ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007 р.
№ 8/36а

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги
Організації орендаторів "Ремпобуттехніка"

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 25.12.2006

у справі
господарського суду Донецької області

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю "ДІК"

до
1) товариства з обмеженою відповідальністю "Ремпобудтехніка ЛТД"
2) організації орендарів "Ремпобуттехніка"

про
визнання недійсними актів та визнання права власності

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Браславський Р.Г.- дов. від 14.03.07.

від відповідачів:
1). не з’явився; 2). Нестеренко Л.А.-дов. від 07.03.07.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 30.10.2006 господарського суду Донецької області задоволено позовні вимоги.

Визнано недійсними рішення прийняті на загальних зборах учасників ТОВ "Ремпобуттехніка" ЛТД, що відбулись 27.08.2005.

Визнано недійсним статут ТОВ "Ремпобуттехніка" ЛТД в новій редакції, який був затверджений загальними зборами учасників ТОВ "Ремпобуттехніка" ЛТД 27.08.2005.

Визнано право власності ТОВ "Ремпобуттехніка" ЛТД на нерухоме майно, яке знаходиться за адресами: 83062 м. Донецьк, пр. Ленінський, 4а та м. Донецьк, вул. Петровського, 117а.

Постановою від 25.12.2006 Донецького апеляційного господарського суду рішення від 30.10.2006 господарського суду Донецької області залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що відповідно ст.26 Закону України "Про власність" об’єктами  права власності господарського товариства, що є юридичною особою, є грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах не заборонених законом. Крім того, внаслідок передачі ТОВ "Ремпобуттехніка" відповідних внесків до статутного фонду, позивач та ОО "Організація орендарів" втратили право власності на передане ТОВ "Ремпобуттехніка" ЛТД майно, у тому числі й спірні приміщення, та отримали корпоративні права, а згідно ст.115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Не погоджуючись з судовими рішеннями ОО "Ремпобуттехніка" звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати, посилаючись на те, судами порушенні норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 334, 657, 321, 328, 386, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 77, 20, 33, 22, 83 Господарського процесуального кодексу України, а також Конвенцію про захист прав та основних свобод людини, 1950 року, яка з 11.09.1997 набула чинності для України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити.

Господарським судом встановлено, що установчим договором від 27.10.1994 та ст. ст. 7.1, 7.2, 7.3 Статуту відповідача –1, зареєстрованого виконкомом Ленінської районної ради м. Донецька, розпорядженням 328/4 від 04.11.94 передбачено, що учасниками товариства є організація орендарів "Ремпобуттехніка" та ТОВ "ДІК".

При цьому, ОО "Ремпобуттехніка" до статутного фонду ТОВ "Ремпобуттехніка" ЛТД повинно передати цілісний майновий комплекс ОО "Ремпобуттехніка" загальною вартістю карбованців, що становить 90% статутного фонду, а позивач повинен був внести до статутного фонду ТОВ "Ремпобуттехніка" ЛТД грошові кошти в сумі 416780160 карбованців, що становить 10 % статутного фонду (п.7.2 статуту).

Відповідно до підпункту "г" п.4 Положення про державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 276 від 29.04.1994, чинного на момент проведення реєстрації, для державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності юридичної особи власник або уповноважена ним особа (заявник) мають особисто подати до органу державної реєстрації документ, що засвідчує сплату власником (власниками) внеску до статутного фонду суб’єкта підприємницької діяльності в розмірі, передбаченому законодавчими актами.

Статтею 52 Закону України "Про господарські суди"  та  п.4 Положення про державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності передбачено, що до моменту реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю кожен з учасників зобов’язаний внести не менше 30 відсотків вказаного в установчих документах вкладу, що підтверджується документами, виданими банківською установою.

Отже, внесення засновником ( учасником) не менше 30 % вказаного в установчих документах вкладу має бути здійснено, а документ, який підтверджує таке внесення, має бути подано, саме до моменту державної реєстрації товариства.

Формування статутного фонду здійснюється за рахунок внесення майна, передбаченого п.6 Установчого договору та п.п. 7.1, 7.2, 7.3 Статуту відповідача -1.

Однак, господарськими судами не  досліджено докази, які б підтверджували внесення засновниками своїх вкладів повністю чи певної частини свого вкладу, також не досліджені документи, які б свідчили про внесення засновниками відповідача –1 до моменту реєстрації товариства не менше 30 % належного вкладу, недосліджені докази також того, що вказаний документ був наданий разом з іншими документами, необхідними для реєстрації товариства, перелік яких встановлено  вищевказаним п. 4 Положення про державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності за  № 276 від 29.04.1994.

В матеріалах справи відсутні докази внесення часток до статутного фонду сторонами установчого договору і господарським судом не встановлено, чи можливо усунути дані порушення закону на даний час. Таким чином матеріали справи свідчать, що судовими інстанціями не були належним чином вивчені та досліджені докази.

В матеріалах справи також відсутні докази, які свідчать про належне повідомлення сторін про час і місце розгляду справи. За твердженням ОО "Ремпобуттехніка" вони не були належним чином повідомлені господарськими судами першої та другої інстанції про час і місце розгляду справи.

Відповідно з п.3.5.1 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 за №75, ухвала про порушення провадження у справі і призначення її до розгляду надсилається службою діловодства в день її прийняття всім учасникам процесу з повідомленням про вручення, яке з відміткою про вручення адресатові залучається до матеріалів справи. А факт неодержання ухвали адресатом засвідчується поштовим повідомленням встановленого зразка, яке разом з не отриманою ухвалою та конвертом оперативно передається службою діловодства судді для ознайомлення та залучення до справи.

Пунктом 2 ч.2 ст.11110 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що порушення норм процесуального права є у будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якою із сторін, не повідомленою належним чином про час і місце засідання суду.

Зважаючи на те, що відповідно зі ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд господарському суду.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При новому розгляді справи принагідно повно та всебічно вияснити всі обставини справи, дати їм належну правову оцінку та постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115, ст. 1119  - ст.11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну  скаргу  задовольнити.

Постанову від 25.12.2006 Донецького апеляційного господарського суду та рішення від 30.10.2006 господарського суду Донецької області зі справи

№ 8/36 а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий                                                   В.С. Божок

Судді                                                              Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко