СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.07                                                                                 Справа № 13/3пд.

За позовом Державного підприємства “Ровенькиантрацит”, м. Ровеньки

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне об’єднання”, м. Луганськ

Державного підприємства “Укренерговугілля”, м. Київ

про визнання недійсним частини договору уступки права вимоги

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:

Від позивача
Шидловська О.А. дов. № 1-3/3д-100 від 09.12.2006 р.

Від 1 відповідача
Селезньова О.О. дов. № 10 від 04.01.2007 р., Танчинець С.В. дов. № 11 від 04.01.2007 р

Від 2 відповідача
. Лавренюк І.Л. дов. № 2579 від 08.09.2005 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач звернувся з позовом про визнання частково недійсним договору № 34-л від 30.12.2003 р. укладеного між відповідачами по справі, а саме рядок під № 24 додатку № 1 до зазначеного договору.

26.02.2007 р. позивач змінив предмет позову та просить суд:

Визнати частково недійсним договір № 34-л від 30 грудня 2003 року, укладений між Державним підприємством “Укренерговугілля” та товариством з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне об’єднання”, а саме рядок № 24 додатку № 1 до договору № 34-л від 30 грудня 2003 року про передачу боргу ВП ЦЗФ “Комендантська” по договору № А 5009 від 01.04.2002 р. по реактивній електроенергії в сумі 67 987 грн. 43 коп. і про передачу всього боргу в сумі 364 125 грн. 32 коп.

Позивач позов підтримав.

Відповідачі проти задоволення позову заперечують з підстав зазначених у відзивах на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що  01 квітня 2002 року між Державним відкритим акціонерним товариством Центральна збагачувальна фабрика “Комендантська” ДХК “Ровенькиантрацит”, правонаступником якої є позивач, та першим відповідачем був укладений договір № А5009 на користування електричною енергією.

За договором № А5009 від 01.04.2002 р. позивач спожив реактивну електроенергію в листопаді-грудні 2002 року на загальну суму 7284 грн. 43 коп. грн. 87 коп. (рахунки № 3871 від 30.11.2003 р., № 4117 від 31.12.2003 р.). Спожита реактивна електроенергія була частково оплачена позивачем в сумі 5271 грн. 35 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 310 від 29.12.2003 р., № 311 від 29.12.2003 р., і заборгованість по ній станом на 30.12.2003 складала 2013 грн. 08 коп.

Згідно акту № 3 від 12.01.2004 р. розрахунків за спожиту в листопаді-грудні 2003 року електричну енергію підписаного представниками позивача та першого відповідача заборгованість за активну електричну енергію за даними позивача складала 87 352 грн. 12 коп., за даними першого відповідача –296 137 грн. 89 коп.

24 грудня 2003 року між відповідачами по справі та ДП “Енерговугіллязбут” був укладений договір уступки права вимоги № 6-Л згідно ДП “Енерговугіллязбут”, що було правонаступником частини майнових прав першого відповідача  уступило другому відповідачу – Державному підприємству “Укренерговугілля” право вимоги до споживачів електричної енергії –вугільних підприємств згідно переліку, що зазначений у додатку № 1 щодо зобов’язань по сплаті за електричну (активна та реактивна) енергію спожиту станом на 01 листопада 2003 р.

Згідно додатку до цього договору перший відповідач уступив другому право вимоги до ВП “Центральна збагачувальна фабрика “Комендантська” за договором № А5009 від 01.04.2002 р. боргу за реактивну електроенергію в сумі 65 974 грн. 35 коп.

30 грудня 2003 року між відповідачами по справі був укладений договір уступки права вимоги № 34-Л згідно якого перший відповідач –ТОВ “Луганське енергетичне об’єднання ” уступило другому відповідачу –Державному підприємству “Укренерговугілля” право вимоги до споживачів електричної енергії –вугільних підприємств згідно переліку, що зазначений у додатку № 1 щодо зобов’язань по сплаті за електричну (активна та реактивна) енергію спожиту в листопаді та грудні 2003 року.

Згідно п. 24 додатку № 1 до договору уступки права вимоги від 30.12.2003 р. № 34-Л  другому відповідачу було передано право вимоги з ВП “ЦЗФ “Комендантська” за договором № А5009 від 01.04.2002 р. борг за активну електроенергію –296 137 грн. 89 коп., за реактивною електроенергією –67 987 грн. 43 коп., разом 364 125 грн. 32 коп.

