ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

20.03.07р.

Справа № А23/38

За позовом  Закритого акціонерного товариства "Енергоресурси", м. Нікополь, Дніпропетровської області

до  Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Нікополь,Дніпропетровської області

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № /3/4929 від 20.12.06

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Бойченюк Г.В. - представник, дов. від 03.01.07, № 18/2007

Сисоєва О.В. - представник, дов. від 03.01.07, № 14/2007

Михайлик Т.Ф. - представник, дов. від 01.02.07, № 18/2007

Лазаренко О.В.- представник, дов. від 01.02.07, № 17/2007

Від відповідача: Долідзе А.О. -  нач. юр. відділу, дов. від 22.02.06, №12

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем заявлений позов про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ № /3/4929 від 20.12.06 в повному обсязі.

Позовні вимоги  обґрунтовані тим, що відповідачем зроблені неправильні висновки щодо завищення валових витрат, виходячи з того, що позивачем реалізовано за договорами окремі види продукції за цінами нижче собівартості виготовленої продукції, ціни придбання, у зв'язку з чим  діяльність позивача з продажу окремих видів продукції не направлена на отримання доходу,  є збитковою і відповідно до п.1.32 Закону України "Про оподатковування прибутку підприємств" не є господарською.

Крім того, відповідачем неправомірно зменшені валові витрати за 1 квартал 2006 року на суму 132700,00 грн. з посиланням  на включення позивачем до податкової декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2006 року балансових збитків, які виникли у 2004 році і не були погашені протягом 2005 року. Дане твердження не відповідає фактичним обставинам, застосований позивачем порядок відображення в податковому обліку від'ємного об'єкту оподаткування податком на прибуток відповідає п.6.1 ст.6 Закону України "Про оподатковування прибутку підприємств".

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що за наслідками перевірки були встановлені порушення п.6.1 ст.6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств": об'єкт оподаткування податком на прибуток відповідно до даних декларації з податку на прибуток позивача за 2005 рік від'ємний та складає 132700,00 грн.

Зазначена сума позивачем задекларована у рядку 04.9 "від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього податкового періоду" податкової декларації з податку на прибуток у першому кварталі 2006 року.

До складу скоригованих валових витрат податкової декларації з податку на прибуток за 2005 рік позивачем включено від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього податкового року (рядок 04.9 декларації) у сумі 945900,0 грн.

Від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2005 рік утворилося в результаті включення до скоригованих валових витрат від'ємного значення об'єкта оподаткування по результатам 2004 року.

Також в ході перевірки встановлено, що підприємство проводило реалізацію питної води та кисню за цінами значно нижчими, ніж витрати на їх виготовлення (виробнича собівартість), що свідчить про порушення 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" у зв'язку із внесенням до складу валових витрат сум витрат, які не пов’язані з господарською діяльністю.

Крім того, позивачеві зменшені валові витрати на суму збитків від діяльності, яка не є господарською, по договору комісії з ТОВ ВКП "Ювіс", оскільки витрати на придбання трубної продукції з урахуванням комісійної винагороди перевищують доход від реалізації трубної продукції на експорт.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В  :

Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією (відповідачем) проведена планова виїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.04.05 по 31.03.06, за результатами якої складений акт № 988/231.31802573 від 09.06.0.

За наслідками перевірки встановлені порушення чинного податкового законодавства.

1. В порушення п.6.1 ст.6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", ст.86 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік", Порядку складання  декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 29.03.03 №143, позивачем включено до податкової декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2006 року балансові збитки підприємства, які виникли у 2004 році та які не були погашені протягом 2005 року у сумі 132700,00 грн.

2. За період діяльності з 01.04.05 по 31.03.06 позивач здійснював реалізацію питної води та кисню за цінами значно нижчими, ніж витрати на їх виготовлення (виробнича собівартість), у зв'язку з чим фактично фінансовий результат від продажу питної води та кисню має від'ємне значення та складає - 598116,87 грн., у зв'язку з чим відповідачем встановлено, що в порушення 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати позивача завищено за період з 01.04.05р. по 31.03.06 на суму 598116,87 грн.

3. Позивачем в межах укладеного договору з ТОВ "Техномаркет" отримані труби нержавіючі безшовні на суму 4228370,33 грн. без ПДВ, які  передані на реалізацію на експорт відповідно до договору комісії №18 від 10.01.06 між позивачем та ТОВ ВКП "ЮВІС".

Реалізація трубної продукції здійснена на суму 44232524,62 грн. Сума комісійної винагороди склала - 178460,00 грн., внаслідок чого відповідачем визначені збитки від реалізації на експорт трубної продукції по договору комісії у позивача у сумі 174305,71 грн.

