 передано до Вищого господарського суду України для
вирішення питання про її прийняття.

Водночас  29.12.2006
набрав  чинності  Закон України
від 15.12.2006 № 483-V "Про внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів".

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ
"Прикінцеві положення" цього Закону після набрання ним чинності
“касаційні скарги (подання) на судові рішення у справах, передбачених пунктом 2
Прикінцевих положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами
Господарського процесуального кодексу України” (далі -ГПК України).

Отже, подання даної касаційної
скарги мало здійснюватися за правилами ГПК України.

Відповідно до статті 110 ГПК
України касаційна скарга може бути подана протягом одного місяця з дня набрання
рішенням місцевого господарського суду чи постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Статтею 53 ГПК України передбачено,
що за заявою сторони, прокурора чи зі своєї ініціативи господарський суд може
визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і
відновити пропущений строк.

Згідно з приписами статей 223, 319
Цивільного процесуального кодексу України, статті 51, частини третьої статті
85, частини третьої статті 105, статті 110 ГПК України останнім днем подання
касаційної скарги в даному випадку було 09.02.2007.

Таким чином касаційну скаргу подано
з пропуском строку, встановленого для її подання, але клопотання про
відновлення цього строку не заявлено та причин пропуску строку касаційного
оскарження не наведено.

Відповідно до частини четвертої
статті 111 ГПК України до касаційної скарги додаються докази сплати державного
мита і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Частиною першою статті 46 ГПК України
передбачено, що державне мито сплачується чи стягується в доход державного
бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.
Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету
Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 “Про державне мито” (далі -Декрет).

Підпунктом “б” пункту 2 статті 3
Декрету ставку державного мита із позовних заяв немайнового характеру
встановлено в розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з підпунктом “г” пункту 2
статті 3 Декрету розмір ставки державного мита з касаційних скарг на рішення та
постанови складає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви,
для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру -50
відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Отже, при поданні даної касаційної
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали сплатити державне мито в сумі 42,50 грн., тоді
як ними за доданою до касаційної скарги квитанцією НОМЕР_1 сплачено лише 8,50
грн., що засвідчено й відміткою банку на звороті квитанції.

Крім того до касаційної скарги не
додано доказів надіслання її копій іншим сторонам у справі - товариству з
обмеженою відповідальністю "Автоінформпроект" та ОСОБА_3. Відміток
про  безпосереднє вручення зазначеним особам
копій касаційної скарги її матеріали також не містять.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5
частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не
приймається до розгляду і повертається судом, якщо: до скарги не додано доказів
надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі; до скарги не додано
документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і
розмірі; скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання,
без клопотання або таке клопотання відхилено про відновлення цього строку.

З огляду на наведене зазначена
касаційна скарга прийняттю до розгляду не підлягає та має бути повернута судом.

Сплачене ОСОБА_1 державне мито
(квитанція НОМЕР_1) у сумі 8,50 грн. підлягає поверненню з державного бюджету
відповідно до пункту 2 частини першої статті 8
Декрету.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 45, 46, 53, пунктами 3, 4, 5 частини першої статті 1113 ГПК
України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу на рішення
Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12.10.2006 зі справи №
2-1196/2006 та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09.01.2007 зі
справи № 22-107/07 до розгляду не приймати і повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

2. Повернути ОСОБА_1 державне мито
в сумі 8 (вісім) грн. 50 коп. Видачу довідки на повернення державного мита
доручити Ленінському районному суду міста Запоріжжя.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя
І.Бенедисюк

Суддя
Б.Львов