ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 р.
№ 15/149

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючий суддя
Муравйов О. В.

судді
Полянський А. Г.
Фролова Г. М.

розглянувши
касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод надміцних залізобетонних конструкцій»

на рішення
Господарського суду Рівненської області від 24.06.2005 року

по справі
№ 15/149

за позовом
Орендного підприємства санаторію «Червона калина»

до
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

про
визнання права власності

За участю представників сторін:

від позивача:
Сергійчук Н.А. –дов. № 202 від 25.08.06

від відповідача:
Артемян С.В.-дов. № 1 від 20.01.07

від заявника касаційної скарги:
Тарновецький Я.М. –дов. № 22 від 22.11.06

Ухвалою Вищого господарського суду України від 30.01.2007 року касаційна скарга Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод надміцних залізобетонних конструкцій»була прийнята до провадження, її розгляд призначений на 11 год. 30 хв. 27.02.2007 року.

До початку розгляду справи по суті у судовому засіданні 27.02.2007 року відводів складу суду не заявлено.

За згодою учасників процесу відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 27.02.2007 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.06.2005 року по справі № 15/149 (суддя Коломис В. В.) задоволений позов Орендного підприємства санаторію «Червона калина»до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Рівненській області: визнане за орендним підприємством «Червона калина»право спільної часткової власності на Ѕ частки будівлі водоозокеритолікарні, позначеної на плані земельної ділянки ідентифікаційним літерою «В», яка знаходиться в с. Жорин Рівненського району по вул. Лісона, 1. Рішення мотивоване тим, що позивач як орендар державного майна за власні кошти завершив будівництво спірного майна.

Рішення сторонами по справі не оскаржувалося.

Не погоджуючись з вказаним рішення, до Вищого господарського суду України звернулося Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод надміцних залізобетонних конструкцій»з касаційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати і передати справу на новий розгляду, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а також стосується прав та обов’язків заявника касаційної скарги щодо спірного майна.

У відзиві на касаційну скаргу позивач проти доводів та вимог заявника заперечив, просив рішення залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Відповідач Регіональне відділення Фонду державного майна України в Рівненській області відзив на касаційну скаргу не надало. В судовому засіданні представник проти касаційної скарги заперечував.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу та відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та заявника касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступного висновку.

Рішенням суду встановлено, що позивач отримав в оренду з правом викупу державне майно на підставі договору від 20.05.1995 року, який був чинним на момент розгляду справи судом першої інстанції. В складі орендованого майна рахувалося незавершене капітальне будівництво водолікарні. Позивач відповідно до п. 5.1.4 договору протягом 1994-2004 років закінчив незавершене будівництво водоозокеритолікарні. Джерелом фінансування зазначеного будівництва був чистий прибуток позивача в сумі 1554,4 тис. грн. за період з 01.06.94р. по 01.091.2005р. Також джерелом фінансування витрат по будівництву були грошові кошти, одержані від підприємств та організацій на розрахунковий рахунок позивача на умовах дольової участі на суму 840,9 тис. грн.. Загальна сума витрат позивача по будівництву склала 2395,3 тис. грн..

Зазначений висновок зроблений судом першої інстанції на підставі Аудиторського висновку від 22.06.2005 року, здійсненого незалежним аудитором Приходько Т. В. аудиторської фірми «Талант-аудит», проведення якої було призначено ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.05.2005 року по справі № 15/149 з посиланням на ст. 41 ГПК України.

Суд касаційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Так, в порушення приписів ст. 36 ГПК України суд розглянув справу на підставі копій документів, доданих до позовної заяви, про відповідність яких оригіналу не зазначено. З протоколів судових засідань не вбачається, що судом були витребувані та оглянуті оригінали зазначених документів.

В порушення приписів ст. 41 ГПК України, на яку послався місцевий суд в ухвалі від 26.05.2005 року, судом була призначена не судова експертиза, а  аудиторська перевірка. Висновок аудитора з питань, які потребують спеціальних знань, не передбачений як доказ ст. 32 ГПК України.

Отже, в основу рішення місцевим судом були покладені докази, які не є допустимими (ст. 34 ГПК України).

Також суд касаційної інстанції вважає, що місцевим судом розгляд справи був здійснений без повного дослідження всіх обставин, які мають значення для справи.

Так, зазначаючи в мотивувальній частині рішення про залучення коштів для дольової участі в завершені будівництва водоозокеритолікарні, суд не витребував зазначені документи, не дослідив їх, не визначив правову природу, не встановив дійсні права та обов’язки сторін за такими договорами та їх вплив на предмет спору. Існування договорів про дольову участь у будівництві може вплинути на права та обов’язки осіб, які укладали такі договори з позивачем, оскільки внаслідок виконання таких договорів могло бути створено спільне майно. Отже, твердження заявника касаційної скарги про те, що рішення по справі впливає на його права та обов’язки, є обґрунтованим.

Оскільки встановлення обставин справи, залучення та оцінка доказів не входить до компетенції суду касаційної інстанції (ст. 1117 ГПК України), справа підлягає передачі на новий розгляд до місцевого суду.

Також поза увагою місцевого суду залишилося те, що договір оренди укладений організацією орендарів санаторію «Червона калина», а позивачем у справі є Орендне підприємство санаторій «Червона калина».

Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає задоволенню.

Під час нового розгляду місцевому суду слід витребувати від сторін документи, які стосуються спірного майна, встановити обставини, пов’язані із завершенням будівництва, зокрема, встановити, чи прийнятий спірний об’єкт в експлуатацію державною приймальною комісією відповідно до вимог чинного законодавства, коли саме було закінчено будівництво, встановити осіб, які заявляють претензії на спірне майно, залучити їх до участі у справі, витребувати документи, якими вони обгрунтовують свої вимоги та дати їм відповідну правову оцінку, в разі необхідності, призначити судову експертизу, вжити інші дії, направлені на повне та всебічне встановлення обставин справи, застосувати до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод надміцних залізобетонних конструкцій»задовольнити.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 24.06.2005 року по справі № 15/149 скасувати.

Справу № 15/149 передати на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
А. Г. Полянський

Г. М. Фролова