Листом від 03.02.2004 р. другий відповідач повідомив позивача про укладення договору № 34-Л про уступку права вимоги, та  запропонував позивачу сплатити борг в повному обсязі.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить суд  визнати частково недійсним договір № 34-л від 30 грудня 2003 року, укладений між Державним підприємством “Укренерговугілля” та товариством з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне об’єднання”, а саме рядок № 24 додатку № 1 до договору № 34-л від 30 грудня 2003 року про передачу боргу ВП ЦЗФ “Комендантська” по договору № А 5009 від 01.04.2002 р. по реактивній електроенергії в сумі 67 987 грн. 43 коп. і про передачу всього боргу в сумі 364 125 грн. 32 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зобов’язання по сплаті заборгованості за спожиту реактивну електроенергію за листопад –грудень 2003 року за договором № А5009 складає  2013 грн. 08 коп. Право вимоги заборгованості за спожиту реактивну електричну енергію в сумі 65 974 грн. 35 коп., що утворилась станом на 01.11.2003 р., була передана раніше за договором уступки права вимоги № 6-Л від 24.12.2003 р.. і відповідно зазначена вимога не могла бути предметом спірного договору. Розмір зобов’язання позивача за спожиту в листопаді-грудні 2003 року реактивну електричну енергію складає 2013 грн. 08 коп. Відповідачі проти задоволення позову заперечують.

Перший відповідач зазначає, що на його думку спірним договором права та інтереси позивача не порушені, перший відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на звернення до суду з мотивів наведених у позовній заяві, оскільки ним не наведено обставин, які б підтверджували порушення будь-яких його прав.

Другий відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що за спірним договором ним було одержано право вимоги боргу з ВП “ЦЗФ “Комендантська” ДП “Ровенькиантрацит” в загальній сумі 364 125 грн. 32 коп., в тому числі за активну електроенергію –296 137 грн. 89 коп., за реактивну –67 987 грн., про наявність уступки права вимоги позивач був повідомлений. Позивач шляхом проведення взаємозаліку на підставі договорів №№ 192/45, 192/48, 192/49 погасив заборгованість за активну електроенергію в сумі 296 137 грн. 89 коп.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідачами не надано суду належних доказів, які підтверджували наявність зобов’язань позивача за договором № А5009 від 01.04.2002 р. за період листопад-грудень 2003 року спожиту активну електричну енергію в сумі 296 137 грн. 89 коп., та за реактивну електроенергію в сумі 67 987 грн. 89 коп.

На момент укладення спірного договору № 34-Л зобов’язання по сплаті заборгованості за спожиту реактивну електричну енергію в сумі  65 974 грн. 35 коп. вже було передано за договором уступки права вимоги № 6-Л від 24.12.2003 р. другому відповідачу. Зазначена реактивна електрична електроенергія не споживалась позивачем у період з листопада по грудень 2003 року.

За таких обставин, у першого відповідача було відсутнє право передачі вимоги в сумі 65974 грн. 35 коп. другому відповідачу в наслідок її відсутності.

Перший відповідач мав право на передачу лише заборгованості за спожиту реактивну електричну енергію споди тук позивачем в листопаді-грудні 2003 року в сумі 2013 грн. 08 коп.

Згідно ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що  не  відповідає  вимогам   закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 197 Цивільного кодексу Української РСР уступка вимоги кредитором іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону чи договору або коли вимога  не  пов'язана  з особою кредитора.

Відповідно до ст. 198 Цивільного кодексу Української РСР кредитор,  який  уступив  вимогу  іншій  особі,  зобов'язаний передати їй документи, що свідчать про право вимоги.

На момент укладення спірного договору у першого відповідача було в наявності право вимоги до позивача за спожиту в листопаді-грудні 2003 року реактивну електричну енергію в сумі 2013 грн. 08 коп., решта зобов’язань за реактивною електроенергією була відсутня і відповідно не могла бути предметом договору уступки  права вимоги від 0.12.2003 р. № 34-Л.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково, а саме є недійсним передача першим відповідачем другому відповідачу заборгованості позивача за спожиту в листопаді-грудні 2003 року електричну енергію: реактивну в сумі 65 973 грн. 92 коп., в решті вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідачів в сумі 42 грн. 50 коп., державне мито, та 59 грн. 00 коп. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу., в решті на позивача.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати частково недійсним договір № 34-л від 30 грудня 2003 року, укладений між Державним підприємством “Укренерговугілля” та товариством з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне об’єднання”, а саме в рядку № 24 додатку № 1 до договору № 34-л від 30 грудня 2003 року про передачу боргу ВП ЦЗФ “Комендантська” по договору № А 5009 від 01.04.2002 р. по реактивній електроенергії в сумі 65 973 грн. 92 коп.

3. В решті вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне обєднання” м. Луганськ, пл.. Героїв ВВВ 4-а ідентифікаційний код  31443937 на користь Державного підприємства “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки, вул. Комуністична 6  державне мито в сумі 21 грн. 25 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –29 грн. 50 коп., наказ видати.

5. Державного підприємства “Укренерговугілля” м. Київ, вул. Фрунзе 85 ідентифікаційний код  32402870 на користь Державного підприємства “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки, вул. Комуністична 6  державне мито в сумі 21 грн. 25 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –29 грн. 50 коп., наказ видати.

У судовому засіданні за згодою сторін була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання рішення

27.03.2007 р.