ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.07
р.
Справа № 29/426а

15 год. 15 хвилин, м. Донецьк,
вул.Артема157, нарадча кімната
Господарський суд Донецької області у складі  головуючого судді  Гаврищук Т.Г. при секретарі судового
засідання Пашко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  - Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи  ОСОБА_1
м.Авдіївка

до відповідача  - Державної податкової інспекції у місті
Авдіївці  м. Авдіївка

про визнання рішення ДПІ недійсним

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 від
відповідача  - Остапець О.Л. - гол.
держподатковий інспектор (за довір.), Дробот О.А. - держподатковий інспектор
(за довір.), Стукало С.Ю. - заст..начальника(за довір.)

Суть справи :

Позивач, Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа  ОСОБА_1,
звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Ясинуватської
об'єднаної  державної податкової
інспекції про визнання недійсними повністю податкових повідомлень-рішень
НОМЕР_1 про донарахування податку на додану вартість в сумі 405525 грн. і
штрафних санкцій в сумі 202643,30 грн. загалом в розмірі 60818,30грн.  та НОМЕР_2 про донарахування прибуткового
податку в сумі 451633,20 грн.

В обгрунтування позову  позивач посилається на ст..13 Декрету
Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”. Висновки,
викладені в акті перевірки, позивач вважає безпідставними, оскільки грошові
кошти  були отримані ним за договором комісії,
тому згідно до п.п.7.9.1 Закону України “Про оподаткування прибутку
підприємств” не підлягають віднесенню до складу валових доходів . Позивач також
зазначив, що відповідачем прибутковий податок було визначено взагалі без
урахування валових витрат.                    Відповідач проти позову
заперечує і вважає, що податкові повідомлення - рішення прийняті у
відповідності до норм чинного законодавства по факту порушень, встановлених
актом перевірки НОМЕР_3. Посилання позивача на п.1.31 ст.1 і п.п.7.9.1 Закону
України “Про оподаткування прибутку підприємств” вважає необґрунтованим,
оскільки  цей Закон визначає порядок
оподаткування СПД - платників податку на прибуток, яким нє є позивач.У
відповідності до абз.3 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
прибутковий податок з громадян” норми Закону України “Про оподаткування
прибутку підприємств”, з метою оподаткування доходів, отриманих від здійснення
підприємницької діяльності СПД - фізичними особами, застосовуються тільки в
частині визначення складу витрат.

Ухвалою суду від 19.03.2007р. було
здійснено заміну відповідача -
Ясинуватської об'єднаної державної податкової інспекції  його правонаступником - Державною податковою
інспекцією у м.Авдіївці.

По справі ухвалою суду від
01.06.2006р. було призначено судово-бухгалтерську експертизу, у зв'язку з чим
провадження у справі зупинялось згідно до ст.156 Кодексу адміністративного
судочинства України.

У зв'язку із надходженням на адресу
господарського суду повідомлення судового експерта про неможливість надання
висновку,  ухвалою від 03.03.2007р.
провадження у справі було поновлено.

У судовому засіданні досліджені
надані сторонами письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд
встановив:

Позивач як суб”єкт підприємницької
діяльності зареєстрований Авдієвською міською радою 11.11.1997р.  та як платник
податків  перебуває  на
обліку у          Державній
податковій інспекції у місті Авдіївці .

Ясинуватською об'єднаною  державною податковою інспекцією була
проведена позапланова документальна перевірка дотримання позивачем вимог
податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2002р. по
01.10.2004р., за результатами якої складений акт  НОМЕР_3 та прийняті податкові
повідомлення-рішення :

-НОМЕР_2 , яким  позивачеві згідно підпункту “б” п.п.4.2.2
п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами” було визначено суму
податкового зобов'язання з прибуткового податку в розмірі 451633,30 грн., у
тому числі основний платіж 451633,30грн.

- НОМЕР_1 , яким  позивачеві згідно підпункту “б” п.п.4.2.2
п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 608168 грн., у тому числі
основний платіж 405525грн., штрафні (фінансові) санкції -202643,30 грн.  Штрафні (фінансові) санкції нараховані
згідно  п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону
України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами”.

Як вбачається з акту перевірки
підставою для донарахування наведених сум податкового зобов'язання послужили
наступні висновки податкового органу :

- порушення позивачем абз.2 ст.13
Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”
внаслідок не включення до валового доходу виручки від реалізації товару в 2002
році в сумі 323970,37 грн.(без ПДВ), в 2003 році - 597855,61 грн.(без ПДВ), яка
надійшла на розрахунковий рахунок позивача.

- порушення позивачем вимог п.1
ст.19 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян ”
в частині ненадання документів, які підтверджували б витрати, безпосередньо
пов”язані з одержанням доходу .

- в порушення вимог п.п.3.1.1 п.3.1
ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість” позивачем не включено до
складу податкових зобов'язань  операції з
продажу товарів (робіт, послуг), що спричинило заниження позивачем суми
податкових зобов”язань на 294210 грн.

- в порушення п.п.7.4.5 ст.7  Закону України “Про податок на додану
вартість” позивачем до складу
податкового кредиту включено суми податку на додану вартість 139003
грн., які не підтверджені відповідними податковими накладними.

За правилами ст.11 Закону України
“Про державну податкову службу в Україні” ( в редакції, чинної у період
перевірки) органи державної податкової служби
в  установленому  законом порядку мають право здійснювати на
підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та у
громадян, в тому числі громадян - суб'єктів підприємницької діяльності,
перевірки грошових документів, бухгалтерських книг, звітів, кошторисів,
декларацій, товарно-касових книг, показників електронних контрольно-касових
апаратів і комп'ютерних систем, що застосовуються для розрахунків за готівку із
споживачами, та інших документів незалежно від способу подання інформації
(включаючи комп'ютерний), пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, інших
платежів.

Періодичність таких перевірок та
проведення обстежень виробничих, складських, торговельних та інших приміщень
встановлюється  відповідно до
законодавства.

З метою  зменшення
втручання    державних    органів
у підприємницьку діяльність та відповідно до пункту 4 розділу XV
"Перехідні положення"
Конституції   України Президентом
України прийнятий Указ “Про деякі заходи з дерегулювання     підприємницької діяльності” від
23.07.1998р. №817,  п.1 якого
встановлено,  що органи виконавчої
влади,  уповноважені від імені держави
здійснювати перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єктів
підприємницької діяльності (контролюючі органи), проводять планові та позапланові
виїзні перевірки.

За приписами п.3 наведеного
Указу  позаплановою виїзною перевіркою
вважається перевірка,  яка не передбачена
в планах роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з
таких обставин:  а) за наслідками
зустрічних перевірок виявлено факти, які свідчать про порушення суб'єктом
підприємницької діяльності норм законодавства; б) суб'єктом підприємницької
діяльності не подано в установлений строк документи обов'язкової звітності; в)
виявлено недостовірність даних, заявлених у документах обов'язкової звітності;
г)суб'єкт підприємницької діяльності подав у встановленому порядку скаргу про
порушення законодавства посадовими особами контролюючого органу під час
проведення планової чи позапланової виїзної перевірки; д) у разі виникнення
потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини
з суб'єктом підприємницької діяльності, якщо суб'єкт підприємницької діяльності
не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий
письмовий запит контролюючого органу протягом трьох робочих днів від дня
отримання запиту; е) проводиться реорганізація (ліквідація) підприємства.

Згідно до письмових пояснень
відповідача позапланова перевірка позивача була проведена згідно до п. в) п.3
наведеного Указу - у зв'язку із виявленням недостовірності даних, заявлених у
документах обов'язкової звітності. У судовому засіданні відповідач зазначив, що
з даних про рух коштів на поточному рахунку позивача, наданих  банківською установою , вбачалось отримання
позивачем виручки в значно більшому розмірі, ніж задекларовано.

Наказом Державної податкової  адміністрації України від 16.09.2002р. N429,
зареєстр. в Міністерстві  юстиції України  29 грудня 2002 р. за N1023/7311, затверджений
Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання
податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності -
юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими
підрозділами (який діяв у період проведення перевірки), за приписами п.1.3
якого   документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності підприємства проводиться за
місцезнаходженням підприємства та/або за місцезнаходженням об'єкта, щодо якого
проводиться така перевірка. Згідно до пояснень позивача перевірка фактично
проводилась у Ясинуватській ОДПІ.

З акту вбачається, що
перевірка проводилась з 03.11.2004р. по 14.01.2005р. начальником відділення
дослідчих перевірок ВПМ Ясинуватської ОДПІ Стукало Сергієм Юрійовичем  на підставі посвідчення НОМЕР_4, головним
державним податковим ревізором-інспектором відділення дослідчих перевірок ВПМ
Ясинуватської ОДПІ Романцовою Оленою Миколаївною на підставі посвідчення
НОМЕР_5.  На вимогу суду наведені
посвідчення відповідачем не надані.

Слід зазначити, що посвідчення
НОМЕР_4, тобто вже після початку проведення перевірки.

Як вбачається з акту, позивач
був ознайомлений з посвідченнями на проведення перевірки 04.11.2004р., також
вже після початку проведення перевірки.

