донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

31.01.2007 р.                                                                                   справа №19/370

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

при секретареві судового засідання

за участю представників сторін:

від позивача:
Буданова Т.О. - по Дов.№05-04/10 від 31.01.07р.,

від відповідача:
не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області м.Донецьк

на постанову  господарського суду

Донецької області

від
04.12.2006 року

по справі
№19/370

за позовом
Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області м.Донецьк

до
Санітарно-епідеміологічної станції Пролетарського району м.Донецьк

про
примусове стягнення суми застосованих економічних санкцій за порушення  державної дісципліни цін у розмірі 47198,46грн.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні  2006 року  Державна інспекція з контролю за цінами в Донецькій області м.Донецьк звернулась до  господарського суду  Донецької області  з адміністративним позов  про примусове стягнення з Санітарно-епідеміологічної станції Пролетарського району м.Донецька суми застосованих економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін у розмірі 47198грн.46коп.

Постановою господарського суду Донецької області від 04.12.06року у справі №19/370, ухваленою суддею Дучал Н.М.,  у задоволені  позовних вимог Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області м.Донецьк  про примусове стягнення суми застосованих економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін у розмірі 47198грн.46коп. відмовлено.

Вищезазначений судовий акт господарського суду мотивується тим, що  позивачем пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, не надано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не наведено ніяких обставин, які об’єктивно перешкоджали йому своєчасно звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача відповідних сум, а також недоведеністю факту порушення відповідачем додержання під час отримання виручки державної дисципліни цін.

Позивач, Державна інспекція з контролю за цінами в Донецькій області м.Донецьк, не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням від  04.12.2006року у справі №19/370, звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеного судового акту з мотивів порушення господарським судом попередньої інстанції  норм  матеріального та процесуального права та прийняття нового рішення, яким  задовольнити позовні вимоги, просить  продовжити строк звернення до суду у відповідності до ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач належним чином у відповідності до п.2 ст.189, ст..190 Кодексу адміністративного судочинства України був повідомлений про час і місце розгляду справи. Оскільки, суд апеляційної інстанції не визнав явку представника Санітарно-епідеміологічної станції Пролетарського району м.Донецька обов”язковою, і ця обставина не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги без його участі, судова колегія дійшла до висновку про можливість розглянути справу за  наявними в ній  документами відповідно до ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України, залишивши клопотання про перенесення розгляду справи на більш пізніший строк через відпустку юрисконсульта підприємства без задоволення.

На адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу №96/01 від 15.01.07р., які були приєднані до справи  та досліджені судовою колегією. Санітарно-епідеміологічна станція Пролетарського району м.Донецька проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає рішення господарського суду таким, що відповідає нормам чинного законодавства, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення

В судовому засіданні повноважний представник скаржника, позивач у справі,  висловився на підтримку  своєї апеляційної скарги з підстав в ній викладених.

Справа розглянута за наявними в ній документами.

Заслухавши пояснення повноважного представника позивача, розглянувши матеріали справи, судова колегія встановила наступне.

З  02.09.2004 р. по 09.09.2004 р. на підставі посвідчення від 01.09.2004р. № 1518  головним держінспектором Інспекції  Дарій Н.І. та старшим держінспекторм Інспекції Васюковою О.Г., з відома головного лікаря Анан’євої Н.Є., була здійснена перевірка Санітарно-епідеміологічної станції Пролетарського району м. Донецьк,  розташованої за адресою: 83044, м. Донецьк, вул. Вільнюська, 1а. Перевіряємий період: січень 2003р. –серпень 2004р.  Перевіркою встановлено завищення вартості платних послуг за рахунок додаткового нарахування податку на додану вартість до затверджених фіксованих тарифів.

За результатами перевірки складений акт № 1518 від 09.09.2004р., від підпису якого головний лікар Санітарно-епідеміологічної станції Пролетарського району м. Донецьк    Анан‘єва Н.Є. відмовилась, в якому зазначено, що завищення вартості платних послуг за рахунок додаткового нарахування податку на додану вартість до затверджених фіксованих тарифів є порушенням Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351 “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”.

На підставі акту перевірки від 09.09.2004р. № 1518, ст. 14 Закону України „Про ціни і ціноутворення”  позивачем прийнято Рішення № 139 від 24.09.2004 р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, згідно якого підлягає стягненню з відповідача  в доход бюджету відповідно до вимог розділу ІІ статті 2 п. 15 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік”  безпідставно отримана сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін у розмірі 15 732,82 грн., а також штраф у двократному розмірі необґрунтовано отриманої суми виручки 31 465,64грн. Загальна сума економічної санкції складає  47 198,46 грн.

Відповідно  “Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових санкцій органами державного контролю за цінами”, затвердженою спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України і Міністерства фінансів України від 03.12.2001р. № 298/519 (реєстрація Міністерства юстиції України від 18.12.2001р. за № 1047/6238), рішення разом з претензією №1-16/139-139  24.09.04р. направлено відповідачу для виконання в 10-ти денний термін шляхом самостійного перерахування суми економічної санкції.

Відповідач листом  № 2263/01 від 22.10.2004 р. надав відповідь на претензію, в якій повідомив, що відмовляє в її задоволенні. Сума нарахованих економічних санкцій на даний час не сплачена.

З постанови господарського суду Донецької області від  04.12.06р. у справі №19/370, що є предметом перегляду судом апеляційної інстанції, вбачається, що суд попередньої інстанції дійшов певних висновків щодо порушеного права і осіб, яких воно торкається, дав оцінку  наданим доказам.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення присутнього повноважного представника позивач, він же скаржник, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку  про відсутність  підстав для  задоволення апеляційної скарги з  наступного.

Правове регулювання ціноутворення в Україні  здійснюється  на підставі  Закону  України "Про ціни і ціноутворення"  та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Згідно частин 1 та 2 статті 9 Закону України “Про ціни і ціноутворення” державні  фіксовані  та  регульовані  ціни  і  тарифи встановлюються на ресурси, які справляють  визначальний  вплив  на загальний рівень і динаміку цін, на товари  і  послуги,  що  мають вирішальне соціальне значення, а  також  на  продукцію,  товари  і послуги,  виробництво  яких  зосереджено  на  підприємствах,  що займають  монопольне  (домінуюче)  становище  на  ринку. Державні  фіксовані  та регульовані    ціни і   тарифи встановлюються державними  органами  України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000р. № 1819 затверджено положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, яка є урядовим органом державного управління,  який діє у складі Мінекономіки і підпорядковується йому (п.1 Положення). Основними завданнями  Інспекції  є  організація  та здійснення   контрольно-наглядових  функцій  з  питань  додержання центральними  та  місцевими  органами  виконавчої   влади,   Радою міністрів Автономної Республіки Крим,  підприємствами,  установами та  організаціями   вимог   щодо   формування,   встановлення   та застосування цін і тарифів.

Згідно з Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових  (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001р. № 298/519, прийняття рішень про застосування економічних або фінансових (штрафних) санкцій за фактами порушення державної дисципліни цін покладено на Держінспекцію та відповідні державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

У  разі  невиконання  рішення,  повного  або  часткового відхилення  претензії  чи  залишення  її  без   відповіді    орган державного  контролю  за  цінами в 30-денний термін подає позов до місцевого  господарського  суду  про  примусове   стягнення   суми економічних санкцій (п.3.6 Інструкції).

Відповідь на претензію надана відповідачем листом від 22.10.2004року №2263/001, та як вбачається з штампу вхідної кореспонденції, отримана позивачем 27.11.2004року. Отже, з моменту одержання відповіді на претензію почався перебіг строку позовної давності.

Позовна заява  Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області датована 09.10.2006року.

Згідно ст.99  Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний  позов  може  бути  подано в межах строку звернення до адміністративного суду,  встановленого  цим  Кодексом або іншими законами.

Для  звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,  який, якщо не встановлено інше,  обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна  була  дізнатися  про  порушення  своїх  прав,  свобод  чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України  пропущення  строку  звернення  до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні  адміністративного  позову  за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,  позивачем не додано до позову клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не наведено ніяких обставин, які об’єктивно  заважали йому своєчасно звернутися з позовом до суду про стягнення з  відповідача відповідних сум.

Судова колегія Донецького апеляційного суду вважає, що місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку щодо пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом, встановленого ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не приймаються до уваги колегією суддів посилання скаржника на постанову Вищого адміністративного суду України від 15.06.06р. за аналогічною  справою щодо застосування економічних санкцій до СЕС за ідентичне порушення державної дисципліни цін, так як наведену обставину не можна вважати об’єктивною причиною, що заважала позивачу подати адміністративний позов в термін встановлений законодавством.

Колегією суддів Донецького апеляційного господарського суду не розглядається клопотання скаржника про продовження строку звернення до суду у відповідності до ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлені межі перегляду судом апеляційної інстанції.

Виходячи з приписів вказаної статті Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної  інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги лише в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справ.

У суді першої інстанції не було додано до матеріалів справи клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, не наведено ніяких обставин, які об’єктивно заважали йому своєчасно звернутися з позовом до суду. Відповідно до частини 3 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Стосовно нарахування Державною інспекцією з контролю за цінами в Донецькій області економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, судова колегія  зазначає наступне.

Статтею  6  Закону   України   "Про   ціни  і  ціноутворення" передбачено, що в народному господарстві застосовуються   вільні  ціни  і  тарифи,  державні  фіксовані  та регульовані ціни і тарифи.

Державне регулювання цін   і   тарифів   здійснюється  шляхом  встановлення:  державних фіксованих цін  (тарифів);  граничних  рівнів  цін  (тарифів)  або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів ( ст. 8 Закону).

Відповідно до ст. 35 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” оплата за виконання  робіт і надання послуг у сфері забезпечення санітарного та  епідемічного  благополуччя  здійснюється   за   тарифами  та прейскурантами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351 “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби” зазначено про затвердження, відповідно до ст. 35 Закону України  “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”, тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби.

Однак,  постанова не   містить вказівки  чи є ціна зазначена в ній фіксованою та чи включає вона в себе податки та інші обов’язкові платежі.  Міністерство охорони здоров’я України звернулося до Державної податкової адміністрації України з запитом про надання роз’яснення щодо порядку оподаткування податком на додану вартість робіт та послуг, що виконуються і надаються закладами державної санітарно-епідеміологічної служби за тарифами, затвердженими постановою КМУ № 1351 від 27.03.2003р.

У відповідь Державна податкова адміністрація України направила  лист від 15.09.03р. №8101/5/15-2416, в якому зазначено, що тарифи (прейскуранти) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби затверджені  постановою КМУ № 1351 від 27.08.2003р. “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби” без врахування податку на додану вартість, і при здійсненні зазначених операцій до ціни необхідно додавати цей податок у відповідності до вимог Закону України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР “Про податок на додану вартість”.

В преамбулі Закону України “Про податок на додану вартість” зазначено, що цей Закон  визначає  платників  податку  на  додану вартість, об'єкти,  базу та ставки оподаткування,  перелік неоподатковуваних та    звільнених    від    оподаткування   операцій,   особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної,  порядок  обліку,  звітування  та  внесення  податку до бюджету. Об’єктом оподаткування є операції платників податку з: продажу товарів (робіт, послуг) на митні території України і т.д.

Види послуг, що надаються закладами державної санітарно-епідеміологічної служби та затверджені постановою КМУ № 1351 від 27.08.2003р., згідно вимог Закону України “Про податок на додану вартість” не відносяться до операцій, які звільняються від оподаткування, і відповідно мають обкладатися податком на додану вартість. До ціни зазначених операцій необхідно додавати податок на додану вартість.

Крім того,  Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 11.05.06р. „Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. №1351 „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби” та Постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2002року №1544 „Про затвердження переліку робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, які виконуються і надаються за плату”, затверджено, що цінив Постанові Кабінету Міністрів України № 1351 від 27.08.2003р. враховані без податку на додану вартість.

Державною інспекцією з контролю за цінами в Донецькій області м.Донецьк не надано ніякого нормативного документу, у якому було б зазначено, що податок на додану вартість є складовою частиною цін, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 1351 від 27.08.2003р. Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”.

Правомірно не взяті до уваги господарським судом Донецької області посилання позивача щодо того, що відповідно до  матеріалів, які надавались  Мінекономіки для погодження постанови  КМУ № 1351 від 27.08.2003р. та Пояснювальної записки до проекту постанови КМУ № 1351 від 27.08.2003р., фіксовані тарифи затверджені з урахуванням обов’язкових податків і зборів, у тому числі з податком на додану, так як  матеріали до проекту постанови не можуть розглядатися в якості законодавства, яке застосовується при вирішенні адміністративних справ, оскільки будь-які проекти постанови КМУ і будь-які матеріали, що були додані до проектів не мають жодної юридичної сили.

Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком  господарського суду першої інстанції щодо доведеності обставин, що мають значення по справі. Таким чином доводи викладені в апеляційній скарзі щодо порушень господарським судом норм матеріального  права не є такими, що ґрунтуються  на матеріалах справи та чинному   законодавстві та не можуть бути підставою для скасування постанови суду за підстав, зазначених у ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв’язку з вказаними обставинами  судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті рішення господарським судом було враховано вимоги чинного законодавства, матеріали справи та представлені сторонами докази, і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,198,200, 205 п.6,п.7 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія  Донецького апеляційного господарського суду,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області м.Донецьк  на постанову  господарського  суду   Донецької області  від 04.12.2006року у справі №19/370  залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Донецької області від 04.12.2006року у справі №19/370  залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Текст ухвали в повному обсязі  складений та підписаний 05.02.2007року.

Головуючий:

Судді:

Надруковано:  4 примір.

1 –позивачу

1 –відповідачу

1 –до справи

1 –ДАГС