ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2007 р.                                                                   Справа № 12/258

Суддя господарського суду Чернівецької області Бутирський Андрій Анатолійович

розглядаючи справу

за позовом   Мале приватне підприємство Брокерська фірма № 112 "Брок-Блонс"

до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Вижницькому районі

про визнання нечинними вимоги УПФУ у Вижницькому районі

за участю представників:

позивача:  Боднаришик Б.С.

відповідача:  Юрійчук В.В.

прокурора

СУТЬ СПОРУ:

МПП Брокерська фірма № 112 ”Брок-Блонс” смт.Берегомет, Вижницького району, Чернівецької області звернулося з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі про визнання нечинними наступних вимог відповідача: від 25.04.2006 року на суму 886,62 грн., від 25.05.2006 року на суму 1633,30 грн., від 03.10.2006 року на суму 1323,68 грн., від 30.08.2006 року на суму 1638,98 грн., від 21.11.2005 року на суму 8985,49 грн., від 21.01.2006 року на суму 1309,94 грн., від 27.02.2006 року на суму 4280,74 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на наступне.

Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, діяльність якої визначає Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва". Статтею 6 зазначеного Указу, продовжує позивач, передбачено перелік обов'язкових платежів, які не сплачуються суб'єктом малого підприємництва - платником єдиного податку. До їх числа віднесено і збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а відтак, вважає позивач, він не повинен сплачувати внески до Пенсійного фонду. Крім того, в акті перевірки зазначено, що відхилень не встановлено. У попередньому акті перевірки від 31.03.2000 року вказано, що відхилень також не виявлено, тобто позивач працює без порушень щодо сплати страхових внесків.

Крім того, позивач посилається на постанову Вищого Адміністративного суду України від 10.05.2006 року, якою задоволені аналогічні вимоги щодо визнання недійсними вимог Пенсійного фонду щодо сплати внесків суб'єктом підприємницької діяльності, що перебуває на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідач проти позову заперечує, мотивуючи це наступним.

Згідно статті 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхувальниками є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством. Зазначені страхувальники згідно частини 1 статті 15 Закону є платниками страхових внесків до Пенсійного фонду. Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зазначає відповідач, не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не розповсюджується податкове законодавство а тому Указ Президента України не має пріоритетного значення стосовно Законів України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з забезпеченням конституційного принципу верховенства права.

Розглянувши подані документи, з’ясувавши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України у Вижницькому районі 10.04.1992 року.

У 2005-2006 роках позивач перебував на спрощеній системі оподаткування за ставкою єдиного податку 10 відсотків.

15.02.2006 року позивачем проведено перевірку фінансово-господарської діяльності відповідача щодо правильності обчислення, сплати та цільового використання збору на обов’язкове державне пенсійне страхування за період з 01.07.2002 року по 31.01.2005 року. За наслідками перевірки складено відповідний акт, яким нараховано пеню у сумі 699,40 грн. та фінансові санкції у сумі 2549,55 грн.

На підставі згаданого акту перевірки, 15.02.2006 року відповідачем прийнято рішення № 4 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким відповідачу  нараховано пеню у сумі 699,40 грн. та застосовано фінансові санкції у сумі 2549,55 грн. Дане рішення, яке отримано позивачем, не оскаржувалось, а отже є чинним та таким, що підлягає обов’язковому виконанню.

Із розрахунку суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування (далі – Розрахунок), що підлягають платі за жовтень 2005 року (а.с. 51) вбачається, що відповідачем нараховано страхових внесків у сумі 1681,91 грн., утримані внески із заробітної плати – 111,48 грн. (загальна сума – 1793,39 грн.), а у додатку до названого розрахунку (а.с.52) позивач вказав, що в нього існує недоїмка у сумі 8867,48 грн. Врахувавши зарахування єдиного податку у сумі 1675,38 грн. та сплату страхових внесків у сумі 207,66 грн., відповідач прийняв вимогу № ю-06 від 25.11.2005 року, в якій визначив суму боргу платника страхових внесків станом на 21.11.2005 року у сумі 8985,49 грн.

Відповідно до розрахунку за листопад 2005 року загальна сума страхових внесків позивача становить 1545,82 грн., за грудень 2005 року – 1579,66 грн., натомість позивачем сплачено зараховано єдиного податку у сумі 672,00 грн. та сплачено 95,88 грн. внесків, у зв’язку з чим відповідачем прийнято вимогу № ю-05 від 25.01.2006 року, в якій визначено суму боргу платника страхових внесків станом на 21.01.2006 року у сумі 1309,94 грн.

Згідно розрахунку за січень 2006 року загальна сума страхових внесків позивача становить 1666,82 грн., позивачем сплачено у складі єдиного податку 840,00 грн. Враховуючи наведений розрахунок та рішення № 4 від 15.02.2006 року, відповідачем прийнято вимогу № ю-05 від 27.02.2006 року, в якій визначено загальну суму боргу платника страхових внесків станом на 20.02.2006 року у сумі 4280,74 грн.

Відповідно до розрахунку за лютий 2006 року загальна сума страхових внесків позивача становить 1566,02 грн., за березень 2006 року – 1409,49 грн. З урахуванням зарахування сум єдиного податку та часткової сплати страхових внесків, відповідачем прийнято вимогу № ю-05 від 25.04.2006 року, в якій визначено суму боргу платника страхових внесків за вказаний період у сумі 886,62 грн.

Згідно розрахунку за квітень 2006 року загальна сума страхових внесків позивача становить 2045,32 грн. Врахувавши зарахування сплачених сум єдиного податку, відповідачем виставлено вимогу № ю-05 від 25.05.2006 року, в якій визначено суму боргу платника страхових внесків за даний період у сумі 1633,30 грн.

Відповідно до розрахунку за травень 2006 року загальна сума страхових внесків позивача становить 1662,36 грн., за червень 2006 року – 1459,32 грн., за липень 2006 року – 1523,56 грн., що з урахуванням зарахування єдиного податку та сплати страхових внесків призвело до виставлення вимоги № ю-05, в якій визначено суму боргу платника страхових внесків станом на 21.08.2006 року у сумі 1638,98 грн.

Згідно розрахунку за серпень 2006 року загальна сума страхових внесків позивача становить 1323,68 грн., за вересень 2006 року – 1541,34 грн. Врахувавши зарахування сплачених сум єдиного податку, відповідачем виставлено вимогу № ю-05 від 03.10.2006 року, в якій визначено суму боргу платника страхових внесків за даний період у сумі 1323,68 грн.

За таких обставин справи у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 5 Закону України ”Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058-ІУ) регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом першим статті 11 Закону № 1058-ІУ установлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-ІУ страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону № 1058-ІУ зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України ”Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування”, яким разом із Законом № 1058-ІУ не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд вважає, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Згідно частини 6 статті 20 Закону № 1058-ІУ страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Як встановлено судовим слуханням, позивач не сплачував у поновному обсязі страхові внески, які сам ж і визначив, а тому відповідач, з урахуванням вимог частини 3 статті 106 Закону № 1058-ІУ, правомірно направив позивачу спірні вимоги.

Доводи позивача не беруться до уваги судом, тому що Указ Президента України ”Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІУ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і застосуванню не підлягають.

Статтею 19 Закону № 1058-ІУ установлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Подібний висновок узгоджується з позицією Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, яка відображена у постанові від 21.11.2006 року.

Керуючись статтями 71, 159, 160, 161, 162, 163, 167, пунктами 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-третьої, п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з дня складання у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

3. Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, встановлений цим кодексом, постанова набирає сили після закінчення цього строку.

У разі надання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                             А.А. Бутирський