За правилами п.1.7, п.2 наведеного
Порядку факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства
викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених
фактів. За кожним відображеним в акті фактом порушення податкового
законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються підприємством
у податковій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на
підставі первинних документів податкового та бухгалтерського  обліку
підприємства  у розрізі періодів.

Пунктом 2 розділу 2 цього Порядку
встановлено, що у випадках
відсутності  податкового   обліку
даний   факт фіксується в описовій
частині акта, а у випадках, передбачених законодавством, застосовуються непрямі
методи, порядок застосування яких передбачений чинним законодавством.

З акту  вбачається, що для проведення перевірки
позивачем не були представлені книга обліку доходів та витрат форми №10 ,книга
придбання (продажу) товарів (робіт,послуг) та первинні документи, підтверджуючи
дані декларацій ( п.2.1,п.2.3 акту).

Згідно до пояснень позивача наведені
документи були у нього викрадені. Постановою Ворошиловського РВ ДМУ УМВС
України  Донецькій області від
05.06.2004р. було відмовлено у порушенні кримінальної справи по факту крадіжки
бухгалтерських документів підприємницької діяльності позивача, у тому числі:
книги покупки та продажу, зошит обліку, податкові та видаткові накладні,
прибуткові накладні та чеки, звітна документація, у зв'язку із малозначністю
наведеної події, яка не представляє великої суспільної небезпечності, а також
той факт, що вказані документи не представляють матеріальної цінності і  не є документами особливої важливості.

За приписами ст.13  Декрету Кабінету Міністрів України “Про
прибутковий податок з громадян ”
оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Підпунктом 7.7.1 п.7.7. ст.7 Закону
України “Про податок на додану вартість” встановлено, що сума податку,  що підлягає сплаті  (перерахуванню)  до бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового
періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Висновок щодо порушення
позивачем абз.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий
податок з громадян ” внаслідок невключення до валового доходу виручки від
реалізації товару , яка надійшла на розрахунковий рахунок позивача, та вимог п.п.3.1.1
п.3.1 ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість” в частині
невключення до складу податкових зобов'язань
операції з продажу товарів (робіт, послуг), відповідачем був зроблений
виходячи із інформації банку про надходження грошових коштів на розрахунковий
рахунок позивача за відсутності документів податкового обліку та первинних
документів позивача  ( п.2.1.1,п. 2.3
акту.).

У зв'язку із ненаданням
документів, що свідчать про понесені позивачем витрати, відповідачем валові
витрати були визначені виходячи із 25 відсотків від суми отриманого валового
доходу, а податковий кредит був зменшений внаслідок не надання податкових
накладних.

Позивачем при судовому розгляді
справи були  надані певні  документи на підтвердження понесених витрат ,
пов'язаних з одержанням доходу, та податкові накладні.

Судовим експертом по призначеній
судово-бухгалтерській експертизі було направлено клопотання про надання
додаткових матеріалів, необхідних для дачі висновку, а саме:книга обліку доходів
і витрат, яку ведуть громадяни - суб”єкти підприємницької діяльності протягом
календарного року  (Форма №10) позивача
за 2002-2003рр., регістри обліку операцій по розрахунковому рахунку за період з
01.01.2002р. по 30.09.2004р., регістри обліку операцій з контрагентами за
період з 01.01.2002р. по 30.09.2004р., регістри обліку запасів за період з
01.01.2002р. по 30.09.2004р. Судовий експерт зазначив, що без вказаних
облікових регістрів неможливо визначення документально підтверджених витрат, що
безпосередньо пов”язані з одержанням доходу від підприємницької діяльності.

У зв'язку із ненаданням
додаткових матеріалів, необхідних для дачі висновку, судовим експертом  надано повідомлення НОМЕР_6 про неможливість
надання висновку.

За приписами п.п.4.3.1 п.4.3 ст.4  Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
якщо контролюючий орган не може самостійно
визначити суму податкового зобов'язання платника податків згідно з
підпунктом "а" підпункту 4.2.2 статті 4 цього Закону у зв'язку з
невстановленням фактичного місцезнаходження підприємства чи його відокремлених
підрозділів, місцезнаходження фізичної особи або ухиленням платника податків чи
його посадових осіб від надання відомостей, передбачених законодавством, а
також якщо неможливо визначити суму податкових зобов'язань у зв'язку з
неведенням платником податків податкового обліку або відсутністю визначених
законодавством первинних документів, сума податкових зобов'язань платника
податків може бути визначена за непрямим методом. Цей метод може
застосовуватися також у випадках, коли декларацію було подано, але під час
документальної перевірки, що проводиться контролюючим органом, платник податків
не підтверджує розрахунки, наведені у декларації, наявними документами обліку у
порядку, передбаченому законодавством.

