ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"15" лютого 2007 р.                                                                         м. Київ

10 год. 00 хв.

Господарський суд в складі:

головуючого                                       судді Наріжного С.Ю.

при секретарі                                         Марценюк О.М.

розглянувши адміністративну справу №А437/13-06 за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Росава", м. Б. Церква

до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області

про визнання недійсною та скасування вимоги №1346 від 03.11.2006 р. про сплату боргу в сумі 190149,31 грн.

Представники:

від позивача Лещенко О.В. - довіреність №05-3 від 09.01.2007р.;

від відповідача не з'явився;

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства "Росава" до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області визнання недійсною та скасування вимоги №1346 від 03.11.2006 р. про сплату боргу в сумі 190149,31 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вимога  №1346 від 03.11.2006 р. про сплату боргу в сумі 190149,31 грн. винесена з порушенням норм чинного законодавства України та Конституції України оскільки станом на 01.12.2006 р. позивач на мав заборгованості перед відповідачем по сплаті страхових внесків.

29.01.2007 р. відповідач надав суду письмові заперечення згідно яких просить відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.10.2003 р. по справі №60/14б-02 було затверджено оплату послуг арбітражного керуючого Лугового О.В. у справі про банкрутство ВАТ „Росава” та додаткову винагороду у розмірі 5% від суми задоволених  боржником (ВАТ „Росава”) вимог кредиторів. Виходячи з умов договору відповідач повинен був сплатити арбітражному керуючому суму в розмірі 190149,31 грн., що і становить 5% від суми задоволених вимог УПФУ у м. Білій Церкві.

Платіжним дорученням №1110 відповідач перерахував арбітражному керуючому Луговому О.В. суму додаткової винагороди в розмірі 190491,31 грн. Відповідач вважає, що оскільки Пенсійний фонд не може використовувати кошти загальнообов’язкового державного пенсійного страхування на цілі не пов’язані з діяльністю фонду, то витрати на додаткову винагороду покладаються як недоїмка на позивача.

В судове засідання призначене на 15.02.2007 р. представник відповідача не з’явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в судовому засіданні 29.01.2007 р. Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 4 ст. 128 КАС  України у разі неприбуття суб’єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній матеріалів.

У зв’язку із цим, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами без представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

29.11.2006  року  відповідач  отримав вимогу УПФУ у м. Б. Церква №1346 від 03.11.2006 р. (далі –вимога) про сплату недоїмки в сумі 190149,31 грн.

Згідно з п. 2 ст. 106 „Про загальнообов’язкове  державне  пенсійне  страхування” суми страхових внесків своєчасно не нараховані або не сплачені страхувальником у строки,  в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду, вважаються простроченою заборгованістю зі сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 цього Закону № 1058-VI територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми  недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

В зв’язку з незгодою з прийнятою відповідачем вимогою позивач звернувся до суду позовом про її скасування, оскільки на думку позивача спірна вимога є безпідставною та не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Дослідивши вимогу УПФУ у м. Б. Церква №1346 від 03.11.2006 р. судом встановлено, що вона прийнята відповідачем неправомірно та порушує охоронювані законом права та інтереси позивача з огляду на наступне.

З вимоги вбачається, що підставою для її прийняття стала наявність у позивача начебто заборгованості по сплаті страхових внесків в сумі 190149,31 грн., проте  у вимозі не зазначено та в судових засіданнях відповідачем не подано відомостей до яких внесків або обов’язкових платежів відноситься виставлена сума боргу, період за який виник такий борг та розрахунок такої суми. Крім того, у вимозі відсутнє посилання також на норми законодавства якими відповідач обґрунтовує  застосування до позивача недоїмки, а також не зазначена дата набрання чинності вимоги про сплату боргу.

Суд також бере до уваги той факт, що згідно акту перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати зобов’язання зі збору та внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування від 18.12.2006 р. за результатами проведеної планової перевірки правильності обчислення, повноти нарахування і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України за період з 01.01.2004 р. по 15.12.2006 р. в діяльності позивача  порушень не виявлено та встановлена відсутність заборгованості по сплаті страхових внесків. Відсутність заборгованості також підтверджується розрахунком зобов’язань зі сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування за жовтень 2006 р.

Доводи відповідача викладені у запереченнях на позов щодо обов’язку саме позивача сплатити 5% суми додаткової винагороди арбітражному керуючому є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки, як зазначив у відзиві сам відповідач згідно умов договору «З арбітражного керування ВАТ «Росава»саме управління ПФУ в м. Б.Церква повинно було сплатити зазначену суму арбітражному керуючому.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на  відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду належних доказів правомірності прийняття спірної вимоги.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України

Зважаючи  на  наведене вимога позивача про визнання недійсною та скасування вимоги Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області №1346 від 03.11.2006 р. про сплату боргу в сумі 190149,31 грн. підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони,  яка не є суб'єктом владних повноважень,  суд присуджує  всі  здійснені  нею документально  підтверджені  судові  витрати з Державного бюджету України.

Керуючись  ст. 124 Конституції України, ст.ст 157, 160-163, п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив:

1.          Позов  задовольнити  повністю.

2.          Визнати  недійсною та скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області №1346 від 03.11.2006 р. про сплату боргу в сумі 190149,31 грн..

3.          Стягнути з Державного бюджету України  на користь Відкритого акціонерного товариства "Росава" (Київська обл., м. Б. Церква, вул. Леваневського 91;  ) 3 (три) грн. 45 коп. судових витрат по оплаті державного мита.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                 Наріжний С.Ю.