ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  37/137

17.04.07

За позовом
До

Про
Акціонерне товариство закритого типу "Київавтотранссервіс"
Товариства з обмеженою відповідальністю “АС-МВК”
стягнення 45163 грн.

Суддя  Кондратова І.Д.

Представники сторін:

від позивача       Дзюба В.С. -представник за довіреністю №  б/н від 08.02.2007 року;

від відповідача   не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Закритого акціонерного  товариства "Київавтотранссервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АС МВК" про стягнення 45163,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2007 р. порушено провадження у справі № 37/137, розгляд справи було призначено на 02.04.2007 р. о 11-15.

Представник відповідача 02.04.2007р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/137 від 15.03.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/137 від 15.03.2007 р. виконав частково, а саме: не надав суду довідку про знаходження відповідача в ЄДРПОУ станом на день розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2007 р. розгляд справи було відкладено відповідно до статті  77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача 19.03.2007 р. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та  просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 20000,00 грн., штраф - 52,62 грн., 5540, 00 грн. - інфляційних витрат,1423,00 грн. - три відсотки річних.

Представник відповідача 17.04.2007р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/137 від 15.03.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.97. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, оскільки підтверджені довідкою, наданою позивачем, про включення Товариства з обмеженою відповідальністю “АС-МВК” до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “АС-МВК” (Генпідрядник) та Акціонерним товариством закритого типу “Київавтотранссервіс” (Субпідрядник),  було укладено договір субпідряду № 28  (Догові), відповідно до умов  якого Субпідрядник зобов’язується виконати якісно та у встановлені строки, комплекс робіт по благоустрою об’єкту “Навчального комплексу “Украеротренінг” в аеропорту Бориспіль”, а Замовник (Генпідрядник) зобов’язується в порядку та на умовах, передбачених договором, прийняти виконані роботи та оплатити (п. 1.1 Договору).

У відповідності до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до розділу 3 Договору, сторони погодили наступний порядок розрахунку: Генпідрядник виділяє Субпідряднику аванс в розмірі 50% від ціни по Договору, що складає 20000,00 грн. Генпідрядник зобов’язується щомісячно проводити розрахунки за виконані роботи в десятиденний термін після підписання довідки Ф.КБ.-3, КБ-2-в, яка обраховується із фактичних обсягів виконаних робіт.

Відповідно до п. 1.2. Договору договірна вартість робіт визначається на підставі проектно-кошторисної документації за фактично виконані роботи при узгоджені з Замовником становить –40000,00 грн. і є твердою.

На виконання вимог Договору позивач у вересні 2004 року виконав робіт на суму 40000,00 грн., що підтверджується актами приймання виконаних робіт КБ-2 та довідкою про вартість виконаних підрядних робіт Ф.КБ-3, проте відповідач в порушення вимог договору розрахувався частково, сплативши лише 28.09.2004р. суму у розмірі 20000,00грн., що підтверджується випискою з банку. В зв’язку з цим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем  в розмірі 20000,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих доказів вбачається, що  позивач виконав в повному обсязі зобов’язання, покладені на нього договором.

Відповідачем не надано жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно  статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 838 Цивільного кодексу України встановлено, що Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (стаття 837 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або за згодою замовника - достроково (ч.1 ст. 854 ЦК України).

Як вбачається з наданих позивачем актів приймання виконаних робіт Ф. КБ.-3, КБ-2., останнім виконано зобов’язання в повному обсязі, а відповідачем оплачено виконані роботи частково, зокрема : в розмірі 20000,00 грн.

Таким чином, відповідач борг за виконані роботи не сплатив, а тому позов Акціонерного товариства закритого типу “Київавтотранссервіс” щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “АС-МВК” 20000,00 грн. основного боргу обґрунтований та підлягає задоволенню.

Крім того, в зв’язку з тим, що відповідач припустився прострочення платежу, позивач в  позовних вимогах просить суд стягнути з відповідача –штраф в розмірі  18200,00 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідач припустився прострочення платежу, тому на підставі вимог п. 4.2 договору позивач просить стягнути з відповідача –Товариством з обмеженою відповідальністю “АС-МВК” ” штраф в розмірі 0,5% від не перерахованої суми за кожен день прострочення виконання зобов’язання, що складає 18200,00 грн.

Але суд зазначає, що сторони невірно визначили в Договорі такий вид забезпечення виконання зобов’язання як штраф.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від сумі невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання, а  пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, фактично сторонами в договорі за порушення зобов’язання передбачалась   пеня.

Крім того,  суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Проте, частиною 1 статті 231 Господарського Кодексу України встановлено, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Зокрема, статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»визначено, що розмір пені, який обчислюється від суми прострочення платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки розмір пені та нарахування штрафних санкцій обмежується законом, а в Договорі № 28 від 22.09.2004 р. сторони встановили пеню у розмірі 0,5 % заборгованості за кожний день прострочення, яка більша ніж та, що передбачена Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», суд дійшов  висновку про стягнення пені з відповідача у розмірі 1695,34 грн. за обґрунтованим розрахунком суду

Також позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 5540,00 грн. –збитків від інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми –1423,00 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання, з нього на підставі статті 625 Цивільного кодексу  України підлягають стягненню 3 % від простроченої суми, розмір яких відповідно поданого позивач розрахунку становить  1423,00 грн., а також інфляційних витрат- 5540,00 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплати держмита та витрати  на інформаційно-технічне забезпечення судового процессу, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 192, 193, 231, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 546, 547, 549, 551, 625, 629, 837,838, 854 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32,  33, 34, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,—

В И Р І Ш И В:

1.          Позовні вимоги Акціонерного товариства закритого типу “Київавтотранссервіс”  задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю “АС-МВК” (02094, м. Київ, Деснянський р-н, вул. Магніторогська,1 кв. 308, ) на користь Акціонерного товариства закритого типу “Київавтотранссервіс”   (юридична адреса : 03115 м. Київ, Святошинський р-н, вул. Миколи Краснова, 5; фактична адреса: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, 2-А, ) 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. – основного боргу; 1695 (одна тисяча шістсот дев’яносто п’ять) грн. 34 коп. –пені, 5540 (п’ять тисяч п’ятсот сорок) грн. 00 коп. –інфляційні витрати, 1423 (одна тисяча чотириста двадцять три) грн. 00 коп. –3 % від простроченої суми, 286 (двісті вісімдесят шість) грн. 59 коп. - державного мита та  74 (сімдесят чотири) грн.  88 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.   В інший частині позовних вимог відмовити.

3.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4.          Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                                 І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 03.05.2007 р.