СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08.05.07                                                   Справа № 9/167н-ад(11/206н(12/112н(6/146н))).

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімтрейд», м. Алчевськ Луганської області

до  Алчевської об’єднаної державної податкової інспекції у Луганській області

про скасування рішення

в присутності представників:

від позивача –Гершман Ю.В., дов. б/н від 11.04.07,

від відповідача –Щочка В.М. - гол. держ. подат. інсп., дов. № 182/10 від 10.01.07

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним податкового повідомлення–рішення Алчевської ОДПІ у Луганській області від 09.06.2003р. №/2, яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у загальній сумі 394215,00грн., у тому числі: основний платіж –315372,00 грн. та штрафні санкції –78843,00грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 13.05.05р. у справі №.11/206н(12/112н(6/146н)) за позовом ТОВ “Ексімтрейд” до Алчевської ОДПІ про визнання податкового повідомлення–рішення недійсним у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду України від 14.06.05. у справі № 11/206н(12/112н(6/146н)) рішення господарського суду Луганської області від 13.05.05р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.12.06. у справі №11/206н(12/112н(6/146н)) рішення господарського суду Луганської області від 13.05ю05ю та постанову Луганського апеляційного господарського суду України від 14.06.05. скасовано, справу передано на новий розгляд.

При цьому в ухвалі ВАСУ від 19.12.06р. зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції не досліджувалася обставина щодо відмову позивачу у наданні інформації стосовно наявності у ПП «Сам трон»статусу платника ПДВ та моменту анулювання свідоцтва платника ПДВ.

Відповідач, Алчевська ОДПІ, проти позову заперечує, просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на доводи, викладені ним у попередніх судових засіданнях.

Крім того, у письмових запереченнях від 13.04.07р. податкова служба посилається на проведену комплексну планову документальну перевірку, за якою було складено акт від 29.10.01р. № 000187, додаткову перевірку позивача, за якою складено акт від 17.03.03р. № 309.

У судовому засіданні судом встановлено наступне.

Алчевською об’єднаною державною податковою інспекцією у Луганській області проведено комплексну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства товариством з обмеженою відповідальністю “Ексімтрейд” з 01.01.2000р. до 30.06.2001р., за результатами якої складено акт від 29.10.2001р. №000187 (т.1, а.с. 10-44).

Також, відповідачем протягом з 12.03.2003р. по 17.03.2003р. проведено додаткову перевірку за період з 01.12.2000р. по 31.01.2001р., за результатами якої складено акт від 17.03.2003р. №309/231-24/24197025.

Проведеними перевірками встановлено наявність фінансово-господарських стосунків позивача з ПП “Самтрон” (м. Київ, ідентифікаційний код за ), яке перебувало на податковому обліку в ДПІ Залізничного району м. Києва та 31.10.2000р. було зареєстровано платником податку на додану вартість.

Так, на підставі податкової накладної №115/12 від 04.12.2000р. (т.1, а.с.72) до податкового кредиту з податку на додану вартість у січні 2001р. позивачем віднесено суму податку у розмірі 540 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.11.2002р. визнано недійсними установчі документи приватного підприємства “Самтрон” з моменту державної реєстрації, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість   №36048083 від 31.10.00р. з моменту його видачі та всі первинні документи даного підприємства.

За таких обставин, орган державної податкової служби –відповідач, дійшов висновку про завищення ТОВ “Ексімтрейд” сум податкового кредиту на 540 000 грн., про що зазначено в акті додаткової перевірки від 17.03.2003р. №309/231-24/24197025.

За даними податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2001р. сума податкового зобов’язання ТОВ “Ексімтрейд” склала 531 845,00 грн., податковий кредит визначено у сумі 756 473,00 грн. і відповідно від’ємне значення склало 224 628,00 грн.

У зв’язку з встановленням завищення суми податкового кредиту на 540 000 грн. донарахуванню підлягає податок на додану вартість у сумі 315 372,00 грн. ((531 845,00 –216 473,00 (756 473,00 - 540 000,00) = 315 372,00)).

Таким чином, за результатами додаткової перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.06.2003р. №/2, згідно якого позивачу відповідно п.п. .7.2.3., 7.2.4. п. 7.2., п.п. 7.4.4., п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97р. № 168/97-ВР (далі –Закон про ПДВ) визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у  загальній сумі 394 215,00грн., у тому числі: основний платіж - 315 372,00 грн. та штрафна санкція у сумі 78 843,00 грн. застосована відповідно до п. 17.1.3. ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Оцінивши доводи позивача та відповідача і надані докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій»суди при здійсненні правосуддя повинні забезпечувати на засадах верховенства права захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суть спірних правовідносин за цією справою зводиться до питань чи мав позивач відносити до податкового кредиту суми ПДВ, сплачені у ціні товару від постачальника ПП «Самтрон»та чи мав постачальник товару, ПП «Самтрон», видавати позивачу податкову накладну, пов’язану з постачання цього товару.

Згідно п. 1.7. ст. 1 Закону про ПДВ податковий  кредит  -  сума, на яку платник податку має право  зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ податковий  кредит звітного періоду складається із сум податків,  сплачених (нарахованих) платником  податку  у  звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт,  послуг),  вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва  (обігу)  та основних   фондів   чи   нематеріальних   активів,  що  підлягають амортизації.

Відповідно до п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ не  дозволяється  включення  до  податкового  кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття  робіт  (послуг)  чи банківським документом,  який засвідчує перерахування  коштів  в  оплату  вартості  таких  робіт (послуг).

Пункт 7.5 Закону про ПДВ визнає дату виникнення права платника податку на податковий кредит дату здійснення першої з наступних подій:

а) дату списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг),

б) дату отримання податкової декларації, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 9.6 ст. 9 Закону про ПДВ свідоцтво про реєстрацію особи в якості платника ПДВ діє до дати його анулювання. Аналогічна норма міститься й у п. 25 Положення про Реєстр платників податку на додану вартість, затв. наказом ДПА України 01.03.2000р. за № 79.

Відповідач посилається на рішення Оболонського райсуду м. Києва від 05.11.02р. щодо визнання недійсними установчих документів приватного підприємства “Самтрон”. Однак суд не приймає таке посилання з огляду на наступне.

Визнання установчих документів недійсними та наступне анулювання свідоцтва платника ПДВ само по собі не тягнуло за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Щодо права видавати податкові накладні постачальником товару ПП «Самтрон», то відповідно з пп. 7.2.4 Закону про ПДВ право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. ПП «Самтрон»на час здійснення спірної операції з постачання товару та виписки податкових накладних було зареєстроване у встановленому порядку в якості платника ПДВ, тому мало право видавати податкові накладні.

Позивач надав до матеріалів справи докази, які свідчать, що на сайті ДПА України у розділі «Інформація про анулювання свідоцтва платників ПДВ»розміщена інформація, згідно якої свідоцтво платника ПДВ ПП «Самтрон»36048083 анульовано 17.10.03р., тобто як на момент здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Самтрон»(грудень 2000 року), складання позивачем податкової декларації з ПДВ (січень 2001 року), так і на дату складання відповідачем акту перевірки (17.03.03р.) та прийняття ним спірного податкового повідомлення-рішення (09.06.03р.) ПП «Самтрон»був зареєстрованим платником ПДВ та згідно з пп. 7.2.4 Закону про ПДВ мав право на нарахування ПДВ та складання податкових накладних.

Норми Закону про ПДВ надають право платнику податку виключно на підставі проведеної оподаткованої операції відносити суми витрат на сплату ПДВ до складу податкового кредиту звітного періоду, незважаючи на сплату чи несплату контрагентом сум ПДВ до бюджету за відповідною операцією і визначати суму свого податкового зобов’язання з ПДВ за звітний період

Таким чином, сума бюджетного відшкодування залежить від правильності визначення суми податкових зобов’язань та податкового кредиту.

Крім того, покупець не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного реєстру.

Сама по собі несплата податку продавцем (у т.ч. ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Таким чином, податкові органи не можуть нараховувати ПДВ та застосовувати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та застосування штрафних санкцій. Ця позиція повністю відповідає позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові ВСУ від 26.09.06р.

За таких обставин позов підлягає задоволенню

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.  Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним податкового повідомлення –рішення Алчевської ОДПІ від 09.06.2003р. №/2.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 14.05.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                               А.Г.Ворожцов