ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.03.07 Справа № 17/57-07.

За позовом:

1. ОСОБА_1, м. Шостка

2. ОСОБА_2, м. Шостка

3. ОСОБА_3, м. Шостка

4. ОСОБА_4, с.м.т. Вороніж

5. ОСОБА_5, м. Шостка

6. ОСОБА_6, м. шостка

7. ОСОБА_7, м. Шостка

8. ОСОБА_8, м. Шостка

9. ОСОБА_9, м. Шостка

10. ОСОБА_10, м. Шостка

11. ОСОБА_11, м. Шостка

12. ОСОБА_12, м. Шостка

13. ОСОБА_13, м. Шостка

14. ОСОБА_14, м. Шостка

15. ОСОБА_15, м. Шостка

16. ОСОБА_16, м. Шостка

до відповідача: Сумської обласної спілки споживчих товариств, м. Суми

про зобовязання вчинити певні дії

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивачів ОСОБА_17.

Від відповідача Олійник В.А., Дрьомова В.Т.

Секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: Позивачі просять суд зобовязати відповідача визнати їх співвласниками підприємства облспоживспілки Шосткинський ринок, шляхом внесення відповідних змін у вигляді їх анкетних даних в п.1.2. Загальних положень Статуту підприємства.

Відповідач в письмовому відзиві вважає вимоги позивачів необґрунтованими, оскільки програма завершення розмежування і закріплення власності у споживчій кооперації України не передбачає внесення до засновницьких документів відомостей про осіб, які внесли пайові внески до статутного капіталу підприємства.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

В 1993 році було створено підприємство споживчої кооперації «Шосткинський ринок», яке входило до складу Сумського спільного підприємства ринків. Засновниками вказаного підприємства були районні споживчі спілки, районні споживчі товариства, Сумське міське споживче товариство. Вищим органом управління підприємством була Рада засновників. В подальшому, у 2002 році Рада засновників прийняла рішення про реорганізацію спільних підприємств облспоживспілки, в т.ч. і підприємства «Шосткинський ринок» в підприємство облспоживспілки (протокол №1 від 10.01.2002 р.). На той час 13 громадян - членів споживчих товариств побажали стати пайовиками цього підприємства і сплатили пайові внески по 255 грн. кожний. Рада засновників вирішила прийняти до складу пайовиків цих громадян (протокол №3 від 10.01.2002 р.). Крім цього, правління облспоживспілки, розглянувши протокол комісії з питань завершення розмежування і закріплення власності в споживчої кооперації від 15.10.2002 р. прийняла до числа співвласників підприємства «Шосткинський ринок» ще 7 громадян - членів споживчих товариств, які виявили бажання стати співвласниками підприємства і сплатили внески до статутного капіталу підприємства в розмірі 255 грн. кожний (постанова правління облспоживспілки №478 від 24.12.2002 р.). Цією ж постановою до статутного капіталу підприємства були зараховані паї (частки) у майні споживчих спілок членів споживчих товариств, які прийняті в число співвласників підприємства. Сума цих зобов'язань була зарахована до неоплаченого статутного капіталу.

На підставі рішення Ради засновників від 10.01.2002 р. (протокол №1), постановою правління облспоживспілки від 20.01.2003 р. №17 було вирішено реорганізувати підприємство споживчої кооперації «Шосткинський ринок» приєднанням його до облспоживспілки. Всі активи і пасиви підприємства були передані правлінню Сумської облспоживспілки. Це підприємство входило до об'єднання ринків Сумської облспоживспілки.

В 2003 році була затверджена нова редакція статуту підприємства облспоживспілки «Шосткинський ринок», в якому вказано, що засновником цього підприємства є лише облспоживспілка.

В 2005 році постановою правління облспоживспілки від 11.03.2005 року було реорганізовано госпрозрахункове об'єднання ринків шляхом його приєднання до апарату облспоживспілки. З 01.05.05 року підприємство облспоживспілки «Шосткинський ринок» було підпорядковано облспоживспілці.