Виходячи з викладеного відповідачем зроблений висновок про порушення позивачем вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств",  валові витрати зменшені на суму збитків від діяльності, яке не є господарською, на загальну суму 174305,71 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/24823 від 22.06.06, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 186075,98 грн., із яких 156399,89 грн. - основний платіж, 29676,09 грн. - штрафні санкції

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в порядку ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

За результатами розгляду скарг в задоволенні скарг відмовлено, податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

24.07.06 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /1/28237 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 186075,98 грн. (156399,89 грн. - основний платіж, 29676,09 грн. - штрафні санкції);

09.10.06 - податкове повідомлення-рішення № /2/38977 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 186075,98 грн. (156399,89 грн. - основний платіж, 29676,09 грн. - штрафні санкції);

20.12.06 - податкове повідомлення-рішення № /3/4929, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 186075,98 грн. (156399,89 грн. - основний платіж, 29679,09 грн. - штрафні санкції).

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

1. Щодо відображення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток.

Відповідно до п.6.1 ст.6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Згідно з Порядком складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 29.03.03 №143, балансові збитки підприємства, що значилися станом на 01.01.05, відображаються в рядку 04.9 декларації з податку на прибуток підприємства.

У відповідності із ст. 86 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", на який посилається відповідач,  у 2006 році сума від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, що рахувалася станом на 1 січня 2005 року і не була погашена протягом 2005 року, не підлягає протягом 2006 року врахуванню у складі валових витрат платника податку.

Згідно даних податкових декларацій з податку на прибуток за відповідні періоди позивачем задекларовано  в І кварталі 2005 року від'ємне значення об’єкту оподаткування -1088,8 тис.грн. В рядку 04.9 декларації відображено від'ємне значення об’єкту оподаткування 2004 року - 945,9 тис. грн.

За підсумками ІІ кварталу 2005 року підприємством отримано оподаткований прибуток у розмірі 834,6 тис. грн., який частково перекриває збиток, що утворився станом на 01.01.05, тобто  станом на 01.07.05 залишок непокритих збитків, що утворилися на 01.01.05 - 111,3 тис.грн. (945,9 тис. грн. - 834,6 тис. грн.).

У ІІІ кварталі 2005 року - отримано прибуток 191,8 тис. грн., внаслідок чого прибуток, що утворився у ІІ та ІІІ кварталах 2005 року, складає суму 1026,4 тис. грн., тобто перевищує суму збитків, що утворилися станом на 01.01.05, що свідчить про погашення від'ємного значення об’єкту оподаткування 2004 року.

Таким чином, від'ємне значення об’єкту оподаткування за 2005 рік - 132,7 тис. грн. сформовано тільки за рахунок від'ємних об'єктів оподаткування 2005 року.

На підстави викладеного суд вважає, що висновок відповідача щодо утворення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2005 рік в результаті включення до скоригованих валових витрат від'ємного значення об'єкта оподаткування по результатам 2004 року не відповідає фактичним обставинам справи, порушення з боку позивача норм п.6.1 ст.6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" відсутні, дії відповідача по зменшенню валових витрат на суму 132700,00 грн. за І квартал 2006 року неправомірні.

2. Щодо зменшення валових витрат на суму 126384,18 грн. за операціями з продажу кисню за цінами нижче собівартості та на суму 471732,69 грн. від реалізації питної води за цінами нижче собівартості.

Висновки відповідача з цього приводу ґрунтуються на положеннях п.5.1 ст.5, п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а також Закону України "Про господарські товариства", відповідно до якого  прибуток товариства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці та Господарського кодексу України.

Відповідно з п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податків в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, які здійснюються в межах компенсації вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виробляються) таким платником податку для подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п.5.2 ст.5 цього ж Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Вичерпний перелік витрат, які не включаються до складу валових витрат, наведено в п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в ньому відсутні будь-які обмеження щодо включення до складу валових витрат витрат на придбання товарів, які було реалізовано за ціною, нижчою ніж ціна придбання. Діюче законодавство, яке регулює спірні відносини, не передбачає в даному випадку і подальшого корегування валових витрат.

Виходячи з аналізу наведених норм, витрати платника податку на прибуток включаються до складу валових, якщо вони пов’язані з веденням виробництва та подальшим використанням у власній господарській діяльності підприємства.

За визначенням п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у випадку, коли безпосередня участь такої особи у організації такої діяльності є постійною та істотною.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, на який також посилається відповідач, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Основними видами діяльності позивача згідно даним його Статуту є, зокрема, збір, очищення, розподілення води, інші види оптової торгівлі, виробництво промислових газів.

Витрати позивачем понесені при виготовлені продукції і безпосередньо пов’язані з веденням позивачем виробництва (торгівлі) і є господарською діяльністю позивача.

Твердження відповідача, що операції з реалізації продукції нижче собівартості направлені на отримання позивачем збитку (від'ємного значення в оподаткуванні) і, відповідно, до заниження своїх податкових зобов'язань, не відповідають фактичним обставинам справи.

До такого висновку відповідач дійшов, виходячи з даних щодо фактичних витрат на виготовлення (собівартість визначена позивачем щомісячно у цехових калькуляціях по окремим видам продукції: по питній воді та кисню) та фактичною сумою реалізації.

При цьому відповідачем не врахований той факт, що продаж кисню фактично відбувався за цінами, не нижчими ніж середньоринкові ціни на даний вид продукції, що підтверджено довідками третіх осіб, які здійснюють операції з продажу такого ж товару (довідки долучені до матеріалів справи).

В даному випадку відповідачем неправомірно ототожнюється собівартість продукції із справедливою ринковою ціною.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про ціни і ціноутворення" в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів (ст.7 цього ж Закону).

Згідно з пп.1.20.1 п.1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 1.20.2 ст. 1 цього Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

З врахуванням наведених правових норм суд, виходячи з даних щомісячних планових калькуляцій по кисню, довідок третіх осіб (продавців кисню), вважає, що позивачем здійснений  продаж власної продукції за договірною ціною не нижче рівня справедливих ринкових цін, що не є порушенням п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а також пункту 1.32 статті 1 цього Закону, який не регулює питання ціноутворення в договірних відносинах між господарюючими суб'єктами. Пункт п.1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не встановлює правил оподаткування, формування складу валових витрат, а лише визначає терміни, які вживаються в цьому законі.

Стосовно операції з продажу питної води за цінами нижче собівартості, суд вважає, що висновки відповідача щодо завищення валових витрат у сумі 471732,69 грн. також є неправомірними.

Позивач є виробником питної води та здійснює її поставку на умовах відповідних договорів Комунальному підприємству "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (споживач за договорами) для потреб населення західної частини міста Нікополь.

Взаємовідносини споживача питної води та позивача  регулюються Законами України "Про питну воду та питне водопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про ціни і ціноутворення", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до положень зазначених Законів  ціни і тарифи на житлово-комунальні послуги, до числа яких входить і  реалізація питної води, підлягають встановленню державою. Органом,   до повноважень якого належить встановлення цін на реалізацію питної води згідно до ст.ст.7, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.13 "Про питну воду та питне водопостачання", є  орган  місцевого  самоврядування (в даному випадку - виконавчий комітет Нікопольської міської ради).

Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради прийняте рішення №186 від 30.03.05 року щодо встановлення цін (тарифів) на водопостачання. Згідно цього рішення тариф на водопостачання визначений 0,48 грн. з ПДВ за 1 м.куб (т.1 а.с.128). У відповідності з цим  рішенням позивачем з Комунальним підприємством "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" підписані протоколи узгодження ціни на питну воду №№4-9, які є додатком № 1 до договору між цими ж сторонами №07-1060/9 від 12.11.04, протоколи №№1-3, які є додатком № 1 до договору №07-1560/21 від 11.11.05, тобто реалізація позивачем питної води здійснювалась за нормами та тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку, і не є вільними, договірними.

Враховуючи, що відповідно до Законів України "Про житлово-комунальні послуги", "Про питну воду та питне водопостачання" формування тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення здійснюється державною, на спірні відносини розповсюджуються положення пп.1.20.5 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", згідно якому у разі коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що операції позивача з реалізації питної води Комунальному підприємству "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" відносяться до господарської діяльності позивача, витрати, пов'язані з виготовленням питної води (виробнича собівартість),  відносяться до валових витрат у відповідності з п.5.1. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

3. Щодо зменшення валових витрат у сумі 174305,71 грн. за 1 квартал 2006 року від реалізації трубної редукції за цінами нижче витрат на придбання та комісійної винагороди.

В межах договору на поставку трубної продукції №4 від 05.01.06, укладеного позивачем з ТОВ "Техномаркет", протягом січня-березня 2006 року позивачем придбана трубна продукція - труби нержавіючі безшовні кількістю 107,076 т на суму 4228370,33 грн. без ПДВ.

Сума 4228370,33 грн. включена позивачем до валових витрат виробництва та, відповідно, до податкової декларації з податку на прибуток у 1 кварталі 2006 року.

В подальшому вищезазначена трубна продукція реалізована на експорт відповідно до договору комісії №18 від 10.01.06, укладеного між позивачем (комітент) та ТОВ ВКП "ЮВІС" (комісіонер).

