ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

16.05.07                                                                                           Справа  № 5/1858-19/361А

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                                  Бойко С.М.,

суддів:                                                         Марко Р.І.,

Бонк Т.Б.,

при секретарі Чаплик І.,

з участю представників

від позивача:  з”явився,

відповідача : не з”явився,

розглянув апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Стрийському  районі, м.Стрий

на постанову господарського суду Львівської області від 07.12.2006 року, суддя Левицька Н.Г., в справі №5/1858-19/361А,

за позовом приватного підприємства «СМІО», м.Стрий

до відповідача державної податкової інспекції у Стрийському  районі, м.Стрий

про    визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №/0 від 16.06.2006 року, №/1 від 21.07.2006 року та №/2 від 11.10.2006 року,

в с т а н о в и в :

постановою господарського суду Львівської області від 07.12.2006 року задоволено позов  приватного підприємства «СМІО»до  державної податкової інспекції у Стрийському  районі про  визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №/0 від 16.06.2006 року, та прийнятих за результатами апеляціного узгодження первинного №/1 від 21.07.2006 року та №/2 від 11.10.2006 року, якими позивачу визначено податкове зобов»язання  з земельного податку в сумі 105,46 грн. за основним платежем та 170 грн. за штрафними санкціями.

Постанова суду мотивована тим, що податковим органом не доведено наявність підстав для нарахування та сплати позивачем земельного податку, оскільки до моменту  укладення договору оренди і його державної реєстрації відсутні підстави для  висновку  про виникнення права  користування або оренди земельної ділянки.

В апеляційній скарзі скаржник (відповідач)  просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що з аналізу ст.5 Закону України «Про плату за землю»випливає  обов»язок плати за землю для суб»єктів, які фактично  використовують  земельні ділянки. Скаржник вважає, що придбавши нерухоме майно в с.Колодниця, позивач фактично використовує земельну ділянку, на якій розташоване  придбане майно, а тому незалежно від того,  чи ним укладено договір оренди цієї земельної ділянки, чи ні, він зобов»язаний сплачувати за неї плату.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що земельний податок сплачується тільки власниками або землекористувачами земельних ділянок, які отримали земельну ділянку у власність або у користування, що підтверджується відповідним державним актом та при умові внесення відповідних даних до земельного кадастру, який є підставою для нарахування земельного податку.

Представник  відповідача  в судове засідання не з”явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, а тому суд вважає за можливе  розгляд справи провести без його участі за наявних в справі документів про права і обов”язки сторін.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав свою позицію, пояснення дав аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга податкового органу  задоволенню не підлягає.

Підставою прийняття податкового повідомлення -рішення №/0 від 16.06.2006 року, яким позивачу визначено податкове зобов»язання  з земельного податку в сумі 105,46 грн. за основним платежем та 170 грн. за штрафними санкціями, є зафіксований в акті перевірки №253/23-0/22423095  факт порушення позивачем ст.ст.5,14,17 Закону України «Про плату за землю», а саме несплату земельного податку за земельні ділянки, на яких розташоване придбане позивачем нерухоме майно по вулиці Польовій,1 у с.Колодниця Стрийського району Львівської області, що посвідчується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане Конюхівською сільською радою 13.01.2005 року.

Проте, такий висновок податкового органу не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст.2 Закону України від 03.07.92 N 2535 "Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до  ч.1 та 2 ст.120 Земельного кодексу України  при переході права власності на будівлю  і  споруду  право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

З наведеного суд прийшов до правильного висновку, що  право власності  на земельну ділянку, яка знаходиться  під будівлею   може переходити  разом  із правом власності  на будівлю  за умови, що  така будівля була  розташована  на земельній ділянці, що належала  продавцю на праві  власності. Проте, в спірному випадку податковим органом не доведено, що придбана земельна ділянка належала продавцю майна на праві власності, а тому  покликання скаржника на виникнення обов»язку  в позивача по сплаті земельного податку  з моменту  укладення договору  купівлі-продажу  є необгрунтованим.

До набувача майна  (позивача)  в даному  випадку земельна ділянка  могда перейти  на праві постійного користування  чи оренди . При цьому  питання про перехід  права  на земельну ділянку  визначається згідно із  договором оренди.

За змістом  ст.125 Земельного кодексу України  право   власності  та  право  постійного  користування  на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.  Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

За таких обставин, висновок податкового органу про наявність підстав для нарахування та сплати позивачем земельного податку є безпідставним, оскільки до моменту  укладення договору оренди і його державної реєстрації відсутні підстави для  висновку  про виникнення права  користування або оренди земельної ділянки. Наведене узгоджується із положеннями ст.5, 13 та 15  Закону України "Про плату за землю" згідно із якими об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у  тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.          Підставою для нарахування  земельного  податку  є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.Власники  землі  та  землекористувачі  сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності  або  права  користування  земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що Державний земельний кадастр не містить даних про реєстрацію за позивачем у с.Колодниця Стрийського району Львівської області права власності чи права користування земельною ділянкою (а.с.68).

З наведеного, висновок податкового органу про безпідставність несплати позивачем земельного податку  на суму 105,46 грн. не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення  №/0 від 16.06.2006 року підставно скасовано місцевим судом.

Оскільки податкові повідомлення-рішення №/1 від 21.07.2006 року та №/2 від 11.10.2006 року прийняті за результатами апеляційного  узгодження первинного податкового повідомлення-рішення №/0 від 16.06.2006 року та визначають лише новий граничний строк сплати, а тому висновок по них є аналогічним, що і по рішенню №/0 від 16.06.2006 року, про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування постанови місцевого суду є безпідставними.

Постанова місцевого суду прийнята у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198,200,205,206 КАС України, суд,

ухвалив :

постанову господарського суду Львівської області від 07.12.2006 року в  справі за номером 5/1858-19/361А залишити без змін, а апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Стрийському  районі –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                                                      С.М. Бойко

Судді:                                                                                               Т.Б.Бонк

Р.І.Марко