СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

31 травня 2007 року

Справа № 2-19/1404-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Горошко Н.П.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

представник позивача - не з'явився - приватне підприємство "Ремсервіс";

представник відповідача - Новікова Ірина Миколаївна, довіреність № б/н від 15.01.2007 - закрите акціонерне товариство "Крим-Лада";

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Ремсервіс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Мокрушин В.І.) від 23.10.2006 у справі № 2-19/1404-2006

за позовом           Приватного підприємства "Ремсервіс" (вул. 40 років Перемоги, 52, Глухів, Сумська обл., 41400)

до           Закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" (пр. Перемоги, 211-а, Сімферополь, 95000)

про стягнення 20123,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача про стягнення 20123,40грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не провів розрахунки за отриману продукцію.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.10.2006 (суддя Мокрушин В.І.) в позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, позивач звернуся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Основний аргумент апеляційної скарги полягає в тому, що рішення господарського суду прийнято при порушенні норм матеріального та процесуального права і частково не відповідає матеріалам справи.

Відповідно до розпорядження заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.05.2007, суддів Сотула В.В. та Гоголя Ю.М. було замінено на суддів Горошко Н.П. та  Щепанську О.А.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

21.06.2003 між приватним підприємством "Ремсервіс" та Севастопольською філією акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" в особі директора Сивоконь Олександра Федоровича укладений договір № 10/06-03 (а.с.5).

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору приватне підприємство "Ремсервіс" прийняло на себе зобов'язання поставити запчастини в асортименті на загальну суму 14853,23грн., а Севастопольська філія акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" прийняла на себе зобов'язання прийняти та оплатити поставлений товар.

Відповідно до пункту 3.1 вказаного договору розрахунок за поставлену продукцію проводиться на протязі 10 днів з моменту отримання продукції.

Відповідно до пункту 4.1 вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2003.

Відповідно до пункту 5.2 вказаного договору у разі несвоєчасної оплати продукції Севастопольська філія акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" сплачує штраф у розмірі подвійної ставки НБУ від загальної суми договору за кожний день прострочення.

У якості доказу отримання товару суду надані накладні № 98 від 21.06.2003, №100 від 25.06.2003 відповідно до яких Севастопольська філія акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" нібито отримала товар (автомобільні запчастини) від приватного підприємства "Ремсервіс" (а.с.6-8), податкові накладні (а.с.17-19).

Суду також наданий акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого за Севастопольською філією акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" є заборгованість станом на 01.04.2004 відповідно до вказаних накладних та договору у сумі 14853,23грн. (а.с.9).

Накладні, акт та договір скріплені печатками Севастопольської філії акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада". При цьому судова колегія звертає увагу на той факт, що підпис головного бухгалтера на накладних №98 від 21.06.2003, № 100 від 25.06.2003 та довіреності № 998073 ЯЖВ від 25.06.2003 (а.с.20), товарно-транспортній накладній (а.с.38) не співпадають. Крім цього, у довіреності не вказано номер накладної, відповідно до якої повинно отримати товар. Суду також не надано довіреності на отримання товару на суму 6979,0грн. за накладною № 98 від 21.06.2003.

Судова колегія також звертає увагу на той факт, що відтиск печатки Севастопольської філії акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" на договорі № 10/06-03 від 21.06.2003, накладних №98 від 21.06.2003, № 100 від 25.06.2003 та довіреності № 998073 ЯЖВ від 25.06.2003 (а.с.20), товарно-транспортній накладній (а.с.38) не співпадають.

Відповідно до наданих документів засновником приватного підприємства "Ремсервіс" вказаний Сивоконь О.Ф., тобто особа, яка уклала договір від імені Севастопольської філії акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" (а.с.16).

18.06.2002 між приватним підприємством "Ремсервіс" та Севастопольською філією акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" було укладено договір № б/н про відповідальне зберігання (а.с.39).

Загальна сума договору відповідно до пункту 2.1. вказаного договору складає 900000грн.

Відповідно до довіреності від 03.01.2003, акціонерне товариство закритого типу "Крим-Лада" уповноважило Сивоконь Олександра Федоровича представляти інтереси Севастопольської філії акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" у всіх установах та організаціях, у тому числі укладати угоди (а.с.21). Однак, судова колегія звертає увагу на те, що відтиск печатки Севастопольської філії акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" на договорі на відповідальне зберігання від 18.06.2003 (а.с.39) також не співпадає.

Відповідно до акту прийому-передачі документів фінансово-господарської діяльності Севастопольської філії акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" за 1 квартал 2004 року журналу обліку видачі довіреностей, філія на адресу акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" не передавала (а.с.43).

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно пункту 4 Прикінцевих положень Цивільний кодекс України (у редакції від 16.01.2003) застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно пункту 4 Прикінцевих положень Господарський кодекс України (у редакції від 16.01.2003.) застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Згідно статей 161, 162 Цивільного кодексу України (у редакції від 18.07.1963) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до статей 526, 527 Цивільного кодексу України (від 16.01.2003 № 435 із змінами та доповненнями) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України (у редакції від 16.01.2003) господарське зобов'язання може виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законодавством.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України (у редакції від 16.01.2003) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (у редакції від 16.01.2003) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (у редакції від 16.01.2003 №435 із змінами та доповненнями) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 4 Цивільного кодексу України (в редакції від 18.07.1963) цивільні права та обов'язки виникають також із дій організацій, котрі хоча не передбачені законом, але в силу загальних начал та смислу цивільного законодавства породжують права та обов'язки.

У процесі розгляду справи призначалася судово-бухгалтерська експертиза. Відповідно до висновків експерт не може відповісти на запитання, оскільки відповідач –закрите акціонерне товариство "Крим-Лада" не надав первісні бухгалтерські документи Севастопольської філії акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада", факт поставки товару приватним підприємством "Ремсервіс" на адресу Севастопольської філії акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" підтверджується первісними документами приватного підприємства "Ремсервіс".

Відповідно до довідки закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" на балансі Севастопольської філії акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" не відображено надходження товарів відповідно до договору № 10/06-03 від 21.06.2003 (а.с.54).

Ухвалою від 16.05.2005 господарський суд зобов'язував позивача надати докази отримання товару відповідачем, погодження угоди відповідачем, докази того, хто саме отримував товар. Позивач не надав суду доказів отримання товару уповноваженою на те особою відповідача.

Відповідно до пункту 2 інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України від 12.06.1996 за № 293/1318 сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до пункту 5 інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України від 12.06.1996 за № 293/1318 довіреність повинна бути підписана керівником та головним бухгалтером.

Відповідно до пункту 7 інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України від 12.06.1996 за № 293/1318 забороняється видавати довіреності, які повністю або частково не заповнені.

Відповідно до пункту 13 інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України від 12.06.1996 за № 293/1318 довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. У разі відпуску цінностей частинами на кожний частковий відпуск складається накладна (акт приймання-здачі або інший аналогічний документ) з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі. У цих випадках один примірник накладної (або документа, що її заміняє) передається одержувачу цінностей, а другий - додається до залишеної у постачальника довіреності і використовується для спостереження і контролю за відпуском цінностей згідно з довіреністю, а також для проведення розрахунків з одержувачем. Після закінчення відпуску цінностей служби, що здійснювали їх відпуск, здають довіреність разом з документами на відпуск останньої партії цінностей працівникам, на яких покладено обов'язки з ведення бухгалтерського обліку. При централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

З урахуванням того, що позивач не надав доказів отримання товару уповноваженою на те особою відповідача, судова колегія вважає, що позивач не доказав факту отримання товару відповідачем.

З урахуванням викладеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в позові слід відмовити.

На підставі висловленого, апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права при повно встановлених обставинах, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.10.2006 у справі № 2-19/1404-2006 залишити без змін.

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Ремсервіс" залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді