ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 квітня 2007 р.                                                                              Справа  № 2/48

Суддя господарського суду           О.Ф. Ремецькі

по справі за позовом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, м. Ужгород

до   Тячівської районної ради, м. Тячів

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Тячівської міської ради, м. Тячів

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –колективного підприємства „Тячівський райпобуткомбінат”, м. Тячів

про  визнання незаконним та скасування рішення Тячівської  районної ради ІІІ сесії У скликання „Про розмежування майна між комунальною власністю району та міста Тячів” від 20.10.2006р.,

за участю представників:

від позивача – Джуган Н.Б. –представник за дорученням №1 від 03.01.07р.

від відповідача – Габорець Г.В. –начальник відділу, предст. за дорученням

від третьої особи 1 – Візичканич В.І. –представник за дорученням №02-17/916 від

21.11.06р.

від третьої особи 2 - не з’явився

Суть спору :

Представник позивача просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказує на невідповідність оскаржуваного рішення районної ради вимогам чинного законодавства та обставинам справи, оскільки доводи відповідача та третьої особи 1 не підтверджують факту передачі до комунальної власності об’єкта нерухомості в м. Тячів, вул.. Леніна, 18. Також просить взяти до уваги те, що згідно наказу Управління побутового обслуговування населення Закарпатського облвиконкому від 26.12.1991р. за №21 „Про роздержавлення Тячівського райпобуткомбінату” наказано передати у колективну власність основні виробничі фонди, які знаходяться на балансі комбінату, в тому числі і спірну будівлю з поетапним викупом згідно укладеного договору з облпобутуправлінням від 26.12.1991 за №7/1. Декретом Кабінету Міністрів України „Про заходи щодо завершення комерціалізації підприємств і організацій державної торгівлі, громадського харчування та сфер и послуг” від 15.12.1992р. №10-92 зобов’язано органи, уповноважені управляти цим майном, здійснити до 01.03.1993р. та завершити комерціалізацію, ліквідувавши торги, трести, об’єднання, фірми, управління, комбінати та інші аналогічні їм підприємства державної торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, створивши на базі їх структурних підрозділів нові підприємства. Відповідно, до 01.03.1993 року Тячівський комбінат побутового обслуговування було ліквідовано і створено нове підприємство в сфері

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 16.04.2007 року по справі №2/48

послуг –колективне підприємство „Тячівський райпобуткомбінат” за адресою: м. Тячів, вул.. Леніна, 12, а не 18. Вважає, що вищевикладені доводи повністю підтверджують твердження позивача про те, що майно райпобуткомбінату так і не вибуло з державної власності, а відповідно і не могло бути передано в комунальну власність району.

Крім  того, Управлінням з питань  майна комунальної власності області листом від 12.07.2006р. підтверджується те, що підприємство побутового обслуговування в м. Тячів, вул.. Леніна, 18 не перебувало на обліку і не є в переліку об’єктів обласної комунальної власності, тобто фактична передача будівлі не відбулась. В свою чергу Закарпатська облдержадміністрація листом від 08.01.2004р. підтверджує те, що в рішенні сесії Закарпатської обласної ради від 23.12.1992р. даних про передачу комбінату побутового обслуговування в м. Тячів, вул.. Леніна, 18 в комунальну власність на виявлено. Разом з тим, позивач вказує на те, що всупереч вимогам чинного законодавства та статті 13 Конституції України, дії по управлінню та збереженню об’єктом власності здійснювало РВ ФДМУ по Закарпатській області, а не відповідач чи третя особа. Ними не вкладено жодних коштів в утримання даного об’єкту та протягом 12 років не здійснювалось жодних дій по управлінню даним майном.

Заперечує доводи відповідача та третьої особи 1 стосовно встановлення факту перебування спірного  майна у власності району у відповідності з рішеннями суду у справі №1/186 та №4/168 з підстав, наведених у поданому суду поясненні (арк.. справи 41), а подане третьою особою клопотання про вихід суду за межі позовних вимог та  скасування запису щодо права власності РВ ФДМУ на об’єкт нерухомості в м. Тячів, вул.. Леніна, 18 за рішенням суду від 24.11.2006р. вважає безпідставним та необґрунтованим з огляду на обов’язковість судових рішень по всій території України.

З огляду на викладені вище обставини позивачем було також подано клопотання про зупинення провадження у справі з огляду на те, що ним до господарського суду області направлено заяву про перегляд рішення господарського суду області у справі №1/186 за нововиявленими обставинами. Також подав клопотання про залучення до участі у справі прокуратури, оскільки з прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення створюється загроза у безпідставному позбавленні держави права власності на об’єкт нерухомості.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог в повному обсязі по мотивах, викладених у письмовому поясненні на позов. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що будівля в м. Тячів, вул., Леніна, 18 була передана у встановленому законом порядку до комунальної власності району на підставі постанови КМУ №311 від 05.11.1991р. у відповідності до рішення 11 сесії 21 скликання Закарпатської обласної ради від 23.11.1992р., рішення господарського суду області від 05.10.2006р. у справі №1/186 та постанови Вищого господарського суду України від 21.07.2006р. у даній справі. Відповідно, судовими рішеннями вже встановлено факт передачі згаданого майна до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста Тячівського району, управління яким здійснює в межах своїх повноважень Тячівська районна рада або уповноважений нею орган.

Заперечує можливість передачі спірного майна до власності позивача за розпорядженням голови Тячівської районної ради народних депутатів від 11.10.1994р. №272, оскільки як і цим рішенням, так і розпорядженням голови Тячівської райдержадміністрації від 25.07.1994р. №18, таке передано на баланс Представництва ФДМУ району (правонаступником якого є позивач) для розміщення державних служб району. А передача на баланс не свідчить про передачу у

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 16.04.2007 року по справі №2/48

власність, крім того, вказані керівники такими повноваженнями в силу вимог діючого на той час законодавства такими повноваженнями не були наділені.

Заперечує решту доводів позивача про перебування спірного майна у власності колективного підприємства „Тячівський райпобуткомбінат”, оскільки внаслідок проведеної комерціалізації даних підприємств будівлі, споруди, цехи, майстерні та інше були передані новоствореним підприємствам, а адмінбудинок та будівля нового будинку побуту „Тиса” передані Тячівській райраді, про що було підписано відповідний наказ. Стосовно розбіжностей в адресі будівлі вказує на те, що після знесення, як аварійних, ряду будівель по вулиці Леніна, будинок адмінбудівлі, №12 отримав номер 18, що підтверджується матеріалами інвентарної справи.

Також просить взяти до уваги те, що колективне підприємство „Тячівський райпобуткомбінат”, хоч і перебуває на сьогоднішній день в Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій України, являється фактично ліквідованим та недіючим.

Представник третьої особи 1 також заперечує з приводу позовних вимог в повному обсязі по мотивах, викладених у поданих суду письмових поясненнях та в обґрунтування своїх доводів вказує на те, що Тячівська районна рада набула право власності на будівлю побуткомбінату на підставі підпункту 11 пункту УІ додатку №3 рішення ХІ сесії Закарпатської обласної ради ХХІ скликання від 23.12.1992р., прийнятого у відповідності з постановою КМУ від 05.11.1991р. №311 „Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю”.  Вважає, що з огляду на наведені відповідачем обставини доводи позивача стосовно обґрунтованості підстав набуття права власності на будівлю не є переконливими, оскільки не базуються на фактичних обставинах справи, так як станом на 1994 рік голова районної ради не володів повноваженнями розпоряджатися комунальним майном, а тим більше, передавати його до державної власності. Неприділення належної уваги до об’єкту нерухомості зі сторони законного власника, тобто відповідача у справі, на думку третьої особи 1 не свідчить про припинення її права на цей об’єкт.

Разом з тим, вважає безпідставним проводити дослідження в межах розгляду даної справи фату набуття відповідачем права власності на будівлю адмінбудинку, оскільки відповідними судовими рішеннями, що набули законної сили та переглянуті у встановленому законом порядку вищестоящими судовими інстанціями, доведено факт належності Тячівській районній раді об’єкту нерухомості, відповідно, в силу вимог статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням  в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони. Вважає, що позивачем так і не доведено свої вимоги відсутністю позитивних та обґрунтованих нормами чинного законодавства відповідей на поставлені до нього запитання.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини в порядку ч.2 статті 4 КАС України подав суду клопотання про вихід суду за межі позовних вимог шляхом зобов’язання Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації, як державного реєстратора, скасування запису щодо права власності на спірну будівлю за позивачем.

Як і відповідач, заперечує з приводу необхідності зупинення провадження у справі з підстав, наведених позивачем у поданому суду клопотанні, оскільки останнім не подано доказів про розгляд поданої ним заяви про перегляд рішення господарського суду області у справі №1/186 за ново виявленими обставинами. Також заперечує доводи позивача стосовно необхідності залучення до участі у справ

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 16.04.2007 року по справі №2/48

прокурора, оскільки таке заявлено в останній день строку розгляду спору, визначеного КАС України, і задоволення такого клопотання і залучення прокурора позбавило б останнього можливості подати суду свої письмові пояснення по суті позовних вимог та в повному обсязі скористатись правами та обов’язками, визначеними даним Кодексом.

Третя особа 2 вимог ухвал суду не виконала, витребуваних судом матеріалів не подала та свого уповноваженого представника на засідання суду не направила.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення  представників сторін, суд встановив:

Рішенням ІІІ сесії У скликання Тячівської районної ради від 20.10.2006 року „Про розмежування майна між комунальною власністю району та міста Тячів” проведено розмежування між комунальною власністю Тячівського району та міста Тячів і передано об’єкт нерухомості, що розташований в м. Тячів, вул.. Леніна, 18 до комунальної власності територіальної громади міста Тячів.

Дане рішення згідно його мотивувальної частини прийнято у відповідності до статті 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” на підставі постанови КМУ від 05.11.1991р. №311, рішення ХІ сесії ХХІ скликання Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.12.1992р. з посиланням на постанову Вищого господарського суду України у справі №1/186 від 05.10.2006р.

Аналізуючи аргументи сторін щодо відповідності оспорюваного рішення вимогам чинного законодавства суд констатує наступне.

На підставі постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 05.11.1991р. №311 „Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю” ХІ сесією ХХІ скликання Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.12.1992р. прийнято було рішення „Про комунальну власність області та програму її приватизації” (далі –рішення облради від 23.11.1992р.), згідно додатку №3 якого встановлено перелік майна, що підлягає передачі до власності району та міст області. Зокрема, до даного додатку включено  майно підприємств побутового обслуговування (п.11 додатку), що підлягає передачі в комунальну власність Тячівського району.

Позивач оспорює факт передачі в комунальну власність району у складі підприємств побутового обслуговування нерухомого майна –будівлі адмінбудинку в м. Тячів, вул.. Леніна, 18, оскільки вважає, що така не вибула з державної власності та в подальшому внаслідок проведеного роздержавлення була приватизована  працівниками підприємства шляхом викупу, як підприємства колективної форми власності.

Однак, позивачем не доведено обставини, на які він посилається в якості обґрунтування своїх доводів та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, спірні приміщення –адмінбудинок та надвірні споруди комбінату побутового обслуговування в м. Тячів, вул.. Леніна, 18 набули статусу комунальної власності Тячівського району у відповідності до рішення ХІ сесії ХХІ скликання Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.12.1992р., яке на час розгляду справи є чинним, ніким не скасовано, не відмінено та не скасовано.

Така позиція також підтверджується висновками справи №4/168 про встановлення права комунальної власності міста на це ж приміщення та №1/186 про визнання права державної власності на це ж майно. Так, в межах розгляду справи

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 16.04.2007 року по справі №2/48

№1/186 за позовом РВ ФДМУ по Закарпатській області до виконавчого комітету Тячівської міської ради за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Тячівської районної ради судом встановлено факт набуття статусу комунальної власності Тячівського району будівлі адмінбудинку та його надвірних споруд в м. Тячів, вул.. Леніна, 18.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАСУ обставини, встановлені     судовим     рішенням в адміністративній,  цивільній або господарській справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших  справ,  у  яких беруть  участь  ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з доводів та заперечень сторін та матеріалів справи, даним судовим рішенням, яке не було оскаржено жодною із сторін, а також постановою Вищого господарського суду України у справі №1/186 від 20.10.2005р., факт набуття статусу комунальної власності району даним майном встановлено, а відповідно не потребує повторного доведення в межах розгляду даної справи, так як ці обставини встановлено за участі тих же осіб.

Посилання позивача на те, що з поданих ним суду матеріалів вбачається те, що згідно наказу Управління побутового обслуговування населення Закарпатського облвиконкому від 26.12.1991р. за №21 „Про роздержавлення Тячівського райпобуткомбінату” наказано передати у колективну власність основні виробничі фонди, які знаходяться на балансі комбінату, в тому числі і спірну будівлю з поетапним викупом згідно укладеного договору з облпобутуправлінням від 26.12.1991 за №7/1, може тільки підтверджувати те, що таке майно могло бути передано в колективну власність. Однак, враховуючи те, що такі обставини не доводять вимог позивача про не вибуття з державної власності будівлі,  а також не стосуються прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, судом не можуть бути взяті до уваги.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України;

2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позивачем та наявними у справі матеріалами не підтверджено невідповідності вимогам чинного законодавства оспорюваного ним рішення чи його прийняття поза межами, визначеними Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні” та не у  спосіб, встановлений Конституцією та законами України. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 16.04.2007 року по справі №2/48

Не підлягає задоволенню також клопотання позивача про необхідність зупинення провадження у справі у зв’язку з поданням ним заяви про перегляд справи №1/186 за ново виявленими обставинами.  Пунктом 3 частини 1 статті 156 КАСУ передбачено, що суд зупиняє провадження у справі у випадку неможливості  розгляду  цієї  справи  до  вирішення  іншої справи,    що    розглядається    в    порядку    конституційного, адміністративного,  цивільного,  господарського  чи  кримінального судочинства,  - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Тобто обов’язок суду зупинити провадження у справі кореспондується з обов’язком встановити факт розгляду іншої справи,    що    розглядається    в    порядку конституційного, адміністративного,  цивільного,  господарського  чи  кримінального судочинства. Однак, позивачем так і не подано суду доказів про прийняття відповідної заяви про перегляд рішення у справі №1/186 за ново виявленими обставинами, а відповідно, клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню клопотання позивача про залучення до  участі у справі прокурора в порядку ст..ст. 49, 57 та 60 КАС України, оскільки залучення даної особи до участі у справі не поновлює строків розгляду справи для забезпечення їй судом її процесуальних прав та обов’язків при розгляді справи та й подане позивачем в останній день строку, визначеного ч.1 статті 122 КАС України.

Подане третьою особою клопотання про вихід суду за межі позовних вимог шляхом зобов’язання Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації, як державного реєстратора, скасування запису щодо права власності на спірну будівлю за позивачем також задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до статті 11 КАСУ розгляд  і  вирішення  справ  в   адміністративних   судах здійснюються  на  засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними  суду  своїх  доказів  і   у   доведенні   перед   судом   їх переконливості. Суд  розглядає  адміністративні  справи  не  інакше  як за позовною заявою,  поданою відповідно до цього Кодексу,  і не  може виходити  за межі позовних вимог.  Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі,  якщо це необхідно для повного захисту  прав, свобод  та  інтересів сторін чи третіх осіб,  про захист яких вони просять.

За нормами статті 3 КАС України визначено, в якому значенні вживаються терміни, встановлені даним Кодексом. Зокрема, позивач це особа,  на захист прав, свобод та інтересів якої подано  адміністративний позов до адміністративного суду,  а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду. В свою чергу відповідач  - це  суб'єкт владних повноважень,  а у випадках, передбачених законом,  й  інші  особи,  до  яких  звернена  вимога позивача.

Таким чином, задоволення судом відповідного клопотання сторони у справі про вихід суду за межі позовних вимог можливий тільки у разі, коли це необхідно для повного захисту  прав, свобод  та  інтересів сторін чи третіх осіб,  про захист яких вони просять. Однак, третьою особою, як суб’єктом владних повноважень, не доведено факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів в межах розгляду позовних вимог про визнання незаконним та скасування акту органу місцевого самоврядування. Рішенням райради від 20.10.2006р. не порушено прав та охоронюваних законом інтересів Тячівської міської ради.

В порядку статті п. 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України за згодою сторін 16.04.2007р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, яке оформлене відповідно до статті 160 КАС України та підписано 23.04.2007р.

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 16.04.2007 року по справі №2/48

Керуючись ст.ст. 2, 70, 71, 105, 122, 139, 143, 160, 162, 163, 186, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд постановив:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити.

2.  Постанова набирає законної сили з 04.05.2007р.

3. Заява на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                 О.Ф. Ремецькі