СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.07                                                                                 Справа № 6/1пд.

За позовом Державного підприємства “Лисичанська теплоелектроцентраль” м. Лисичанськ

до Відкритого акціонерного товариства “Лисичанська сода”, м. Лисичанськ

про спонукання укласти договір

Головуючий
Суддя
Суддя
Яресько Б.В.
Мінська Т.М.
Пономаренко Є.Ю.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Попова Ю.О. дов. № б/н від 01.12.2006 р. Монастир В.П. дов. № 2 від 01.12.2006 р.

Від відповідача
Не прибув

У судовому засіданні 15.03.2007 р., 05.04.2007 р., 23.04.2007 р., оголошувались перерви. Рішення прийнято 07.05.2007 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивачем заявлено вимогу щодо зобов’язання відповідача укласти договір купівлі –продажу теплової енергії з ДП “Лисичанська ТЕЦ” з 01.02.2007. в редакції, що додається, зі змінами, передбаченими додатковою угодою від 09.01.2007.

13.03.2007 р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог № 06-5/262 від 12.03.2007 р. якою позивач змінює предмет позову, та просить суд зобов’язати відповідача –ВАТ “Лисичанська сода”, укласти договір купівлі-продажу теплової енергії з ДП “Лисичанська ТЕЦ” з 01 лютого 2007 р, в редакції проекту договору від 14 грудня 2006 р., але зі змінами редакції пункту 4.4., який викласти в такій редакції –“Розрахунки за відпущену теплову енергію здійснюються за тарифом, затвердженим постановою НКРЕ, та який діє на час виставлення рахунків”

07.03.2007 р. відповідачем подана зустрічна позовна заява предметом якої є зобов’язати позивача укласти з відповідачем договір на переробку давальницького палива та сировини для виробництва теплової енергії № 01/02Т, в редакції, що додається.

Позивач позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечує.

Відповідач проти первісного позову заперечує, та просить суд задовольнити зустрічний.

07.05.2007 р. відповідачем заявлене клопотання: Витребувати від  ДП «Лисичанська  ТЕЦ» укладені  ДП «Лисичанська  ТЕЦ»  з постачальниками договори (при їх наявності) на придбання сировини, у кількості достатній для виробництва теплової енергії для ВАТ «Лисичанська сода», а саме: договір на придбання природного газу; договір на придбання питної води; договір на придбання соди кальцинованої; договір на придбання вапняку; договір на придбання розсолу сирого. Витребувати від ДП «Лисичанська ТЕЦ»докази (при їх наявності) застосування ДП «Лисичанська ТЕЦ»правових та економічних заходів, передбачених Законом України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти», при укладенні угод на придбання сировини, достатньої для виготовлення теплової енергії для ВАТ «Лисичанська сода». Витребувати від банківських установ, у яких обслуговується ДП «Лисичанська ТЕЦ», інформацію  про щомісячні   надходження грошових коштів на розрахункові  рахунки ДП «Лисичанська ТЕЦ»з початку 2007 р. Витребувати від ДП «Лисичанська ТЕЦ»докази (при їх наявності) наявності у ДП «Лисичанська ТЕЦ»залучених (кредитних) грошових коштів, у кількості, достатній для придбання сировини для виробництва теплової енергії для ВАТ «Лисичанська сода».

Своє клопотання відповідач обґрунтовує тим, що на його думку у позивача відсутні можливості виконання запропонованого ним договору купівлі-продажу.

Позивач проти задоволення зазначеного клопотання заперечує, посилаючись на те, що оцінка на майбутнє можливості виконання умов укладеного договору, не є предметом спору по справі.

Згідно ст. 34 Господарського  процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. З врахуванням предмета спору, не є предметом доказування та дослідження наявність чи відсутність коштів та сировини у однієї із сторін необхідних для виконання зобов’язань за договором в майбутньому. За таких обставин зазначене клопотання судом відхиляється.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що  позивач здійснює діяльність з постачання теплової енергії, та включений до переліку суб’єктів природних монополій Луганської області на ринку централізованого постачання теплової енергії в частині міста Лисичанськ  в межах території, на якій розташовані діючі теплові мережі.

Позивач здійснює постачання теплової енергії промисловим споживачам на підставі договорів купівлі-продажу.

15.12.2006 року позивач направив на адресу відповідача проект договору № 01-01/07-КП купівлі-продажу теплової енергії на 2007 рік з строком дії з 01.01.2007 р. до 31 грудня 2007 р. за яким позивач зобов’язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити теплову енергію в вигляді пару в обсягах та строки визначені договором.

Відповідач запропонований позивачем проект договору не підписав.

19.12.2006 р. відповідач направив на адресу позивача проект договору на переробку давальницького палива для виробництва теплової енергії № 01/02Т згідно умов якого позивач приймає на себе зобов’язання надати послуги з переробці давальницької сировини та палива в готову продукцію, а відповідач прийняти готову продукцію –теплову енергію та оплатити виконанні роботи.

Позивач запропонований відповідачем проект договору не підписав.

Позивач звернувся з позовом до суду та просить з врахуванням змін предмета позову зобов’язати відповідача –ВАТ “Лисичанська сода”, укласти договір купівлі-продажу теплової енергії з ДП “Лисичанська ТЕЦ” з 01 лютого 2007 р, в редакції проекту договору від 14 грудня 2006 р., але зі змінами редакції пункту 4.4., який викласти в такій редакції –“Розрахунки за відпущену теплову енергію здійснюються за тарифом, затвердженим постановою НКРЕ, та який діє на час виставлення рахунків”

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в силу положень ст.ст. 1, 15, 19, 23, 24, 25 Закону України “Про теплопостачання” постачання теплової енергії можливо тільки на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідач заперечує проти укладення договору купівлі-продажу, та просить суд зобов’язати позивача укласти запропонований відповідачем договір на переробку давальницького палива для виробництва теплової енергії обґрунтовуючи  свої вимоги можливістю укладення між сторонами як договору купівлі-продажу так і договору підряду у вигляді договору на переробку. Зазначені доводи відповідач обґрунтовує зокрема посиланнями на ч. 1 ст. 19 Закону України “Про теплопостачання”.

Відповідач зазначає, що на його думку у позивача недостатньо сировини та коштів необхідних для належного виконання умов договору купівлі-продажу, в наслідок чого укладення цього виду договору є неможливим.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог та безпідставність зустрічних виходячи з наступних підстав.

Закон України “Про теплопостачання” визначає основні   правові,   економічні   та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери  теплопостачання та регулює відносини,  пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної  безпеки України, підвищення  енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і  удосконалення ринку  теплової  енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про теплопостачання” теплова енергія це товарна продукція призначена для купівлі-продажу, та поставляється споживачу теплової енергії на підставі договору.

Згідно ст. 19 Закону України  “Про теплопостачання”  теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2,4  ст. 275 Господарського кодексу України відпуск теплової енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Виробники і постачальники енергії,  що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії.  Розбіжності,  що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог Господарського Кодексу України.

Таким чином, укладення договору в даному випадку є обов’язковим для сторін.

Згідно ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські  зобов'язання, які виникають між суб'єктами  господарювання  або  між  суб'єктами господарювання і негосподарюючими  суб'єктами - юридичними  особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Укладення господарського  договору є обов'язковим  для сторін,  якщо він заснований на державному  замовленні, виконання якого є  обов'язком для  суб'єкта  господарювання  у випадках, передбачених  законом,  або  існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Позивач здійснює постачання теплової енергії іншим промисловим споживачам на підставі договорів купівлі-продажу відповідно до вимог ст. 1, 19 Закону України “Про теплопостачання”.

Запропонований позивачем проект договору купівлі-продажу не містить дискримінаційних умов та відповідає вимогам Закону України “Про теплопостачання”.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідачем не доведено суду наявність обов’язку позивача укласти з ним договір на інших умовах ніж купівля-продаж теплової енергії.

Посилання відповідача на положення ст. 19 Закону України “Про теплопостачання”, а саме щодо того, що діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності,  зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів, судом відхиляються, оскільки зазначені положення не визначають види договорів за якими можливе передача теплової енергії, а визначають види правовідносин щодо діяльності по її виробництву.

Також не приймаються до уваги міркування відповідача щодо можливого неналежного виконання позивачем зобов’язань за договором купівлі-продажу теплової енергії з огляду на те, що зазначені обставини не мають значення при вирішенні спору щодо укладення договору.

З урахуванням правил ч. 2 ст. 187 Господарського кодексу України день укладання договору може бути визначений у часі на майбутнє, причому, не раніше дня набрання рішенням суду чинності.

За таких обставин первісний позов підлягає задоволенню частково, договір купівлі-продажу вважається укладеним з моменту набрання чинності цім рішенням.

Відповідно в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за первісним позовом покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –42 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 59 грн. 00 коп., в решті на позивача.

Судові витрати за зустрічним позовом покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Зобов’язати відповідача –ВАТ “Лисичанська сода”, укласти договір купівлі-продажу теплової енергії з ДП “Лисичанська ТЕЦ” в редакції проекту договору від 14 грудня 2006 р., зі змінами редакції пункту 4.4., який викласти в такій редакції –“Розрахунки за відпущену теплову енергію здійснюються за тарифом, затвердженим постановою НКРЕ, та який діє на час виставлення рахунків”.

3. В решті відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Лисичанська сода” м. Лисичанськ, вул. Красна 1, ідентифікаційний код  00204889 на користь Державного підприємства “Лисичанська теплоелектроцентраль” м. Лисичанськ, вул. Енергетиків 98 ідентифікаційний код  00131067 державне мито у сумі –42 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 59 грн. 00 коп., наказ видати.

У судовому засіданні за згодою сторін була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Головуючий суддя                                                   Б.В. Яресько

Суддя                                                                                Т.М. Мінська

Суддя                                                                                Є.Ю. Пономаренко

Дата підписання рішення

14.05.2007 р.