Згідно до п.п.4.3.2 п.4.3 ст.4 цього
Закону за непрямим методом податкове зобов'язання визначається за оцінкою
витрат платника податків, приросту його активів, кількості осіб, які
перебувають з ним у відносинах найму, а також оцінкою інших елементів
податкових баз, які приймаються для
розрахунку податкового зобов'язання щодо конкретного податку, збору
(обов'язкового платежу) відповідно до закону.

Методика  визначення
суми  податкових зобов'язань за
непрямими методами затверджується законом і є загальною для всіх платників
податків. Порядок застосування непрямих методів визначення суми доходів
фізичної особи визначається з урахуванням норм закону з питань оподаткування
доходів фізичних осіб (п.п.4.3.3 п. 4.3
статті 4 Закону України №2181від 21.12.2000р.).

Постановою Кабінету Міністрів
України від 27.05.2002р. №697 ( яка діяла у період визначення оспорених
податкових зобов'язань) затверджено Методику визначення сум податкових
зобов'язань за непрямими методами, за приписами п.2 якої під непрямими  методами визначення сум податкових
зобов'язань платників податків розуміється визначення сум їх податкових
зобов'язань за оцінкою витрат платника податків, приросту його активів,
кількості осіб, які перебувають з ним у відносинах найму, а  також оцінкою інших елементів податкових баз,
які приймаються для розрахунку податкового зобов'язання щодо конкретного
податку, збору (обов'язкового платежу) відповідно до закону. При цьому оцінка
елементів податкових баз здійснюється за допомогою інформації, одержаної з
джерел інших, ніж звітність або первинні документи.

Рішення  про
застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов'язань
приймає керівник органу державної податкової служби. В цьому рішенні
обов'язково зазначаються підстави його прийняття ( п.5 Методики).

Відповідно до п.8 цієї
Методики визначення сум податкових зобов'язань за непрямими методами
здійснюється органами державної податкової служби з використанням, у тому числі
методу контролю витрат та доходів суб'єктів підприємницької діяльності -
фізичних осіб, який базується на аналізі
показників - доходи, витрати та інші, які характеризують підприємницьку
діяльність суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи.

Незважаючи на те, що під час
документальної перевірки позивачем,  у
зв'язку із крадіжкою,  не були
представлені документи податкового обліку, первинні документи, на підтвердження
розрахунків, наведених у деклараціях, відповідачем рішення про застосування
непрямих методів для визначення позивачеві сум податкових зобов'язань не
приймалось.

Статтею 11 Закону України “Про
систему оподаткування”  встановлено, що
відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів) і додержання законів про оподаткування несуть
платники податків і зборів (обов'язкових платежів) відповідно до законів
України.

Згідно до ст..19
Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами
України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України  встановлено, що
завданням  адміністративного судочинства
є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно  до п.3 ст.2 цього Кодексу  у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач, в даному
випадку, не довів правомірність прийнятих спірних рішень, тому вимоги позивача
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.11 Закону України “Про систему оподаткування”,  п.4.3 статті 4 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами  та
державними  цільовими  фондами", п.1,3 Указу  Президента України    “Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької
діяльності” від 23.07.1998р. №817  та
ст.ст.17-20,69-72,86,94,158-163, 167,185,186,254, п.6,7 розділу V11 Прикінцевих
та перехідних положень  Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Позов Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи  ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у місті Авдіївці
про визнання недійсними повністю податкових повідомлень-рішень НОМЕР_1
про донарахування податку на додану вартість в сумі 405525 грн. і штрафних
санкцій в сумі 202643,30 грн. загалом в розмірі 60818,30грн.  та НОМЕР_2 про донарахування прибуткового
податку в сумі 451633,20 грн. задовольнити.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Ясинуватської об'єднаної
державної податкової інспекції НОМЕР_2.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення
Ясинуватської об'єднаної  державної
податкової інспекції НОМЕР_1.

Присудити Суб'єкту підприємницької
діяльності-фізичній особі  ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_7) з Державного бюджету України судовий збір  в розмірі 03грн.40коп.

Постанова суду, набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження буде
подана, але апеляційна скарга не була подана у зазначений строк, постанова суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку .Про апеляційне оскарження постанови суду спочатку
подається заява. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються
до адміністративного суду апеляційної інстанції через господарський суд
Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка
її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження
постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження. Апеляційна
скарга  може  бути
подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

У судовому засіданні проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Суддя

Постанова в повному обсязі
виготовлена 16.05.2007р.

Надрук. 3 примір.

1 суду 2 сторонам