АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.03.07
Справа  № 4/1982-26/330

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Кордюк Г.Т.

суддів:
Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу: суб»єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області.

на рішення господарського суду  Львівської області від 30.11.2006 року

у справі №4/1982-26/330

за позовом: суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м.Кривий Ріг Дніпропетровської області.

до
відповідача:Буського міжгосподарського комбікормового заводу, смт.Красне
Буського району.

Про стягнення 5472 грн.

За
зустрічним позовом: Буського міжгосподарського комбікормового заводу, смт.Красне
Буського району.

до відповідача: суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м.Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Про визнання недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_1 від
22.03.2004р.

За участю представників:

від позивача  -не викликався.

від відповідача -Рибій М.Г.- представник.

Мельник М.В.- директор.

Роз”яснено  права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК
України. Заяв про відвід суддів не поступало, від здійснення технічної фіксації
судового процесу представники сторони відмовились. Клопотань по суті розгляду
апеляційної скарги не заявлено.

Рішенням господарського
суду Львівської області від 30.11.20006р. (суддя Деркач Ю.Б.) в позові суб»єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення з Буського міжгосподарського
комбікормового заводу 2280 грн. заборгованості, 3192 грн. штрафу - відмовлено.

Суд мотивував рішення
тим, що з представлених позивачем рахунків та накладних, жодним чином не
вбачається, що такі виставлені на виконання договору купівлі-продажу НОМЕР_1
від 22.03.2004р., оскільки в них відсутні посилання на договір.Отже, передачу
товару  по накладній НОМЕР_1 слід
розглядати як новий правочин, що відповідає ч.1 ст.207 ЦК України  та термін виконання якого не визначений.Оскільки
від позивача не надходило вимоги в порядку ст.530 ЦК України про виконання
зобов»язання, то не  відбулося і
прострочення боржника, а тому вимоги позивача є безпідставні.

Щодо зустрічного позову
про визнання недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_1, місцевим господарським
судом зроблено висновок, що провадження у справі слід припинити на підставі п.4
ст.80 ГПК України, з огляду на те, що позивач по зустрічному позову  від позовних вимог  відмовився.

Не погоджуючись з
рішенням місцевого господарського суду
суб»єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 подав  апеляційну скаргу,
в якій просить рішення  господарського
суду скасувати повністю, прийняти нове рішення про задоволення первісного
позову.

Як на підставу позивач
покликається, що такий додатковий реквізит, який передбачений Положенням про
документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів №88 від 24.05.1995р., зокрема «підстава для
здійснення  операцій»не є
обов»язковим,  накладна оформлена
відповідно  на бланку, затвердженого
наказом ДПА України №165 від 30.05.1997р. , п.2.1 договору передбачає надання
заявки покупцем, як в усній  так і в
письмовій формі, за усною заявкою продавець привозив своїм транспортом
замовнику кількість товару і на місці укладення договору купівлі-продажу  виписувались накладні в яких  вказувалась
кількість і ціна товару, яка зазначена в договорі, відповідач після
поставки 22.03.2004р.  сплатив суму 5000
грн. за  першу партію товару, цим самим
визнав свої зобов»язання  перед  продавцем щодо отримання  товару і виконання свого зобов»язання, а
тому  висновок господарського суду
щодо  ненастання строку виконання
зобов»язання є хибним, зроблений при неповному з»ясуванні всіх обставин справи.

Відповідач відзиву на
апеляційну скаргу не подав,  представник
усно в судовому засіданні  доводи
апеляційної скарги відхилив, покликаючись, що поставка по накладній НОМЕР_1 від
22.03.2004р. є новий  правочин,  оскільки в ній не зазначено, що поставка   здійснювалась саме  по договору НОМЕР_1 від 22.03.2004р. , строк
виконання  зобов'язання не встановлено, а
тому в силу ст.530 ЦК України, кредитор повинен виставити вимогу до оплати,
що  ним зроблено  не було.

Львівським
апеляційним господарським судом встановлено:

22.03.2004р.  між суб»єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (продавець) та Буським
міжгосподарським комбікормовим заводом укладено договір НОМЕР_1,
відповідно до п.1.1 , якого, продавець зобов»язується  передати у власність, а покупець прийняти і
оплатити товар  на умовах  даного договору, а саме шроту соняшника  кількості 12 тон  по ціні 541,67 грн./т (без ПДВ), термін
поставки 5 банківських днів (по усній заявці (п.2.1 договору) .

По накладній
НОМЕР_1 від 22.03.2004р. через
представника Павлик М.Й. (довіреність ЯЗТ №248645) відповідач отримав
відповідно 12 тон шроту соняшника по ціні 541,67 грн./т на суму 7280 грн.

Продавцем
виставлено до оплати рахунок НОМЕР_2 від 22.03.2004р.   на оплату за отриману продукцію, який
відповідачем оплачено частково на суму 5000 грн. (платіжне доручення  НОМЕР_3 від 22.04.2004р.).

Борг  становить 2280 грн., який підлягає стягненню
з відповідача.

Заслухавши
пояснення представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та
заперечення на неї, перевіривши матеріали справи та правильність застосування
місцевим судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково,  виходячи з наступного:

Умови  укладеного між сторонами договору НОМЕР_1
свідчать, що між  сторонами існують
зобов»язання, які виникли із договору купівлі-продажу.

Накладна НОМЕР_1
оформлена відповідно на бланку, затвердженого наказом ДПА України від  30.05.1997р. №165 в редакції наказу №469 від
8.10.1998р.

Додатковий
реквізит «підстава здійснення  операції»в
них не зазначено.

У вищезазначеній
накладній найменування продукції, кількість, ціна відповідають тим ознакам
продукції, які визначені сторонами в договорі, поставка відбулась в  межах дії договору НОМЕР_1. А тому висновок
місцевого господарського суду, що поставка по накладних  свідчить про укладення між сторонами  нового правочину, зроблено з порушенням норм
матеріального права при неповному з»ясуванні всіх обставин справи, що призвело
до прийняття  невірного рішення в частині
відмови у первісному позові.

Відповідно до ст.655 ЦК
України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Оплата отриманого
товару  встановлена ст. 692 ЦК
України,   відповідно до ч.1 якої покупець
зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Щодо вимог про
стягнення 3192 грн. штрафу, то в цій частині вимог, позов належить залишити без
розгляду на підставі п.5 ст.81 ГПК України, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.6
ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій
припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання може бути
виконано.

Крім того, норми
Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових
зобов»язань»№543/96 ВР від 22.11.1996р. передбачають  обмеження розміру пені, що підлягає стягненню
не більше подвійної облікової ставки НБУ.Даний висновок суду узгоджується із
практикою Верховного Суду України (постанова від 28.03.2006р. у справі
№48/299).

Як вбачається із
договору, його умови, а саме п.3.2 передбачає відповідальність за несвоєчасне
виконання грошового зобов»язання у вигляді штрафу в розмірі 5% в місяць від
несплаченої суми.За своєю правовою природою встановлена в договорі
відповідальність є пеня, яка
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання  за кожен місяць прострочки виконання (ч.3 ст.549
ЦК України), а не в твердій сумі (штраф ч.2 ст.549 ЦК України).

На вимогу ухвали
суду від 15.02.2007р. позивач не подав обґрунтованого розрахунку пені, а саме
не зазначив за який період стягується пеня та не зазначив подвійної облікової
ставки, яка діяла в спірний період.В розрахунку, направленому на адресу суду
2.03.2007р., позивач  зазначив
нарахування за шість місяців, однак не вказав за які саме шість місяців
нараховано штраф, а саме з якого числа і якого місяця і  по яке число відповідного місяця, та не
зазначив облікової ставки НБУ, яка діяла в спірний період.

А тому, суд не може
перевірити правильність і обґрунтованість нарахування  позивачем штрафних санкцій або зробити це
самостійно.

Господарський суд у
розгляді справи не зобов»язаний здійснювати «перерахунок»замість позивача,  розрахованих останнім  сум штрафних санкцій, річних, тощо.

Однак, з огляду на
вимоги частини першої ст.47 ГПК України щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та  частини першої ст.43 ГПК України стосовно
всебічного, повного і об»єктивного розгляду
в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен
перевірити обґрунтованість і правильність здійснення позивачем нарахування
таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове-зобов»язати позивача
здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору.(п.18 інформаційного
листа ВГС України №01-8/344 від 11.04.2005р.). «Про деякі
питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004
році»( із змінами і доповненнями).

Рішення місцевого
господарського суду  в частині припинення
провадження  у справі по зустрічному
позову прийнято з дотриманням норм процесуального права, з огляду на те, що
матеріали справи містять заяву  Буського
міжгосподарського  комбікормового заводу
про відмову від зустрічного позову і наслідки такої відмови судом  стороні роз»яснено (п.4 ст.80 ,ст.78 ГПК
України).

Судові витрати за розгляд позову та
апеляційної скарги  покладають на
сторони  пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись
ст.ст.99,101,103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м.Кривий Ріг Дніпропетровської області задоволити частково.

2. Рішення господарського суду  Львівської області від 30.11.2006 року

у справі №4/1982-26/330 в частині відмови в позові суб»єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області -
скасувати.

3.Прийняти в цій частині вимог нове рішення.

Позов суб»єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області
задоволити частково.

Стягнути з Буського
міжгосподарського комбікормового заводу, смт.Красне Буського району   на користь
суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області 2280 грн. боргу, 51 грн. держмита, 118 грн.
інформаційно-технічних витрат.

Позов суб»єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області про
стягнення  з Буського міжгосподарського
комбікормового заводу, смт.Красне Буського району    3192 грн. штрафу залишити без розгляду.

В стягненні 51 грн.
держмита відмовити.

4.В іншій частині рішення суду залишити без змін.

5.Стягнути з  Буського
міжгосподарського комбікормового заводу, смт.Красне Буського району    на користь
суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області  25 грн.
держмита за розгляд апеляційної скарги.

6.Доручити місцевому господарському суду видати відповідні накази.

7. Матеріали справи повернути в господарський суд Львівської
області.

Головуючий-суддя
Кордюк Г.Т.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Мурська Х.В.