Згідно п.1 договору комісії №18 від 10.01.06 комісіонер зобов'язувався від свого імені та за рахунок позивача реалізовувати трубну продукцію за винагороду. Відповідно до п.5 договору комісії комісійна винагорода складає 2000,00 грн. за тону реалізованої трубної продукції.

Факт виконання зазначеного договору комісії підтверджений звітами ТОВ ВКП "ЮВІС" про виконані роботи по пошуку покупців по договору комісії за січень-березень 2006 року (№№1 від 16.01.06, 2 від 18.01.06, 4 від 31.01.06, 3 від 27.01.06, 5 від 02.02.06, 6 від 07.02.06р, 8 від 17.03.06, 7 від 14.02.06, 9 від 27.03.06), відповідно до яких комісіонер реалізував на експорт трубну продукцію у кількості 107,071 т на суму 44232524,62 грн. Сума комісійної винагороди склала - 178460,00 грн. без ПДВ.

Комісійна винагорода у сумі 178460,0 грн. включена позивачем до складу валових витрат виробництва та відображена у податковій декларації з податку на прибуток у 1 кварталі 2006 року у рядку 04.13 "інші витрати".

По договору комісії №18 від 10.01.06  відповідачем визначені збитки від реалізації на експорт трубної продукції в сумі 174305,71 грн. у 1 кварталі 2006 року, виходячи з доходу від реалізації трубної продукції у сумі 4232524,62 грн. за вирахуванням витрат на придбання трубної продукції у сумі 4228370,33 грн. та вирахуванням комісійної винагороди у сумі 178460,0 грн.

Суд вважає такий висновок відповідача помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1011, 1016 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька право чинів від свого імені,  але за рахунок комітента. За договором, укладеним з третьою особою, комісіонер набуває права навіть тоді, коли комітент був названий в договорі або прийняв від третьої особи виконання  договору.

Обов’язок комітента сплатити комісіонеру плату у розмірі та порядку, встановленому у договорі комісії, передбачений ст.1013 Цивільного Кодексу України.

Згідно з п.1.32 ст.1, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат підлягають включенню суми будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

До первісної вартості (собівартості) запасів, тобто активів, які, зокрема, утримуються для подальшого продажу за умов звичайної господарської діяльності, відповідно до п.9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.99 № 246, включаються, в тому числі, суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків; транспортно-заготівельні витрати; інші витрати, які безпосередньо пов'язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях.

Згідно п.19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318, оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут, є  витратами, що пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), і включаються до витрат на збут.

За змістом пункту 17 цього ж Положення (стандарту) витрати на збут не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), підлягають віднесенню прямо на фінансові результати  та не змінюють фінансовий результат окремої господарської операції.

Таким чином, згідно п.1.32 ст.1, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" сума нарахованої ТОВ ВКП "ЮВІС" комісійної винагороди позивачем правомірно віднесена до складу валових витрат, при цьому зазначена операція у відповідності з наведеними вище нормами відображена в бухгалтерському та податковому обліках окремо від операції з продажу (реалізації) позивачем трубної продукції на експорт.

Операція з продажу (реалізації) трубної продукції здійснена позивачем в межах власної господарської діяльності. Відповідно до довідки про включення позивача до Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій, одним із видів діяльності позивача є оптова торгівля, витрати, пов’язані з придбанням трубної продукції, нараховані (сплачені) позивачем саме для використання продукції у його власній господарській діяльності, правомірно у відповідності з зазначеними вище нормами Закону України Про оподаткування прибутку підприємств" віднесені до складу валових витрат у відповідних податкових періодах.

Розрахунок результату реалізації трубної продукції, визначений виходячи із собівартості продукції, збільшеної на витрати з її реалізації та комісійну винагороду, не відповідає жодній нормі чинного податкового законодавства, внаслідок чого, враховуючи той факт, що вартість реалізації трубної продукції перевищує собівартість (вартість придбання) цієї трубної продукції, твердження відповідача, що операції з реалізації трубної продукції на експорт не були направлені на отримання доходу та були збитковими, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам діючого законодавства України.

З огляду на викладене суд вважає дії відповідача щодо донарахування позивачеві податку на прибуток в сумі  156399,89 грн., застосуванні  штрафних (фінансових) санкцій в сумі  29676,09 грн. неправомірними. Оскаржуване податкове повідомлення рішення  підлягає визнанню недійсним та скасуванню, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.94, ст.ст. 160-163  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /3/4929 від 20.12.06 Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Нікополь, Дніпропетровської області.

Стягнути з державного бюджету на користь Закритого акціонерного товариства "Енергоресурси", м. Нікополь, Дніпропетровської області 3,40 грн.

Видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

04.06.07

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна