ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

17.04.07
Справа  № 14/15

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді    Онишкевича В.В.

суддів  Скрутовського П.Д.

Слуки М.Г.

Розглянувши апеляційні скарги Прокуратури
Рівненської області від 16.02.2007р. за №05-79 вих.07  та  Рівненської обласної державної адміністрації
від 20.02.2007р. за №7571/6/01-22/6

на постанову  господарського суду Рівненської області  від 22.01.2007р.

у справі №14/15

За позовом  ТзОВ “Український лісовий ринок”, м.Рівне

До Рівненської
обласної державної адміністрації, м.Рівне

Про
скасування п.1.6 та п.8 розпорядження №458 від 16.10.2006р.

За участю представників:

від прокуратури  Коваль Р.Р. -прокурор відділу прокуратури
Львівської області

від позивача  Котур М.В. -предст.

від відповідача  Музика А.І. -предст.

Постановою господарського суду Рівненської
області від 22.01.2007р. у справі №14/15 за позовом ТзОВ “Український лісовий
ринок”, м.Рівне,  до Рівненської обласної
державної адміністрації, м.Рівне, за участю прокуратури Рівненської області,
про скасування п.1.6 та п.8 розпорядження голови Рівненської обласної державної
адміністрації  №458 від 16.10.2006р.,
вимоги позивача було задоволено в повному розмірі.

Відповідач у даній справі та заступник прокурора Рівненської області
оскаржили дану судову постанову в апеляційну інстанцію, просять її скасувати з
підстав, викладених в апеляційних скаргах, та прийняти нову постанову про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги, як відповідач у даній справі так і
прокурор посилаються на те, що позивач зобов”язаний сплатити вартість втрат,
викликаних зміною цільового призначення землі.

В судове засідання з”явились повноважні представники сторін і
прокуратури, яким роз”яснено їх права та обов”язки в судовому процесі,
передбачені ст.ст.49,51 КАС України.

В процесі розгляду апеляційних скарг, судом було встановлено наступне:

Позивач у даній справі звернувся до господарського суду Рівненської
області з адміністративним позовом до Рівненської обласної державної
адміністрації  про скасування п.1.6 та
п.8 розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації  №458 від 16.10.2006р. “Про затвердження втрат
сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва”, згідно яких
зобов”язано позивача сплатити -1151934 грн. 79 коп.  втрат сільськогосподарського виробництва до
бюджетів Рівненської обласної ради та Рівненської міської ради в розмірах,
зазначених в п.8 згаданого вище розпорядження голови Рівненської
облдержадміністрації.

Позивач у своїй позовній заяві посилався
на те, що ст.207 Земельного кодексу України передбачає умови відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва, внаслідок вилучення їх для потреб, не
пов”язаних із сільськогосподарським виробництвом.

Отже, на думку позивача, підставою для
відшкодування власнику земельної ділянки згаданих вище втрат  є вилучення земельної ділянки для
несільськогосподарських потреб.

Позивач у даній справі, як власник
земельної ділянки, звернувся до Рівненської міської ради з відповідною заявою,
як це передбачено ст.20 Земельного кодексу України, про зміну цільового
призначення земельної ділянки, що знаходиться у його власності.

На думку позивача, зміна цільового
призначення земельної ділянки, не позбавляє його права власності на неї, а
отже, відсутні правові підстави для відшкодування втрат сільськогосподарського
та лісового виробництва.

Зміна цільового призначення землі,
яка перебуває у власності громадян або юридичних осіб, регулюється Порядком
визначення втрат сільськогосподарського та лісогосподарського
виробництва, який затверджений постановою КМУ за №502 від 11.04.2002р. Даний Порядок
був прийнятий на виконання ст.20 ЗК України, однак даний Порядок
не містить  положення, що особа, яка
подала заяву про зміну цільового призначення землі, яка знаходиться у власності
юридичних чи фізичних осіб, повинна відшкодовувати втрати
сільськогосподарського чи лісогосподарського виробництва.

Як зазначено в ст.ст.141,143 ЗК
України, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом, є
підставою для припинення права користування земельною ділянкою. В даному
випадку мова йде про земельну ділянку, яка знаходиться у власності позивача, а
отже, в силу ст.ст.316,317 ЦК України, в редакції 2003р., власнику належить
право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до Закону, за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Набуття права власності здійснюється
на підставах, що не заборонені Законом, зокрема, з правочинів, що має місце в даному
випадку.

