донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.06.2007 р.                                                                           справа №38/21

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Старовойтової  Г.Я.

суддів
Волкова Р.В. , Запорощенка  М.Д.

за участю
представників сторін:

від позивача:
Леушин А.В. –провідний спеціаліст, за дов. №01-07/08-574 від 12.03.2007р.

від відповідача:

Максімчик С.В. –заступник начальника юридичного відділу, за дов. №4-04/01-1493 від 20.11.2006р. (в засіданні суду 15.05.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від
22.03.2007 р.

у справі
№38/21 ( суддя Радіонова О.О. )

за позовом:
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області

до відповідача:

Державного підприємства „Торезантрацит”, м.Торез Донецької області

про
стягнення 23 700 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.03.2007р. у справі                        №38/21 ( суддя Радіонова О.О. ) відмовлено у задоволені позовних вимог відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Торезі Донецької області, до Державного підприємства „Торезантрацит”, м.Торез Донецької області, про стягнення виплаченої моральної шкоди у розмірі 23 700 грн. 00 коп. у зв’язку з безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Торезі, звернувся з апеляційною скаргою про скасування рішення господарського суду, оскільки вважає, що рішення необгрунтоване, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що господарським судом не прийнято до уваги те, що висновком комісії з охорони праці ВП Шахти „Прогрес” Державного підприємства „Торезантрацит” від 29.05.2001р. встановлено, що нещасний випадок з Мірошниченко І.М. трапився з вини підприємства на 100%. Тому якщо Мірошниченко І.М. і зазнав моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва, то тільки з вини підприємства –роботодавця. Скаржник посилається на ст. 26 Закону України „Про охорону праці”, згідно якої роботодавець зобов’язаний відшкодовувати збитки, заподіяні порушенням вимог з охорони праці іншим юридичним, фізичним особам і державі, та інші витрати, передбачені законодавством.

Позивач вважає, що відділення відшкодувало шкоду Мірошниченко І.М., заподіяну іншою винною особою, тому у відповідності зі ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги до винної особи. Позивач просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, Державне підприємство „Торезантрацит”, м.Торез Донецької області, вважає рішення господарського суду законним та обгрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства. Відповідач просить залишити рішення господарського суду без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Розпорядженням Донецького апеляційного господарського суду від 14.05.2007р.   відповідно до ст. ст. 28, 29 Закону України «Про судоустрій України»№ 3018-ІІІ від 07.02.2002 р. для розгляду апеляційних скарг у справі №38/21 була призначена інша колегія суддів.

Вивчивши матеріали справи, доводи заявника скарги, вислухавши представників сторін, які прибули в засідання суду, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, судова колегія встановила.

Згідно наказу Мінпаливенерго від 07.03.2003р. № 120 були реорганізовані  ВАТ ДХК “Торезантрацит” та державні відкриті акціонерні товариства, в т.ч. ДВАТ “Шахта “Прогрес” та інші.

Відповідно до п. 9 наказу №120 від 07.03.2003р. правонаступником ВАТ ДХК “Торезантрацит” та ДВАТ “Шахта “Прогрес” є  ДП “Торезантрацит”.

При виконанні трудових обов’язків з Мірошниченко Іваном Михайловичем  на ДВАТ шахті „Прогрес” ДХК „Торезантрацит” стався нещасний випадок, про що складено акт про нещасний випадок № 175 від 25.12.1997р.

Відповідно до висновку МСЕК від 23.05.2001р. Мірошниченко І.М. була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 50% з 23.05.2001р. безстроково у зв'язку з виробничою травмою, що підтверджено випискою з акту огляду у МСЕК № 087244.

Рішенням Торезького міського суду від 24.12.2004р. за позовом Мирошниченко І.М. до Торезького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь Мірошниченко І.М. стягнено суму моральної шкоди у розмірі 23 700 грн. 00 коп.

Ухвалою  Апеляційного суду Донецької області від 11.04.2005р. рішення Торезького міського суду від 24.12.2004р. залишено без змін.

Згідно платіжного доручення від 31.05.2005р. №581 сума моральної шкоди у розмірі 23 700грн. 00 коп. була виплачена Мірошниченко І.М. відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м.Торезі.

Позивач, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі, керуючись ст. ст. 1191, 1167 Цивільного Кодексу України,  ст. 237-1 КЗпП України звернувся з позовом про стягнення з Державного підприємства „Торезантрацит”, м.Торез, сплачену відділенням на користь Мірошниченко І.М. грошову суму за моральну шкоду в розмірі 23 700 грн. 00 коп. Господарським судом Донецької області відмовлено у задоволенні позову.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду від 22.03.2007р. по справі №38/21 відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права та не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 21 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. Розмір внесків встановлюється у відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці та інших виплат найманим працівникам, які підлягають обкладенню прибутковим податком з громадян.

Відповідно до ст. 6 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” №1105-ХІV від 23.09.1999р. суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування. Страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи. Страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Об'єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров'я та працездатність.

Згідно приписів ст. 21 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” №1105-ХІV від 23.09.1999р. у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За приписами п. 3 ст. 34 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну шкоду визначається в судовому порядку.

Факт отримання травми та втрати працездатності встановлено у 2001 році відповідно до висновку МСЕК від 23.05.2001р. З огляду на ці обставини та приписи чинного законодавства, Торезький міський суд рішенням від 24.12.2004 р., згідно до вимог Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, стягнув суму моральної шкоди в розмірі 23 700 грн. 00 коп. з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі на користь        Мірошниченко І.М.

Доказів оскарження цього рішення позивачем не надано.

Згідно з частиною четвертою статті 35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов”язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Рішення суду з цивільної справи від 24.12.2004 р., що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Позивач при зверненні з позовом посилався на ст. ст. 1167, 1191 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судова колегія вважає, що зазначена норма регулює зобов'язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, і не поширюється на зобов'язання за соціальним страхуванням. Рішенням Торезького міського суду від 24.12.2004р. встановлено, що взаємовідносини між сторонами регулює Закон України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” №1105-ХІV від 23.09.1999р. Рішення Торезького міського суду від 24.12.2004р. набрало законної сили.

Отже, посилання позивача на необхідність застосування статті 1191 Цивільного кодексу України судова колегія вважає безпідставними.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що факт заподіяння шкоди здоров'ю та втрати професійної працездатності мав місце у 1997р. до набрання законної сили Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” 01.04.2001р., а ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачає обов’язок підприємства відшкодувати в порядку регресу шкоду, заподіяну його працівникові, тому слід застосувати ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Судова колегія не приймає це тверження позивача у скарзі, оскільки факт настання страхового випадку встановлено Рішенням Торезького міського суду від 24.12.2004р., тобто після набрання чинності Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”.

Водночас, ані Закон України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” №1105-ХІV від 23.09.1999р., ані Основи законодавства України про загальнообов”язкове державне соціальне страхування не передбачають право страховиків за загальнообов”язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання на звернення з регресними позовними вимогами до страхувальників, у тому числі щодо стягнення моральної шкоди.

Крім того, наявність між сторонами зі справи відносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, відповідно до частини другої статті першої Цивільного кодексу України виключає можливість застосування до них норм цього Кодексу, оскільки ці відносини не є цивільно-правовими.

З огляду на вищенаведені норми чинного законодавства, судова колегія вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 23 700 грн. 00 коп. з відповідача  є безпідставними.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судова колегія вважає, що позивач не довів у розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України свої вимоги та заперечення щодо обгрунтування позовних вимог та апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Судова колегія вважає, що з урахуванням викладених в рішенні обставин та доводів сторін, згідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінив докази в їх сукупності та дійшов правильного висновку, що позивач не довів та не обгрунтував свої вимоги щодо заявлених позовних вимог.

З огляду на надані до матеріалів справи документи, та враховуючи вимоги Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, обставинам справи, а  мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 49, 93, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  Л  А  :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області, на рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2007 р. у справі №38/21 –залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2007 р. у справі  №38/21           ( суддя Радіонова О.О. ) –залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України за  згодою позивача в засіданні суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Головуючий          Г.Я.  Старовойтова

Судді:          Р.В.  Волков

М.Д.  Запорощенко

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

1. відповідачу

1. у справу

2. ДАГС