ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.07
р.
Справа № 41/100а

м. Донецьк, вул. Артема, 157, к.
223

Суддя господарського суду Донецької
області     Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання
Вознєвій Н.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю „Алмаз ЛТД”, м. Дружківка

до відповідача Державної податкової
інспекції в м. Дружківка

про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 10.02.2007 року

№ /0

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю “Алмаз ЛТД”, звернувся до суду з позовною заявою до
відповідача Державної податкової інспекції в м. Дружківка про визнання
недійсними податкового повідомлення-рішення № /0 від 10.02.2007 р.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки відповідача про порушення ним норм
Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” необґрунтовані. Позивач
стверджує, що ним був реалізований фізичній особі автомобіль, ціна якого була
узгоджена сторонами у відповідному договорі та склала 500 гривень. Будь-яких
скидок з ціни покупцю автомобіля не робилось, обов'язкових умов проведення
експертної оцінки автомобіля при його продажу та узгоджені ціни ні цивільне
законодавство, ні Закон України “Про податок з доходів фізичних осіб” не
містять.

Позивач також стверджує, що
відповідно до п. “е” п.п. 4.2.9. ст. 4 Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб” сума скидки з ціни, при наявності такої повинна визначатися за
правилами визначення звичайних цін.

Відповідач позовні вимоги
заперечив, посилаючись на те, що в ході перевірки ним була встановлена
реалізація позивачем автомобіля ГАЗ 311099 за ціною 500 грн., який значився на
балансі позивача за остаточною балансовою вартістю 10566,12 грн.

Відповідач стверджує, що якщо
позивачем проданий транспортний засіб за ціною меншою ніж його остаточна
балансова вартість, то він був зобов'язаний утримати з покупця податок з
доходів фізичних осіб у вигляді суми знижки з ціни товару.

Посилаючись на порядок державної
реєстрації транспортних засобів, відповідач наполягає на тому, що з метою
оподаткування операцій з продажу транспортних засобів, доходом платника
податків слід вважати дохід від продажу такого транспортного засобу, який не
може бути нижче оціночної вартості цього транспортного засобу визначеної у
відповідності з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів.

Відповідач зазначає, що позивачем
не було надано документів що посвідчують оцінку транспортного засобу, яка
проводилась спеціалістом, у позивача значилась тільки залишкова вартість
транспортного засобу.

У судовому засіданні судом
досліджені надані сторонами документи: про правовий статус позивача, про повноваження
особи, якою підписано позовну заяву, податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10.02.2007 р., витяг з акту № 153/23/20385315 від
04.08.2006р., матеріали апеляційного оскарження, біржовий договірНОМЕР_1, акти
від 29.09.2003р. та від 20.12.2004р., наказ № 143В від 05.01.2004р.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Позивач є суб'єктом підприємницької
діяльності - юридичною особою, зареєстрований виконкомом Дружківської міської
ради, включений до ЄДРПОУ за кодом 20385315.

В період з 19.07.2006р. по
01.08.2006р. відповідачем була проведена виїзна планова перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з
01.01.2004р. по 31.03.2006р.

За результатами перевірки
відповідачем, зокрема, зроблені висновки про порушення позивачем п. “е” п.п.
4.2.9. ст. 4, п. 14.1. ст. 14, п. 13.2.2. ст. 13  Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб”, внаслідок чого встановлено заниження та неутримання податку з
доходів фізичних осіб в сумі 1516,55 грн.

Зазначені порушення відображені
відповідачем у акті № 153/23/20385315 від 04.08.2006р. (надалі - акт
перевірки).

На підставі висновків акту
перевірки відповідачем було складено та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення
№ /0 від 10.02.2007 р., якими позивачу було визначено податкове
зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальному розмірі 3925,89
грн. та яке оскаржується позивачем.

Сторонами в ході попереднього
провадження пояснено суду, що наведене податкове повідомлення-рішення прийняте
за результатами апеляційного узгодження податкових зобов'язань визначених
первісно прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, у результаті якого
скарги позивача були частково задоволені, а у частині суми 3925,89 грн.
залишені без задоволення.

Предметом спірного податкового
повідомлення-рішення є визначення податкового зобов'язання позивача з податку з
доходів фізичних осіб в загальному розмірі 3925,89 грн., в тому числі, суми
основного платежу в розмірі 1308,63 грн. та суми штрафних (фінансових) санкцій
в розмірі 2317,26 грн. Підставою його прийняття визначений п. “е” п.п. 4.2.9.
ст. 4, п. 14.1. ст. 14, п. 13.2.2. ст. 13
Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”,  підставами застосування штрафних (фінансових)
санкцій визначений п. 17.1.9. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”.

Актом перевірки (стор. 30)
встановлено, що позивачем у грудні 2004 року був проданий громадянину ОСОБА_1
транспортний засіб - автомобіль ГАЗ 311099 за ціною 500,00 грн. При цьому
встановлено, що остаточна балансова вартість цього автомобіля складає 10566,12
грн., тобто автомобіль проданий за ціною нижчою, ніж остаточна на суму 10149,45
грн.

Внаслідок встановлення наведених
обставин відповідачем зроблений висновок, що сума у розмірі 10149,45 грн. є
знижкою з ціни товару і є додатковим благом, наданим позивачем громадянину
ОСОБА_1, що підлягає оподаткуванню як його дохід у відповідності до п. “е” п.п.
4.2.9. ст. 4, п. 14.1. ст. 14, п. 13.2.2. ст. 13  Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб”.

Відповідачем пояснено суду, що за
умови відсутності експертної оцінки транспортного засобу на суму 500,00 грн.,
ціною автомобіля повинна бути визначена його остаточна балансова вартість, а
сума різниці між ціною продажу та остаточною балансовою вартістю є вартістю
знижки з ціни, яка повинна була бути оподаткованою позивачем, як податковим
агентом.

Наведені висновки відповідача не
узгоджуються з вимогами законодавства та спростовуються матеріалами справи з
огляду на наступне.

Між позивачем та громадянином
ОСОБА_1 укладений біржовий договірНОМЕР_1, предметом якого купівля-продаж
автомобілю ГАЗ 311099. Згідно цього договору, між його сторонами узгоджено ціна
продаваємого автомобіля  -  500,00 грн. Ця ціна є єдиною у договорі,
інших цін договір не містить, як і будь-яких посилань на знижки з ціни проданої
речі.

Відповідно до ст. 632 Цивільного
Кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У
випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або
органами місцевого самоврядування.

Огляд судом чинного законодавства
свідчить про те, що ним не встановлені особливі ціни щодо продажу транспортних
засобів юридичними особами та не передбачений будь-який порядок їх державного
регулювання. Також нормами законодавства, в тому числі цивільного, не
встановлений обов'язковий порядок ціноутворення виключно через експертну оцінку
транспортного засобу. Слід зазначити, що згідно до ст. 627 Цивільного Кодексу
України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Таким чином, ціною проданої речі є
ціна, узгоджена сторонами у відповідному договорі.

Щодо балансової вартості основних
засобів (товарів, інших речей, що обліковуються), то за своїм змістом це
вартість, за якою суб'єктом господарювання провадиться їх бухгалтерський облік
та за якою ці засоби знаходять своє відображення у балансі суб'єкта
господарювання та показниках фінансово-господарської діяльності. Діючим
законодавством не встановлено, що показники балансової вартості мають
яким-небудь чином впливати на цивільні правовідносини суб'єкта господарювання
або враховуватись при формуванні договірної ціни при здійсненні купівлі-продажу
речей.

Норми спеціального, податкового
законодавства, зокрема норми Закону України “Про податок з доходів фізичних
осіб” також не встановлюють правила, за яким при обчисленні податків з доходів
фізичних осіб, при інших рівних умовах, мали б застосовуватись не визначені
договором ціни продажу товарів (робіт, послуг), а їх остаточна балансова
вартість.

З огляду на викладене, застосування
відповідачем у спірних правовідносинах
остаточної балансової вартості автомобіля ГАЗ 311099 є безпідставним, що
взагалі обумовлює безпідставність висновків про наявність знижки з ціни.

Також, не відповідає вимогам закону
і порядок визначення знижки з ціни, яка стала підставою для визначення об'єкта
оподаткування, донарахування податку та прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, знижка
визначена відповідачем як різниця між балансовою вартістю автомобіля та ціною
її продажу у розмірі 10149,45 грн.

Такий порядок суперечить вимогам
закону, оскільки п. “е” п.п. 4.2.9. ст. 4 Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб” встановлює, що суми знижки з ціни (вартості) товарів (послуг),
що перевищує звичайну, розраховуються за правилами визначення звичайних цін (у
розмірі такої знижки).

Правила визначення звичайних цін
передбачені п. 1.20. ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку
підприємств” і дослідження цієї норми свідчить, що такі правила відповідачем не
застосовувались, порядок їх застосування відповідачем не дотриманий.

Зокрема, п. 1.20.10. наведеного
підпункту встановлює, що донарахування податкових зобов'язань платника податку
податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою,
встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими
методами. Застосування такої процедури з матеріалів перевірки позивача не
випливає, іншими доказами в ході розгляду справи не доведено.

Враховуючи наведене, висновки
відповідача про порушення позивачем вимог Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб” є необґрунтованими, а донарахування податку в розмірі 1308,63
грн. - безпідставним. Безпідставність донарахування податку з доходів фізичних
осіб обумовлює безпідставність застосування до позивача штрафних (фінансових)
санкцій на підставі п. 17.1.9. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”.

Таким чином, вимоги позивача щодо
визнання недійсним спірного  податкового
повідомлення-рішення обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. ст. 6, 627, 632 Цивільного Кодексу України,
п. “е” п.п. 4.2.9. ст. 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних
осіб”, п.п. 1,20 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”,
ст.ст. 1, 4, 5, 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст.ст.2-15, 17-18,
33-35, 45-46, 47-51, 56-59,   69-71, 79,
86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163,
167, 185-186, 254 пунктами 6,7 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень
Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю “Алмаз ЛТД” до Державної податкової інспекції в м. Дружківка
про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від
10.02.2007 р. -  задовольнити.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції м. Дружківка № /0
від 10.02.2007 р.

Присудити Товариству з обмеженою
відповідальністю “Алмаз ЛТД” з Державного бюджету України витрати із сплати
судового збору в сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Гончаров С.А.