Згадана вище земельна ділянка була
придбана позивачем у фізичної особи п.Соколовського В.О. на підставі договорів
купівлі-продажу від 21.07.2006р., що стало правовою підставою для оформлення
Державних актів про право власності на земельні ділянки серії ЯГ
№№47 та ЯД №263351 (див.арк.спр.№6-12).

У зв”язку з необхідністю зміни
цільового використання частини придбаної земельної ділянки, зазначеної в
Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД №263351,
позивач звернувся до Рівненської міської ради
з відповідним клопотанням про затвердження проектів землеустрою щодо
зміни цільового призначення земельних ділянок ТзОВ “Український лісовий ринок”
, як це передбачено ч.3 ст.20 ЗК України.

17.10.2006р. Рівненська міська рада
прийняла з цього приводу відповідне рішення за №263, яким затвердила
запропоновані проекти землеустрою щодо зміни цільового призначення земель, які
знаходяться у власності позивача у даній справі, і питання відшкодування втрат
сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва взагалі не
розглядалося, оскільки в даному випадку мова йшла про землі, які знаходились у
власності  ТзОВ “Український лісовий
ринок”, а отже, жодні втрати щодо зміни цільового використання землі, яка є у
власності юридичних і фізичних осіб, на думку позивача, відшкодуванню не
підлягають.

Дане положення випливає із п.п.3,4 ст.207
ЗК України, яка передбачає таке відшкодування саме власникам землі,
яким являється позивач у даній справі.

Крім того, відповідно до ч.2
ст.208 ЗК України, здійснення внутрігосподарського будівництва
сільськогосподарськими або лісогосподарськими підприємствами, установами і
організаціями (яким являється позивач), а також громадянами проводиться без
відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Одночасно, суд констатує, що із змісту
Державного акту на право власності на земельну ділянку, площею -6,4249 га за
№263351 серії ЯД від 13.11.2006р. випливає, що дана земельна ділянка
призначається для комерційного використання, про що зазначено в рішенні
Рівненської міської ради №263 від 17.10.2006р. (див.арк.спр.№6).

Відповідно до п.4 Порядку визначення
втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, які підлягають
відшкодуванню, який затверджено постановою КМУ від 17.11.1997р. №1279,
відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва,
спричинених вилученням сільськогосподарських і лісових угідь для
цілей, не пов”язаних із веденням сільськогосподарського і лісового
господарства, здійснюється юридичними і фізичними особами після
затвердження у встановленому порядку проектів відведення їм земельних ділянок.

В даному випадку земельна ділянка
позивачу не відводилась, а знаходилась у власності позивача у зв”язку з
чим Рівненська міська рада при затвердженні проекту землеустрою ТзОВ
“Український лісовий ринок” не ставила питання про таке відшкодування, хоч
питання відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва,
при наявності підстав, знаходиться саме в компетенції міської Ради, на
території якої знаходяться згадані вище земельні ділянки, а не в
компетенції  Рівненської обласної
державної адміністрації.

При згаданих вище обставинах, суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку, що приймаючи оскаржуване
розпорядження, голова  Рівненської
обласної державної адміністрації вийшов за межі своїх повноважень, оскільки
дане питання є в компетенції Рівненської міської ради, як органу місцевого
самоврядування, а не Рівненської обласної державної адміністрації.

В жодній із перелічених в апеляційних
скаргах правових нормах (Закон України “Про місцеві державні адміністрації”,
Земельному кодексі України, Постанові КМУ №502 від 11.04.2002р.) чи будь-якому
іншому правовому акті, відсутнє посилання на те, що обласні державні
адміністрації наділені правом затверджувати втрати сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва для органів місцевого самоврядування, оскільки
таке право належить виключно відповідним органам місцевого самоврядування
(село, селище, місто).

З врахуванням вищенаведеного, суд не
вбачає правових підстав для скасування оскаржуваної постанови та задоволення
апеляційних скарг прокуратури Рівненської області та Рівненської обласної
державної адміністрації.

Керуючись ст.ст.184,195,198-205 КАС
України, п.6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України,
Львівський апеляційний господарський суд,-

У Х В А Л И В :

Постанову господарського суду
Рівненської області від 22.01.2007р. по справі №14/15 залишити без зміни, а
апеляційні скарги прокуратури Рівненської області та Рівненської обласної
державної адміністрації - без задоволення.

Матеріали справи №14/15 повернути в
господарський суд Рівненської області.

Головуючий
суддя
В.В. Онишкевич

Суддя
П.Д. Скрутовський

Суддя
М.Г. Слука