КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2007                                                                                           № 16/206

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коротун  О.М.

суддів:                                          Калатай  Н.Ф.

Смірнової  Л.Г.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Злотківської І.Г. – предст. за дов. б/н від 30.04.2007 р.;

від відповідача -Волкова М.М. – предст. за дов. б/н від 07.06.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариство "Житлокомунсервіс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.07.2007

у справі № 16/206 (Ярмак О.М.)

за позовом                               Дочірнє підприємство "Будінвестсервіс"

до                                                   Закрите акціонерне товариство "Житлокомунсервіс"

про                                                  витребування майна із чюжого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство „Будінвестсервіс” (далі – позивач) у травні 2007 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства  “Жилкомунсервіс” про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2007 р. позов було задоволено. Зобов’язано Закрите акціонерне товариство  “Жилкомунсервіс” передати Дочірньому підприємству „Будінвестсервіс” наступний автотранспорт: Зіл 433362 державний номер 96-74 КІА; Зіл ММ 34502, державний номер 61-01 КИУ; Краз 250, державний номер 65-73 КИУ; ГАЗ 2705, державний номер 015-90 КА. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Жилкомунсервіс” на користь Дочірнього підприємства „Будінвестсервіс” 342,64 грн. державного мита та 118 грн. інформаційних витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, Закрите акціонерне товариство  “Жилкомунсервіс” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило рішення скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2007 року було прийнято апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства  “Жилкомунсервіс” до провадження, розгляд скарги призначено на 11.09.2007 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не встановив повноваження особи, яка передавала автотранспорт; в рішенні суду помилково вказано номер справи про банкрутство; позивачем пропущено строк позовної давності, не обґрунтовано поважних причин його відновлення, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

У судовому засіданні 11.09.2007 року апелянт підтримав апеляційну скаргу, а позивач по справі просив рішення суду залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Дочірнє підприємство „Будінвестсервіс” є власником наступних автотранспортних засобів: Зіл 433362 державний номер 96-74 КІА; Зіл ММ 34502, державний номер 61-01 КИУ; Краз 250, державний номер 65-73 КИУ; ГАЗ 2705, державний номер 015-90 КА.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, даний факт підтверджується відповідним листом з Управління ДАІ у м.Києві.

Суд першої інстанції також встановив у рішенні, що 08.07.2001 року по акту приймання-передачі, підписаному з боку позивача лише бухгалтером, а з боку відповідача – Головою правління та головним бухгалтером, в рахунок заборгованості по оренді та комунальним послугам вищевказаний автотранспорт від позивача передано відповідачу.

Ухвалою Арбітражного (господарського) суду міста Києва від 05.07.2001 року по справі № 24/465-б було порушено провадження у справі за заявою Державного комунального підприємства газового господарства „Київгаз” до Дочірнього підприємства „Будінвестсервіс” фірми „Київінвест” про визнання банкрутом.

Вказаною ухвалою було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника до закінчення провадження у справі.

Тому суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст.1, 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, вказав у рішенні, що спірний автотранспорт було передано відповідачу під час дії мораторію.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою №1 від 23.01.2007 року про повернення автотранспорту.

Відповідно з приписами ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з рішенням місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 10.04.2007 року за № 78 відповідач у справі відхилив вимогу позивача.

У відзиві від 01.06.2007 року (аркуш справи 20) відповідач  просив суд відмовити в позові, зокрема, з підстав того, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з позовом до суду.

Виходячи з меж перегляду справи в апеляційній інстанції на підставі ст.101 ГПК України Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

Постановою від 26.09.2006 року по справі № 24/465-б Господарського суду міста Києва було визнано позивача банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Позивач звернувся до суду з позовом лише 17.05.2007 року (вх № 13546 загального відділу Господарського суду міста Києва, попередньо подані позовні матеріали були повернуті без розгляду), тоді як право на позов у сторони виникло ще у серпні 2001 року.

У відповідності зі статтями 71, 76 Цивільного кодексу Української РСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлювався в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тобто зазначений позов подано з пропуском строку позовної давності, який був встановлений ст. 71 ЦК УРСР, що діяв на момент виникнення права на позов, отже строк позовної давності почав свій перебіг з вказаної дати.

Згідно п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила про позовну давність встановлені цим кодексом застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року. Тому строк позовної давності не сплив до набрання чинності нового ЦК України (серпень 2004 року).

У зв’язку із зазначеним суд застосовує правила про позовну давність, встановлені ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У даній справі заявлено речовий позов, зокрема, вимоги неволодіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (віндикаційний позов), тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню правило ст.530 ЦК України, зокрема стосовно того, що якщо строк (термін) виконання  боржником  обов'язку  не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. А тому факт звернення позивача до відповідача у 2007 році з вимогою про повернення майна не  впливає на сплив позовної давності по даній справі.

Тобто, позов подано з пропущенням строку позовної давності. Позивач клопотань, заяв про поважність причин пропущення позовної давності до суду першої інстанції не подавав.  Суд першої інстанції не досліджував таких причин, а ухвалив рішення при неповному з’ясуванні обставин щодо пропуску позовної давності, тоді як це має значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки на встановлення поважності причин пропуску позовної давності поширюються загальні правила доказування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а такі обставини судом не встановлені, у позові слід відмовити.

Так, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява (як вже наголошувалася в рішенні) викладена відповідачем у відзиві на позов.

Тоді як у відповідності з ч.4 цієї ж статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з цим, в силу ч.5 цієї ж статті, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно з ч.1 ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В силу ч.2 ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, норм матеріального права про позовну давність не врахував, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи та, як наслідок, через неправильне застосування вищенаведених норми матеріального права.

За таких обставин колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства  “Жилкомунсервіс” підлягає задоволенню, а згідно з п.2 ч.1 ст.103 ГПК України рішення суду першої інстанції -  скасуванню повністю з прийняттям нового рішення.

За результатом розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд відмовляє позивачу у задоволенні позову повністю.

В зв’язку з відмовою в позові на підставі ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91- 94, 99, 101 –105  ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Жилкомунсервіс” задовольнити повністю.

2.     Рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2007р. у справі № 16/206 за позовом Дочірнього підприємства „Будінвестсервіс” до Закритого акціонерного товариства „Жилкомунсервіс” про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасувати  повністю.

3.   Прийняти нове рішення у справі 16/206.

У позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства „Будінвестсервіс” (м. Київ, вул. Вавилових, 9, р/р 2854 в Шевченківському відділенні УСБ м. Києва, МФО 322089, ЗКПО 24250960) на користь Закритого акціонерного товариства „Жилкомунсервіс” (м. Київ, вул. Вавилових, 9, р/р 0835 в філії Шевченківського відділення ПІБ м. Києва, МФО 322216, ЗКПО 24725452 ) 171 (сто сімдесят одну) грн.  32 коп. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

5.   Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6.      Справу № 16/206 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коротун  О.М.

Судді                                                                                          Калатай  Н.Ф.

Смірнова  Л.Г.

14.09.07 (відправлено)