ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

12.06.2007
Справа №2-30/4072-2007

За скаргою Державного підприємства „Завод шампанських вин „Новий світ”, м. Судак, смт. Новий світ, вул. Шаляпіна, 1.

На дії Відділу державної виконавчої служби Судацького міського управління юстиції АР Крим, м. Судак, вул. Леніна, 34.

Стягувач Товариства з обмеженою відповідальністю „Кронос-Інвест”, м. Запоріжжя, вул. Правди, 53, кв. 229.

Скарга на дії ДВС.

Суддя Ловягіна Ю.Ю.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від заявника – Шпорт, предст. за дов. від 20.10.06р. №1779 у справі.

Від  ВДВС – не з’явився

Від стягувача – не з’явився.

Суть спору: Заявник - ДП „Завод шампанських вин „Новий світ”, м. Судак, смт. Новий світ – звернувся до господарського суду АР Крим зі скаргою на дії ВДВС в м. Саки і просить визнати недійсними постанови заступника начальника державної виконавчої служби в м. Судак від 12.03.2007 р. про відкриття провадження по справі виконавчого провадження № 01 – 19/765 від 12.03.2007 р., від 13.03.2007 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зобов’язання ДВС скасувати вказані постанови та зупинити виконавче провадження по справі № 01 – 19/765.

Заявою від 29.03.2007 р. № 502 заявник змінив свої вимоги просить визнати неправомірними постанови заступника начальника державної виконавчої служби в м. Судак від 21.03.207 р. про відкриття виконавчого провадження, 22.03.2007 р. про арешт коштів, що належать заявнику та знаходяться в Кримській республіканській та Феодосійській філії АКБ «Укрсоцбанк», в філії КРУ та в феодосійській філії ЗАТ КБ «Приватбанк», Судацькій філії ВАТ «МКБ», Сімферопольській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», КРД ВАТ «Райффайзен банк «Аваль», постанову від 13.03.2007 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зобов’язати начальника ДВС в м. Судак скасувати вказані постанови, а також, зупинити виконавче провадження по справі по наказу господарського суду АР Крим № 2 – 30/14402-2006 р. (а.с. 31 – 34).

Заявою від 17.05.2007 р. № 791 (а.с. 68 – 70) заявник знову змінив свої вимоги, просить визнати недійсними постанову ДВС від 21.03.2007 р. про відкриття виконавчого провадження, від 19.04.2007 р. про арешт коштів, від 13.03.2007 р. про арешт майна боржника та оголошення на його заборону.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.06.2007 р. заявник представив клопотання про заміну назви відповідача – Державної виконавчої служби в м. Судак на належного відповідача – Відділ державної виконавчої служби Судацького міського управління юстиції АР Крим в порядку ст. 25 ГПК України.

Враховуючи, що відповідач був належним чином сповіщений про день та чар розгляду скарги, про що свідчать його клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 60, 62, 86), суд вважає за необхідне заявлене клопотання задовольнити, замінити відповідача на належного його правонаступника - Відділ державної виконавчої служби Судацького міського управління юстиції АР Крим

До дня судового засідання від ВДВС та стягувача надійшли клопотання про відкладення розгляду скарги (а.с. 84, 86) з підстав неможливості явки представників в засідання суду, однак заявлені клопотання не підлягають задоволенню у зв’язку з наступним.

Відповідно до 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу, розгляд справи, колись за якихось обставин спір не може бути вирішено  в даному засіданні.

Однак представники ВДВС та стягувача - ТОВ „Кронос-Інвест” в судове засідання жодного разу не з’явилися, відзив та пояснення на скаргу не представили, при цьому стаття 22 ГПК України зазначає, що сторони повинні добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, суд вважає можливим розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянув матеріали справи, заслухав доводи та пояснення представника заявника, суд –

в с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду від 18.12.2006 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кронос – інвест», м. Запоріжжя задоволено частково, а саме з відповідача стягнуто 42733,6 грн. пені, 478546,06 грн. збитків, 9058,82 грн. державного мита та 109,92 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набрало законної сили та на його виконання був виданий наказ від 28.02.2006 р. про примусове виконання рішення суду.

21.03.2007 р. ВДВС в м. Судак було відкрито виконавче провадження по наказу господарського суду № 2-30/4072-2007 р., про що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 35).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606 (далі – Закон) державний виконавець зобов’язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчинять виконавчі дії.

Статтею 24 Закону державний виконавець зобов’язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред’явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред’явлений до виконання органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3 – денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу, який видав виконавчий документ.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2007 р. була скерована на адресу заявник та одержана ним, згідно  з відміткою 26.03.2007 р.

В скарзі заявник посилається на те, що оскільки ВДВС не міг знати коли заявник одержить постанову про відкриття виконавчого провадження, він неправомірно конкретизував строк добровільного виконання рішення суду – 29.03.2007 р. На думку заявника, строк добровільного виконання рішення суду повинен починати спливати з 26.03.2007 р. по 02.04.2007 р. Заявник вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2007 р. порушає його право на добровільне виконання рішення суду.

Однак таке твердження заявника помилкове.

Відповідно до ст. 24 Закону в постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів.

