ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2007 р.                                                                                Справа № 4/141-07

Суддя господарського суду Білоус В.В.

при секретарі судового засідання Логінов А.О. , розглянувши матеріали справи

за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, 21100, м. Вінниця, вул. Пирогова, 135 А,

до: Приватного підприємства Агрофірми "Серпень", вул. 1-го Травня, 32, смт. Тростянець, Тростянецький район, Вінницької області,

позов на суму 4063,64 грн.

Представники :

позивача     :   Філіпова  Л. Т., Черепаха Т. П.  за довіреністю

відповідача :    не з"явився  з невідомих для суду причин

ВСТАНОВИВ :

Подано позов про стягнення 4063 грн. 64 коп. адміністративно - господарських  санкцій за незабезпечення встановленого нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів за 2005 рік.

Відповідач двічі  не виконав вимоги ухвал суду, про явку  в судове засідання представника. Поштові повідомлення  № 388380 від 18.04.2007р. ,№ 463579 від 23.05.2007р. свідчать про вручення відповідачу повісток і про належне його повідомлення про час і місце  розгляду  справи судом. Неявка відповідача не перешкоджає  вирішенню спору. Тому  спір вирішується у відсутність представника відповідача.

02.04.2007р. від відповідача  через канцелярію суду  надійшов відзив на позов  № 23/03-1  від 23.03.2007р. , в якому  відповідач вказує, що позовні вимоги   не можуть бути  задоволенні з наступних підстав:

Відповідно  до п. 10 Положення  про робоче місце  інваліда  і про порядок   працевлаштування  інвалідів № 314  від 03.05.1995р. ,  що діяло   у 2005році, працевлаштування  інвалідів  мало  здійснюватися   державною  службою  зайнятості,  органами Мінсоцзахисту, місцевими  радами  народних  депутатів, громадськими   організаціями   інвалідів  з рахуванням   побажань, стану  здоров"я інваліда, їхніх  здібностей   і професійних  навичок  відповідно  до висновків  МСЕК. Жодна  з перерахованих   служб, установ, організацій  не зверталась  у  2005р.  до  відповідача  з питанням працевлаштування інвалідів. В жодному  нормативно - правовому акті  не зазначено   обов'язок   підприємства  здійснювати   пошук  інвалідів , які бажають  працювати   на даному підприємстві. Відповідно  до листа  Управління  праці та  соціального  захисту  населення  Тростянецької РДА   № 13009 від 21.06.06р.  стверджується те що інваліди управлінням  для працевлаштування до відповідача не направлялись.  Крім того, відповідно до  п. 14 вказаного Положення   робоче  місце  інваліда   створюється   в межах  доведеного  нормативу, який  у відповідача не доводився.  Тому  Відповідач просить  суд  відмовити  позивачу у задоволенні  позовних вимог .

Заслухавши пояснення представників позивача та дослідивши і оцінивши надані докази, суд на підставі ст. 18, 19, 20 ЗУ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" в редакції чинній в 2005р., 2006р. , прийшов до висновку  про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки  стверджуються  такими належними доказами, як звіт про зайнятість та працевлаштування  населення  за 2005р. форми 10-ПІ , розрахунком  позовних вимог, листом  Тростянецького РЦЗ № 04-20/2460  від 06.12.2006р.,  листом  управління  праці   та  соціального захисту  населення  від 21.06.06р. № 1309.

Згідно ч. 3 ст. 18, ч. 1, 3, 5 ст. 19 , ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно - господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється  на підприємства, установи і організації, що  повністю утримуються за рахунок  коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до звіту відповідача середньооблікова  кількість  штатних  працівників облікового складу, осіб складала в 2005р. 11  чоловік, середньооблікова заробітна плата  штатного  працівника в 2005р.  складала 8, 1.  Норматив працевлаштування  інвалідів згідно ст. 19  ЗУ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" складає 1   чоловік ( 11*0,04). В звіті в графах : з них: середньооблікова кількість штатних  працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність,  осіб; та кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих  місцях, створених відповідно до вимог  ст. 19 ЗУ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні",  осіб ; поставлений "--".

Заперечення відповідача проти  позову  до уваги  не беруться , оскільки згідно   листа   управління  праці   та  соціального захисту  населення  від 21.06.06р. № 1309 ,  Тростянецького районного  центру зайнятості  відповідач  не звертався   до них   з приводу   працевлаштування   інвалідів, в поданих звітах  форми 3-ПН не інформував  про  наявність   вільних  робочих   місць   та про можливість  працевлаштування   інвалідів у  2005р.  Тому  інваліди   відповідачу для   працевлаштування  не направлялись . Відповідно  до  нормативу, встановленого   законодавством , відповідач  у  2005р.   мав  працевлаштувати   1 інваліда , але як  свідчить  його звіт форми № 10-ПІ  не зробив цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінивши надані позивачем докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтуються  на законі і стверджуються матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257  КАС України, -

ПОСТАНОВИВ :

1.      Позов задовольнити.

2.   Стягнути з   Приватного підприємства Агрофірми "Серпень" , вул. 1-го Травня, 32,  смт. Тростянець, Тростянецький район, Вінницька область,  (  неповна інформація про реквізити: Р/рахунок №  8 АППБ "Аваль"  МФО 302247 ) на користь Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, 21100, м. Вінниця, вул. Пирогова 135А, Держбюджет  м. Вінниці р/рахунок № 0002 код 21727686 в УДК у Вінницькій області, м. Вінниця МФО 802015, Призначення платежу 30450346; 50070000; 221 "Платежі до Фонду соціального захисту інвалідів"  - 4063 грн. 64 коп. адміністративно - господарських санкцій.

3.      Копію даного рішення надіслати сторонам рекомендованим листом.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови підписано та оформлено 07.06.07р.

Суддя                                                    Білоус В.В.