ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.2007                                                             Справа  № 11/19

За позовом  Відкритого акціонерного товариства „Закарпатінтерпорт”, м. Чоп

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Портвуд”,                        м. Мукачево

про  визнання права власності на об’єкти самочинного будівництва

Суддя Л.М. Якимчук

Представники:

від позивача:      Логойда В.М., представник, довіреність від 27.12.2005

від відповідача:  Акінін В.Ф., виконавчий директор

СУТЬ СПОРУ:  Відкрите акціонерне товариство „Закарпатінтерпорт”,   м. Чоп звернулось до господарського суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудовані, товариством з обмеженою відповідальністю „Портвуд”,  об’єкти нерухомого майна на належній йому (позивачу) земельній ділянці, а саме: навіси пилорам, вагон-склад, побутовий вагончик, естакаду та мощення,  які розташовані в м. Мукачеві, пров. Шевченка, 1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач здійснив будівництво на його земельній ділянці, без попереднього отримання, у встановленому Земельним кодексом України порядку, права власності або права оренди на неї. При цьому, згідно вимог законодавства, згода позивача на розміщення обладнання для виробництва пиломатеріалів на вказаній території не замінює собою необхідності відведення відповідачу земельної ділянки під будівництво споруд виробничого призначення. Відповідачем не отримувався дозвіл Мукачівської інспекції архітектурно-будівельного контролю на проведення будівельних робіт (у зв’язку з неможливістю надати обов’язковий для отримання дозволу документ, що посвідчує  право відповідача на використання відповідної земельної ділянки). А отже, згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України зазначене будівництво вважається самочинним.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, що здійснила або здійснює  самочинне  будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За вибором власника (користувача) земельної ділянки  об’єкт самочинного будівництва може бути знесено за рахунок забудівника або право власності на самочинне будівництво може бути визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки.

Далі позивач вказує, що оскільки самочинне будівництво об’єкта порушило  лише права позивача, як землекористувача, і не порушило права третіх осіб, а також беручи до уваги перехід до позивача  права власності на основне виробниче  обладнання та його намір надалі використовувати обладнання, то він вважає за доцільне вимагати  визнання за ним  права власності на вказане самочинне будівництво.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, зазначивши, що вказане  майно не відноситься до нерухомого майна, оскільки його  можна демонтувати та переміщати в просторі. Крім того звертає увагу на те, що спір виник виключно з вини ВАТ „Закарпатінтерпорт”, яке згідно договору № 000119 від 19.01.2000 зобов’язувалося видати необхідні дозволи на користування  земельною ділянкою для ТОВ „Портвуд”, але не виконало своїх обов’язків, як одна зі сторін договору.

У доповненні до відзиву від 15.02.2007 відповідач зазначає що позивач  пропустив трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, для захисту порушеного права в судовому порядку, а тому з огляду на ч. 4 ст. 267 ЦК України просить  відмовити в позові.

Стверджує, що позивачу було відомо про спорудження фундаменту пилорам та навісів у 2000 році, тобто тоді коли було розроблено Інвестиційний  проект „Освоєння безвідходних технологій по переробці лісу на території СЕЗ „Закарпаття” та затверджено керівництвом  ВАТ „Закарпатінтерпорт”. Графічно розміщення навісів пилорам відображено на схемі розміщення обладнання в Інвестиційному проекті.

З метою визначення належності  спірного майна до нерухомого, ухвалою суду від 30.03.2006 у справі призначалась будівельно-технічна експертиза, на час проведення якої провадження у справі зупинялось.

У судовому засіданні 16.02.2007 відповідач подав клопотання про виклик у судове засідання експерта, оскільки вважає, що висновки є неповними і односторонніми, для з’ясування питань:  який тип з’єднань навісів  пилорам з бетонним фундаментом (розйомний чи не розйомний, розривний чи не розривний); до якої  категорії споруд відносяться навіси пилорам (збірно-розбірні, капітальні, тимчасові); чи є можливим  переміщення навісів для пилорам без заподіяння їм шкоди.

Суд вважає, що дане клопотання до задоволення не підлягає, оскільки суттєвим для даного спору віднесення спірного майна до нерухомого. Експерт дав на поставлене питання повну відповідь.

Дев’ятнадцятого лютого 2007 року відповідач подав  письмове клопотання про призначення  повторної експертизи, оскільки не погодився з висновком експертизи щодо віднесення навісів пилорам до будівель нерухомого майна, яке судом задоволене і ухвалою суду від 20.02.2007 у справі призначалась повторна будівельно технічна експертиза.

З врахуванням участі  у судових засіданнях обох сторін, відповідно до ст. 77 ГПК України, у судових засіданнях оголошувались перерви 24.02.06, 17.03.06, 08.02.07, 16.02.07 та   з 24.04.07 до 12 годин 28.04.07.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у спорі 19.01.2000 укладено договір № 000119 на реалізацію інвестиційного проекту „Освоєння безвідходних технологій по переробці лісу на території СЕЗ „Закарпаття”, за адресою: м. Мукачево, пров. Шевченка, 1. Розпорядженням Закарпатської облдержадміністрації від 01.06.1999 № 294 ВАТ „Закарпатінтерпорт” делеговані повноваження органу господарського розвитку СЕЗ „Закарпаття”. 19.01.2000 відповідачу видано свідоцтво № 001 про реєстрацію суб”єкта господарської діяльності на території  ВАТ „Закарпатінтерпорт” у складі СЕЗ „Закарпаття”.

Листом від 17.12.1999 № 305 позивач надав згоду відповідачу на розміщення на частині вказаної земельної ділянки виробництва пиломатеріалів (комплексу відповідного обладнання –пилорами, верстатів та кранової техніки)

Першого жовтня 2004 року між сторонами даного спору було укладено договір оренди частини  промислового майданчика з об’єктами інфраструктури                  (в т.ч. огорожею, тролейною  лінією, підкрановою колією) дія якого припинена 01.01.2005.

Згідно з Законом України „Про  внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” № 2505 –ІУ від 25.03.05 статус спеціальної митної зони, передбачений главою 36 Митного кодексу України, на території СЕЗ „Закарпаття” скасовано, як і всі податкові, митні, валютні пільги та особливі нетарифні умови діяльності суб’єктів СЕЗ „Закарпаття”. Отже, з 31.03.2005 (дата набрання чинності Законом) правовий режим господарювання СЕЗ  не відрізняється від правового режиму будь-якого іншого суб’єкта господарської діяльності України. Статус позивача як органу господарського розвитку СЕЗ „Закарпаття”, скасовано  розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 23.06.2005 № 335.

У квітні 2005 року відповідач передав у власність позивача в погашення заборгованості, згідно судових рішень та відкритих на їх підставі виконавчих проваджень, основний комплекс обладнання (кран, пилораму та многопильний верстат).

Двадцятого травня 2005 року, у зв’язку з закінченням дії договору оренди від 20.12.04 № 962 та відмовою відповідача виселитись в добровільному порядку, останнього було виселено примусово.

Під час проведення діяльності по лісопереробці відповідач збудував  на земельній ділянці, яка належить  позивачу на праві постійного  користування згідно Державного акту від 27.10.1997 № 120 (4,7450 га) у м. Мукачево,                      пров. Шевченка, 1, спірні об’єкти: навіси пилорам, вагон-склад, побутовий вагончик, естакаду та мощення.

Відповідач у липні 2005 року звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з заявою про визнання  за ним права власності на об’єкт незавершеного будівництва (спірні об’єкти), яка  рішенням суду від 25.07.2005 була задоволена, однак, 17.11.05 апеляційним судом  Закарпатської області вказане рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд. Ухвалою Мукачівського міськрайонного місцевого суду від 26.01.06 заяву залишено без розгляду на підставі ст. 235 ЦПК України.

Даючи правову оцінку спорудженим відповідачем спірним об’єктам, суд приходить до висновку, що вони споруджені з порушенням діючого законодавства.

Зокрема, земельна ділянка відповідачу для спорудження спірних споруд не відводилась у встановленому законом порядку, позивач згоди на вилучення у нього земельної ділянки для цієї мети не давав, така не вилучалась.

Згода позивача на розміщення на його території обладнання для виробництва пиломатеріалів не може розцінюватись як згода на вилучення у нього земельної ділянки.

У відповідача також відсутній дозвіл Мукачівської інспекції архітектурно-будівельного контролю на проведення  будівельних робіт.

У частині першій статті 376 Цивільного кодексу України зазначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Для визначення  належності спірних  об’єктів до нерухомого майна судом призначалась будівельно-технічна експертиза.

Згідно висновку № 311 (а) від 24.01.2007 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом Корчинською Д.В., навіси пилорам відносяться до будівель нерухомого майна; побутовий вагончик, вагон-склад, естакада відносяться до будівель рухомого майна, мощення –до тимчасових будівель.

Відповідач не погодився з висновком експертизи щодо віднесення навісів пилорам до будівель нерухомого майна і подав письмове клопотання про призначення повторної експертизи, посилаючись на те, що з огляду на постанову Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003, Закони України „Про іпотеку”, „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, основною характеристикою, яку вкладено в термін „Нерухоме майно” є:

а) нерозривність між будівлею, спорудою на якій це майно розташовано;

б) неможливість його переміщення, яка є неможливим без знецінення та зміни його призначення;

в) щоб це майно підпадало під визначення першої групи основних фондів згідно із Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Бетонна основа з анкерними болтами під навісами пилорам, бетонні поли,  фундамент пилорам та станків з анкерними болтами для їх розбірного кріплення нерозривно, невід’ємно пов’язані з земельною  ділянкою, тобто вони є  нерозривні і їх переміщення призведе до знецінення фундаменту та зміни його призначення –по всіх характеристиках підпадає під поняття „нерухоме майно”.

Однак, навіси пилорам, самі пилорами та станки прикріплені до фундаменту за допомогою з’єднання (болт-гайка, анкерний болт-гайка). З інженерної точки зору такого типу з’єднання однозначно відноситься до роз’ємних (розривних з’єднань). Отже, є можливість переміщення металевого навісу без знецінення та зміни його призначення, а саме є можливість його розібрати, перемістити у просторі і провести будівельно-монтажні роботи на новому місці.

Суд задоволив  клопотання відповідача і ухвалою від 20.02.2007 призначив у справі повторну будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку повторної судової будівельно-технічної   експертизи                 № 56/07 від 29.03.2007, проведеної експертом Манзуренко Г.В., монолітні бетонні покриття, окремі монолітні бетонні стовпчики та фундамент пилорам Р-63 навісів (літ. М та літ. О) нерозривно пов’язані із земельною ділянкою і відносяться до нерухомого майна;

-          тимчасові будівлі –навіс (літ. М) і навіс (літ. О) є збірно-розбірного типу і відносять до рухомого майна;

-          тимчасові будівлі –побутовий вагон (літ. Н) і вагон-склад (літ. П) є контейнерного типу і відносяться до рухомого майна;

-          споруди –естакада  (літ. І) і естакада (літ. П) відносять до нерухомого майна.

2. Монолітне бетонне покриття та окремі монолітні бетонні стовпчики, на які опираються металеві колони навісу (літ. М) і навісу (літ. О), не відповідають вимогам пункту 2.25 БНІП 2.02.01-83 „Основи будівель і споруд” і їх неможливо рахувати за фундамент. Монолітне бетонне покриття навісу (літ. М) по призначенню є площадкою під промислове обладнання і відповідає вимогам пункту 2.2. БН і П „Підлоги”.  Залізобетонний фундамент під пилорамою Р-63, який знаходиться у середині навісу (літ. О) по призначенню є фундаментом  для машини із динамічними навантаженнями”.

Отже, згідно висновків двох експертиз побутовий  вагончик, вагон-склад, естакада відносяться до будівель рухомого майна і до такого висновку приходить і суд з огляду на інші  докази, які є в матеріалах справи.

Разом з тим, є розходження у висновках експертиз щодо навісів-пилорам та мощення.

Зокрема, у висновку № 311 (а) від 24.01.2007 вказано, що навіси пилорам відносять до будівель нерухомого майна, а мощення –до тимчасових будівель,  у висновку № 56/07 від 29.03.2007 –мощення (технічний майданчик) відноситься до нерухомого майна. Щодо навісів –пилорам, то у зазначеному висновку не дано відповіді на запитання  чи в цілому вони відносяться до нерухомого майна, а тільки по окремих їх частинах.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для господарського суду не є обов’язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У пункті 3 Національного стандарту № 1 „Загальні засади  оцінки майна і майнових прав”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 та пункті 2 Національного стандарту № 2 „Оцінка нерухомого майна”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004               № 1442 визначено поняття нерухоме майно, як земельна ділянка без поліпшень, або земельна ділянка з поліпшеннями, які з нею нерозривно пов’язані, будівлі, споруди, їх частини, а також інше майно, що згідно із законодавством належить до нерухомого майна.

У експертизі від 29.03.07 № 56/07 експерт цілісне майно розділив на конструктивні елементи і частину з них відніс до нерухомого майна, а частину до рухомого,  оцінку ж об’єкту в цілому не дав.

Суд вважає, що вказаний спірний об’єкт необхідно  оцінювати в цілому з точки зору віднесення його до рухомого чи нерухомого майна, оскільки він втратить своє цільове призначення у випадку розібрання його на конструктивні елементи.

З огляду на зазначене, суд вважає, що навіси –пилорам слід розглядати як нерухоме майно.

Мощення-  в одній експертизі віднесено до тимчасових будівель, а в іншій до споруд.

Згідно визначень даних у згаданих Національних стандартах: споруди –це земельне поліпшення, що не належить до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тунелі, естакади, мости тощо).

Згідно Положення „Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт (розділ 4 п. 4.9), затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 № 273, тимчасові будівлі та споруди –це будівлі та споруди зведення яких не потребує виконання робіт з влаштування фундаментів.

Мощення за своєю технічною характеристикою є бетонні плити, про що зазначено в інвентарній справі на спірні об’єкти, дослідженої у судовому засіданні.

З огляду на викладене суд вважає, що мощення не відноситься до нерухомого майна.

Таким чином, до нерухомого майна, із спірних об’єктів можна віднести тільки навіси пилорам.

Оскільки навіси пилорам споруджувалися відповідачем на земельній ділянці позивача, яка не була йому (відповідачу) відведена відповідно до законодавства, що регулює зазначені питання, а також без належного дозволу, то в силу ч. 1               ст. 376 ЦК України вважаються самочинним будівництвом.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а частиною п’ятою вказаної статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом подання позову до суду про визнання за ним права власності на самочинне будівництво, який підлягає до задоволення частково.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що вимога позивача про визнання права власності погашена трирічним строком позовної давності, встановленим ст. 257 ЦК України, так як позивачу стало відомо про наявність навісів з часу розроблення та затвердження Інвестиційного проекту –2000 рік, оскільки, як стверджував позивач у судовому засіданні, йому стало відомо, що  відповідач розглядає споруджені об’єкти як нерухоме майно, 05.09.2005 –з відповіді Мукачівського міськвиконкому № 2697/01-14 на його скаргу від 25.08.2005 № 392 щодо факту незаконного будівництва на його земельній ділянці ТзОВ „Портвуд” і зазначене підтверджено матеріалами справи.

З огляду на викладене, керуючись ст. 33, 34,  44, 49, 82 - 85  Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити  частково.

2. Визнати за  відкритим акціонерним товариством „Закарпаттінтерпорт”             (м. Чоп Ужгородського району, вул. Берег, 95,  ) право власності на навіси пилорам, споруджені на земельній ділянці, належній йому на праві постійного користування (держ. Акт № 120 від 27.10.1997) за адресою:                               м. Мукачево, пров. Шевченка, 1.

3.  Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Портвуд”                    (м. Мукачево, пров. Шевченка, 1, ) на користь відкритого акціонерного товариства „Закарпатінтерпорт” (м. Чоп Ужгородського району,              вул. Берег, 95, ) 78,57 грн. у відшкодування витрат по оплаті державного мита, 23,60 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 200 грн. у відшкодування витрат, пов’язаних з проведенням судових експертиз.

4.   Стягнути з відкритого акціонерного товариства „Закарпатінтерпорт”              (м. Чоп, Ужгородського району, вул. Берег, 95, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Портвуд” (м. Мукачево,                            пров. Шевченка, 1, ) 800 грн. у відшкодування витрат, пов’язаних з проведенням судових експертиз.

5.    Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя                                                                                                 Л.М.Якимчук