Так, суд вважає, що державний виконавець правомірно встановив строк для добровільного виконання рішення суду заявнику строком – 7 днів з 2103.2007 р. по 29.03.2007 р.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому ст. 32 цього Закону. (ст. 30 Закону).

Статтею 32 Закону також передбачено, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій або несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості використати надані їм цим Законом права, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача або за заявою боржника, або з власної ініціативи строком на 10 днів.

Таким чином, боржник, заявник по справі, в разі неможливості добровільно виконати рішення суду з причин пізнього одержання постанови від 21.03.2007 р., міг звернутися до ВДВС із заявою про відкладення виконавчих дій, що і було зроблено заявником. Листом від 28.03.2007 р. № 237/01-19 ВДВС продовжив строк добровільного виконання рішення суду до 03.04.2007 р. (а.с. 80).

З приведених підстав, суд дійшов висновку, що постанова від 21.03.2007 р. про відкриття виконавчого провадження прийнята правомірно з дотриманням норм Закону, а доводи заявника в цій частині безпідставні, оскільки спростовуються матеріалами справи.

В частині визнання недійсним постанови про накладення арешту на грошові кошти від 19.04.2007 р. (а.с. 76) вимоги заявника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Оскільки боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення суд, державний виконавець на підставі ч. 5 ст. 30 Закону невідкладно розпочав його примусове виконання, тому правомірно вказав в постанові суму виконавчого збору, який стягується з боржника в разі невиконання рішення суду в строк, встановлений для його добровільного виконання.

Однак заявник правомірно зазначив, що ВДВС безпідставно наклав арешт на кошти підприємства, які знаходяться на всіх рахунках боржника, що суперечить нормам закону.

Так, пунктом 2 постанови від 19.04.2007 р. накладений арешт на всі рахунки, які належать боржнику та знаходяться в Кримській республіканській та Феодосійській філії АКБ «Укрсоцбанк», в філії КРУ та в феодосійській філії ЗАТ КБ «Приватбанк», Судацькій філії ВАТ «МКБ», Сімферопольській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», КРД ВАТ «Райффайзен банк «Аваль».

Відповідно до ст. 50 Закону якщо у виконавчому документі про стягнення грошових коштів указаний певний номер рахунка, з якого мають бути стягненні грошові кошти, то вразі відсутності коштів на цьому рахунку державний виконавець не пізніше місячного строку з дня відкриття виконавчого провадження звертається до органу, який видав виконавчий документ, з клопотанням про заміну способу та порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника або встановлення іншого способу та порядку виконання рішення суду.

Таким чином, можна зробити висновок, що п. 2 постанови ВДВС від 19.04.2007 р. про накладення арешту на грошові кошти не відповідає нормам Закону, а тому підлягає визнанню недійсним.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в інших пунктах постанова ВДВС від 19.04.2007 р. про накладення арешту на грошові кошти не суперечить діючому законодавству, а тому окремі його пункти, які визнанні недійсним не тягнуть за собою визнання всієї постанови недійсною.

З приведених підстав, суд вважає, що вимога позивача про визнання недійсною постанови про накладення арешту на грошові кошти від 19.04.2007 р. підлягає задоволенню частково, в частині п. 2 вказаної постанови.

Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсною постанови від 13.03.2007 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. (а.с. 51).

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження відкрито на підставі постанови від 21.03.2007 р. В судовому засіданні заявник пояснив, що виконавче провадження відкривалося раніше постановою 12.03.2007 р., яка була скасована 21.03.2007 р. (а.с. 36) з підстав, що в постанові була невірно вказана назва боржника

Однак на підставі п. 6 ст. 24 Закону, державний виконавець накладає арешт на майно боржника (крім коштів) та оголошує заборону на його відчуження з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, підчас відкриття виконавчого провадження.

Оскільки виконавче провадження відкрито 21.03.2007 р., державний виконавець не мав права накладати арешт на майно 13.03.2007 р.

Як передбачає ст. 55 Закону, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесенням постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми стягнення за виконавчим документом з урахуванням витрат, пов’язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно.

При цьому як вбачається з п. 1 та 2 резолютивної частини постанови від 13.03.2007 р. (а.с. 51), накладений арешт та заборонено відчуження всього автотранспорту, який належить ДП «ЗШВ «Новий світ», без визначення межи суми, яка підлягає стягненню.

Відповідно до п. 2 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/35 від 26.01.2000 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсним актів державних чи інших органів” підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації – позивача по справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова від 13.03.2007 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження прийнята з порушенням норм діючого законодавства і порушує права заявника - Державного підприємства „Завод шампанських вин „Новий світ”.

Керуючись ст. ст. 86, 121 - 2 Господарського процесуального кодексу України, суд –

У Х В А Л И В :

1.          Скаргу Державного підприємства „Завод шампанських вин „Новий світ”, м. Судак, смт. Новий світ, вул. Шаляпіна, 1 задовольнити частково.

2.          Визнати недійсним п. 2 постанови Відділу державної виконавчої служби Судацького міського управління юстиції АР Крим (м. Судак, вул. Леніна, 34) від 19.04.2007 р. про накладення арешту на грошові кошти.

3.          Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Судацького міського управління юстиції АР Крим (м. Судак, вул. Леніна, 34) від 13.03.2007 р.  про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

4.          В інший частині відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.