ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

16.01.07                                                                                           Справа  № 5/295-3800

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                           Скрутовського П. Д.

суддів                                      Онишкевич В. В.

Слука М. Г.

розглянув           апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 04.12.2006 р. № 04-442/2062

на рішення           Господарського суду Тернопільської області від 25.10.2006 р.

у справі           № 5/295-3800

за позовом           Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача ТзОВ «Борщівська районна друкарня», м. Борщів

про           стягнення штрафних санкцій в сумі 1 552, 08 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача –явка необов’язкова –Зварич О. Я. –директор (довіреність № 2 від 10.01.2007 р.)

Представнику відповідача у судовому засіданні були роз’яснені права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України. Згідно клопотання, технічна фіксація судового процесу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.12.2006 р. розгляд справи було призначено на 16.01.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 25.10.2006 р. у справі № 5/295-3800 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТзОВ „Борщівська районна друкарня” про стягнення 1 552, 08 грн., в тому числі 24, 80 грн. пені за несвоєчасну їх сплату, штрафних санкцій за нестворення 1 робочого місця для працевлаштування інваліда у 2005 році в позові відмовлено.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 17, 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, Положенням про Фонд України соціального захисту інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 26.09.2002 р. № 1434, Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314 та мотивував його тим, що позивачем не було надано доказів, які підтверджували б наявність протиправних дій відповідача, а також те, що уповноважені органи, на яких покладається обов’язок працевлаштування інвалідів, направляли таких на підприємство з метою працевлаштування. Також суд у своєму рішенні взяв до уваги те, що товариство за фінансовими результатами діяльності у 2005 році було збитковим, а станом на 01.12.2005 р. середньооблікова чисельність працівників становила 7 чоловік, що не спричиняє обов’язку по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів. Крім цього, господарський суд зазначив, що оскільки відповідач є платником єдиного податку, то згідно Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»№ 746/99 від 28.06.1999 р., такі суб’єкти господарювання не є платниками внесків до Фонду соціального захисту інвалідів.

Скаржник, позивач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Тернопільської області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дане рішення підлягає скасуванню, посилаючись на положення ч. 5 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»та п. 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, зазначив, що з поданого відповідачем звіту вбачається, що підприємство не працевлаштувало необхідної кількості інвалідів, у зв’язку з чим робоче місце не може вважатися створеним, а відповідач таким, що виконав норматив по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів. Крім цього, апелянт зазначив, що в порушення п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України місцевий господарський суд вирішив даний спір в порядку, передбаченому ГПК України.

Апелянт не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення поштового відправлення № 188003.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 191 КАС України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи, викладені в ній, просить рішення господарського суду Тернопільської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2005 році підприємство працювало збитково і перебувало на спрощеній системі оподаткування, а також, що 27.11.2007 р. у зв’язку із смертю директора та звільненням друкаря 07.07.2005 р. кількість штатних працівників станом на 01.12.2007 р. скоротилася до 7 чоловік.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вищевикладені вимоги.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, а також заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід змінити, а апеляційну скаргу задоволити частково з наступних підстав:

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, для підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8  до 25 чоловік –у кількості 1 робочого місця.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, вбачається, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала 9 чоловік, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періодів повинен був становити в кількості 1 інваліда, а не жодного, - як зазначено у звіті. Однак, на підприємстві у даному періоді не працював жодний інваліди.

За п.п. 3.2.5 Інструкції із статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики від 28.09.2005 р. № 286, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно змісту Листів Держкомстату № 6-2-7/230 від 21.10.2002 року та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 6538 від 12.11.2003 р., у разі отримання при розрахунку не цілого значення показника необхідно заокруглювати його за загальними правилами арифметики до цілого значення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів). У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Отже, відсутність в спірному періоді прибутку не звільняє відповідача від сплати штрафних санкцій за не створення робочого місця для працевлаштування інваліда, а тому збитковість діяльності друкарні у 2005 році апеляційним господарським судом до уваги не береться.

Згідно з положеннями Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів, суми штрафних санкцій визначаються в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, незайняте інвалідом і виплачується підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, наступного за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, а у разі несплати в установлений термін, відділення Фонду соціального захисту інвалідів вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку, керуючись також Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1434 від 26.09.2002 р., ст. 2 КАС України та ст. 124 Конституції України.

Із розрахунку заборгованості по платежу до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2005 рік вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 3 055, 56 грн. –відповідно Фондом соціального захисту інвалідів були нараховані штрафні санкції в половині розміру середньорічної заробітної плати на підприємстві за 1 нестворене робоче місце для працевлаштування інваліда в сумі 1 527, 78 грн.

Крім того, Фондом була нарахована пеня в сумі 24, 80 грн. за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

На момент розгляду справи в апеляційному порядку дана заборгованість підприємством не сплачена та доказів погашення боргу суду не було представлено.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється органами  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно ч. 2 ст. 19 цього ж Закону, відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів покладається на керівника підприємств.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, підприємства створюють за власні кошти місця для працевлаштування інвалідів, розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно даного Положення, робоче місце вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введене в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

У матеріалах справи міститься виписка з Наказу № 14 від 07.07.2005 р. про звільнення з роботи друкаря Гречуха В. Г., а також копія Свідоцтва про смерть Пудик М. П. від 27.11.2005 р., яка була директором друкарні.

Так, станом на 01.12.2005 р. у відповідача працювало лише 7 чоловік, що звільняє його від обов’язку створення робочих місць для працевлаштування інвалідів з огляду на норми ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Господарський суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги посилання скаржника на Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва», оскільки в даному Указі Президента України відсутні норми, відповідно до яких юридичні особи - суб’єкти малого підприємництва звільнялися б від сплати штрафних санкцій за нестворення в установленому порядку робочих місць для працевлаштування інвалідів до Фонду соціального захисту інвалідів.

Отже, беручи до уваги викладене, апеляційна інстанція дійшла висновку, що у 2005 році Фонд соціального захисту інвалідів правомірно нарахував штрафні санкції за недотримання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, окрім грудня місяця, коли у відповідача працювало лише 7 чоловік.

Одночасно Львівським апеляційним господарським судом звертається увага господарського суду Тернопільської області на те, що даний спір помилково розглянутий за нормами ГПК України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також норми чинного законодавства України і практику Вищого господарського, адміністративного та Верховного судів України щодо перегляду матеріалів справ в касаційному порядку з аналогічним предметом спору, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Тернопільської області прийняте з неповним врахуванням всіх обставин справи і з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволити частково;

2.          Рішення господарського суду Тернопільської області від 25.10.2006 р. у справі № 5/295-3800 змінити;

3.          Прийняти постанову, якою:

4.          позовні вимоги  Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволити частково в сумі 1 400 штрафних санкцій і 22, 55 грн. пені;

5.          судові витрати по справі і апеляційній скарзі віднести на відповідача пропорційно суми задоволених вимог;

6.          в решті суми позову відмовити;

7.          Видання наказів доручити місцевому господарському суду;

8.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду;

9.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                                П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                                    В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                                    М. Г. Слука