ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  38/130

22.05.07

За позовом
Приватного підприємства “Ода”

До
Державного науково-виробничого підприємства “Електронмаш”

Про
зобов’язання вчинити дії

Суддя Власов Ю.Л.

Представники:

Від позивача
не з’явились

Від відповідача
Теслюк В.Г., Клокун Т.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Відповідача про зобов’язання виконувати обов’язок в натурі шляхом дотримання умов договору про спільну діяльність №1 від 06.04.05р.

Заявлений позов Позивач обґрунтовує наступним. З лютого 2007 року Відповідач в односторонньому порядку заборонив керівництву Позивача користуватися виробничими та службовими площами, на підприємство не допускаються його замовники та постачальники, виробничий процес зупинено.

Таким чином, Відповідач необґрунтовано намагається в односторонньому порядку розірвати договір про спільну діяльність. Згідно ст.193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань. Таким чином. дії Відповідача порушують умови договору і норми Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідач заперечив проти задоволення позову мотивуючи наступним. Дійсно між Позивачем та Відповідачем був укладений договір про спільну діяльність. Відповідач на викання умов укладеного договору передав Позивачу майно.

Проте, Відповідач не вніс свій внесок, зазначений в п.6.2. договору, чим порушив умови договору, відповідно до якого кожна сторона повинна була зробити свій внесок на протязі 30 днів з моменту підписання договору, в тому числі, внести у спільну діяльність інвестиції у вигляді технічного обладнання та послуг організації випуску друкованих плат на суму 25000000 грн. на протязі рок з моменту підписання даного договору. Позивач не врахував на позабалансовий рахунок передане майно Відповідача, не виконавши п.4.1. та п.7.2 укладеного договору, а також не виконав пункти 4.1., 5.2., 5.3.. 8.4., 9.3 укладеного договору.

Оскільки договір не відбувся, у зв’язку з невиконанням Позивачем умов укладеного договору та своїх зобов’язань, про що останній сам не заперечував, це стало підставою для підписання додаткової угоди про розірвання договірних відносин. В зв’язку з розірванням за згодою сторін договору про спільну діяльність, Позивач зобов’язаний був на протязі одного робочого дня після підписання додаткової угоди повернути Відповідачу майно, яке йому було передано як внесок Відповідача для ведення спільної діяльності, отже звільнити зайняті Позивачем площі нерухомого майна. Таким чином, Позивач не має право розпоряджатися нерухомим майном, що належить до державної власності.

Ухвалою від 20.03.2007 провадження у справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи був призначений на 04.04.07р.

Ухвалою від 04.04.07р. розгляд справи був відкладений на 18.04.07р., у зв’язку з неподанням сторонами всіх витребуваних документів.

Ухвалою від 18.04.07р. розгляд справи був відкладений на 16.05.07р., у зв’язку з необхідністю витребування нових доказів по справі. У судовому засіданні 16.05.07р. була оголошена перерва до 22.05.07р.

Судом заслухані пояснення Відповідача, досліджені надані суду докази та матеріали. В результаті дослідження наданих суду доказів та матеріалів, слухання Відповідача суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Статуту Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш», затвердженого Міністерством промислової політики України, Відповідач заснований на державній власності і підпорядкований Міністерству промислової політики України.

Згідно з п.4.2. вказаного статуту майно Відповідача є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання.

Відповідно до п.4.5. зазначеного статуту відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплене за підприємством, здійснюється за погодженням з Міністерством або іншим підвідомчим Кабінету Міністрів України органом державної виконавчої влади.

06.04.2005р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір про спільну діяльність №1, відповідно до якого сторони за цим договором зобов’язуються шляхом об’єднання майна та зусиль спільно діяти у сфері розвитку електронної промисловості для досягнення такої загальної господарської мети: забезпечення виробництва друкованих плат, як для потреб Відповідача, так і для потреб сторонніх замовників, а також збереження профілю Відповідача, як виробництва високих технологій; модернізація та оновлення технологічного процесу виробництва друкованих плат з метою сертифікації виробництва тощо.

Відповідно до п.3.1. вказаного договору Відповідач зобов’язується: у термін 30 днів з моменту підписання даного договору передати Позивачу для користування виробничі та службові площі корпусу 5 –845,8 кв. м. на суму 436950 грн., корпус 5Б, 5В –4855,5 кв.м. на суму 9059000 грн. Загальне право користування площею 5698,3 кв.м. оцінюється на суму 9495950 грн.; технологічне обладнання для випуску друкованих плат на суму 3837659 грн. Всього на суму 13333609 грн.

Відповідно до п.4.1. зазначеного договору Позивач зобов’язується: прийняти внесок Відповідача на баланс та зробити свій внесок на протязі 30 днів з моменту підписання даного договору; на вказаних в п.3.1. договору площах розмістити виробництво друкованих плат з можливістю подальшої реорганізації і оновлення процесу виробництва друкованих плат та інших напрямків виробництва, які узгоджуються з Відповідачем окремими програмами у вигляді додатків до даного договору.

Згідно з п.6.1. вказаного договору внесок Відповідача: майно, виробничі та службові площі корпусу 5 –845,8 кв.м. на суму 436950 грн., корпус 5Б, 5В –4855,5 кв.м. на суму 9059000 грн., технологічне обладнання для випуску друкованих плат на суму 3837659 грн. Всього на суму 13333609 грн., які передаються Позивачу у період дії цього договору. Частка Відповідача становить 30%.

Згідно з п.6.2. зазначеного договору внесок Позивача: безпосередня трудова діяльність, а також майно: необоротні активи порахунку на суму 1282262,94 грн.; необоротні активи по рахунку 11 на суму 42736,55 грн.; необоротні активи по рахунку 12 на суму 2653300 грн.; оборотні активи по рахунку 20 “записи” на суму 1207888,48 грн.; оборотні активи по рахунку 22 “МШП” на суму 102831,20 грн.; інвестиції у вигляді технічного обладнання та послуг для організації випуску друкованих плат на суму 25000000 грн., внесені на протязі року з моменту підписання даного договору. Частка Позивача становить 30289019,17 грн., що складає 70%.

Відповідно до п.7.1., 7.2. вказаного договору грошові та майнові внески сторін, а також майно створене, придбане в результаті спільної діяльності складають їх спільну власність. Передане майно Відповідача враховується на балансових рахунках Позивача.

Згідно з п.10.4. договору у випадку призупинення дії цього договору, майно, передане як внесок сторін по даному договору, повертається назад або пропонується іншій стороні для придбання за договірними цінами  по окремих договорах.

Відповідно до акту прийому-передачі в користування виробничих та службових площ, Відповідач передав, а Позивач прийняв в користування виробничі та службові приміщення загальною площею 5698,3 кв.м. за адресою: 03180, м. Київ, вул. Велика Окружна, 4, в тому числі, корпус 5 –845,8 кв.м. та корпус 5Б, 5В –4855,5 кв.м.

Спір виник з тієї причини, що Позивач вважає обов’язковим для відповідача виконання укладеного договору, а відповідач проти цього заперечує.

Проаналізувавши обставини справи та встановлені факти, суд вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є власністю двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1130 Цивільного кодексу України спільна діяльність може здійснюватись на основі об’єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об’єднання вкладів учасників. Відповідно до ст.1132, ч.1 ст.1133 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов’язання об’єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв’язки.

Згідно з ст.1134 Цивільного кодексу України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, є спільною частковою власністю учасників. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах всіх учасників і є їхнім спільним майном.

З наведених норм вбачається, що майно, передане учасником спільної діяльності як вклад у спільну діяльність є спільним майном всіх учасників спільної діяльності, отже належить їм на праві спільної власності.

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем 06.04.05р. був укладений договір про спільну діяльність №1, відповідно до якого сторони за цим договором зобов’язуються шляхом об’єднання майна та зусиль спільно діяти у сфері розвитку електронної промисловості для забезпечення виробництва друкованих плат, як для потреб Відповідача, так і для потреб сторонніх замовників.

Як встановлено судом, згідно з п.6.1. вказаного договору внеском Відповідача є майно - виробничі та службові площі корпусу 5 –845,8 кв.м. на суму 436950 грн., корпусу 5Б, 5В –4855,5 кв.м. на суму 9059000 грн., технологічне обладнання для випуску друкованих плат на суму 3837659 грн., всього на суму 13333609 грн., які передаються Позивачу у період дії цього договору.

З наведених умов договору вбачається, що вкладом Відповідача у спільну діяльність є нерухоме та рухоме майно, яке при внесенні стає спільним майном Позивача і Відповідача, та належить їм на праві спільної власності.

Згідно з ч.2, 3 ст.74 Господарського кодексу України майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. Статутний фонд державного комерційного підприємства утворюється уповноваженим органом, до сфери управління якого воно входить, до реєстрації цього підприємства як суб’єкта господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.75 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство не має право безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадян, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати, віддавати в заставу майнові об’єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно входить, і, як правило, на конкурентних засадах.

Згідно з ст.5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендодавцями є Фонд державного майна України щодо цілісних майнових комплексів підприємств та нерухомого майна, що є державною власністю.

Як встановлено судом згідно з статутом Відповідач заснований на державній власності і підпорядкований Міністерству промислової політики України. Майно Позивача є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплене за Відповідачем, здійснюється за погодженням з Міністерством або іншим підвідомчим Кабінету Міністрів України органом державної виконавчої влади.

З наведеного вбачається, що Відповідач не має права безоплатно передавати державне майно іншим особам, здійснювати відчуження державного майна Відповідач може лише за попередньою згодою Міністерства промислової політики України, як правило на конкурентних засадах, передавати в оренду державне майно, яке закріплене за Відповідачем, має право Фонд державного майна України.

Таким чином, у договорі про спільну діяльність №1 від 06.04.2005р. сторони домовились про внесення Відповідачем державного нерухомого та рухомого майна, в якості вкладу у спільну діяльність, внаслідок чого дане майно стає спільним майном Позивача і Відповідача, належить їм на праві спільної власності, та Позивач отримує право безоплатного користування цим спільним майном. При цьому, ані Позивач, ані Відповідач не подали суду доказів попереднього погодження Міністерством промислової політики України (іншим уповноваженим органом державної влади) на відчуження державного нерухомого і рухомого майна Відповідачем, та передачу Відповідачем цього майна Позивачу у спільну діяльність.

Відповідно до ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов’язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам цього суспільства.

За вказаних обставин суд вважає, що договір про спільну діяльність №1 від 06.04.2005р. суперечить ст.74, 75 Господарського кодексу України та підлягає визнанню недійсним, а у позові Позивачу відповідно належить відмовити

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.4, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Визнати недійсним договір №1 про спільну діяльність від 06.04.2005р., укладений між Державним науково-виробничим підприємством “Електронмаш” та Приватним підприємством “Ода”.

2.В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                      Ю.Л. Власов

Рішення підписане 12.06.2007р.