В зв'язку з вишевикладеним була прийнята нова редакція статуту підприємства облспоживспілки «Шосткинський ринок». Згідно цього статуту підприємство облспоживспілки «Шосткинський ринок» створено Сумською облспоживспілкою, яка є власником всього майна підприємства.

Позивачі вважають, що оскільки в статуті підприємства облспоживспілки «Шосткинський ринок» нічого не сказано про співвласників громадян, за виключенням того, що джерелами формування майна підприємства є і пайові внески членів трудового колективу підприємства (як співвласників), то це порушує їх права як співвласників, а тому вони змушені звернутись до суду за захистом своїх інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні докази, які мають значення для вирішення справи по суті, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Статтею 1 Закону України "Про споживчу кооперацію" встановлено, що споживча кооперація в Україні - це добровільне об'єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану (здійснення торговельної, заготівельної, виробничої та іншої діяльності, не забороненої чинним законодавством України, сприяння соціальному і культурному розвитку села, народних промислів і ремесел, участь у міжнародному кооперативному русі).

Згідно з частиною першою статті 111 Господарського кодексу України споживча кооперація є системою самоврядних організацій громадян (споживчих товариств, їх спілок, об'єднань), а також підприємств та установ цих організацій, самостійною організаційною формою кооперативного руху.

Власність споживчої кооперації складається з власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності (пункт 1 статті 9 Закону України "Про споживчу кооперацію").

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 9 Закону України "Про споживчу кооперацію" власність споживчих товариств утворюється з внесків їх членів, прибутків, одержуваних від реалізації товарів, продукції, послуг, цінних паперів та іншої діяльності, не забороненої чинним законодавством. Засоби виробництва, вироблена продукція та інше майно, що є необхідним для здійснення статутних завдань, є власністю споживчої кооперації. Крім того, до майна споживчої кооперації можуть належати будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, машини, товари, кошти та інше майно.

Як визначено у пункті 4 статті 9 Закону України "Про споживчу кооперацію", власність спілок споживчих товариств утворюється з майна, переданого їх членами, коштів, одержаних від господарської діяльності підприємств і організацій спілки, реалізації цінних паперів та іншої діяльності.

Суб'єктами права власності споживчої кооперації є члени споживчого товариства, трудові колективи кооперативних підприємств і організацій, а також юридичні особи, частка яких у власності визначається відповідними статутами (пункт 6 статті 9 Закону України "Про споживчу кооперацію").

Здійснення права власності, тобто володіння, користування та розпорядження майном споживчої кооперації покладено на її органи відповідно до установчих документів (статутів) споживчих товариств, їх спілок (об'єднань) (пункт 1 статті 9 Закону України "Про споживчу кооперацію", частина п'ята статті 111 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про споживчу кооперацію" споживчі товариства та їх спілки, виходячи з статутних вимог, мають право, зокрема, створювати (реорганізовувати, ліквідовувати) для здійснення своїх статутних завдань будь-які підприємства, установи, організації, діяльність яких не суперечить законам України.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство облспоживспілки Шосткинський ринок було створено внаслідок реорганізації підприємства споживчої кооперації «Шосткинський ринок», на підставі програми завершення розмежування і закріплення власності у споживчій кооперації України (Укоопспілки) затвердженої постановою 18 (позачергового) зїзду споживчої кооперації України 19.12.2000р. з послідуючими змінами та доповненнями. 24.01.2007р. четвертими зборами Ради Укоопспілки девятнадцятого скликання затверджено останні зміни та доповнення. З п. 20 розділу 2 Програми слід дійти до висновку , що підприємство споживчої кооперації «Шосткинський ринок» є унітарним підприємством, створене одним засновником. Програма станом на дату звернення з позовом не передбачає внесення до засновницьких документів, у тому числі і до статуту, будь-яких відомостей про осіб, які внесли пайові внески до статутного капіталу підприємства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не було надано достатніх обґрунтувань в підтвердження своєї позиції по справі, отже його вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.