КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2007                                                                                           № 15/208-42/396

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Григоровича О.М.

суддів:                                          Рябухи  В.І.

Гольцової  Л.А.

при секретарі:                     Решоткіній Т.О.

За участю представників сторін:

позивача - Бернацька О.В. (дов. від 06.03.07 №14-74);

відповідача -Литвиненко Л.І, (дов. від 27.12.06 №юр-670/д); ТарасевичМ.К. (дов.від 12.12.06 №юр-600/д),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.09.2005

у справі № 15/208-42/396 (Паламар П.І.)

за позовом                               Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, ціна позову 30474938,86 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.05 у справі № 15/208 позов задоволений частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” (далі-відповідач) на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (далі-позивач)  25866000 грн. основного боргу, 3010230,9 грн. інфляційних,     723532,31 грн. 3% річних, 475960,05 грн. пені, 1700 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.05 у справі №15/208 апеляційну скаргу відповідача було задоволено частково. На користь позивача було стягнуто 25866000 грн. основного боргу, 3010230,9 грн. інфляційних, 723532,31 грн. 3% річних, 237980,02 грн. пені та відшкодовано господарські витрати у повній сумі. В решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду від 16.06.05 у справі №15/208 касаційну скаргу відповідача задоволено частково. Скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.05 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.05, а справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суддів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.05 у справі              №15/208-42/396 позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 25866000 грн. основного боргу, 3010230,9 грн. інфляційних, 723532,31 грн. 3% річних, 471614,85 грн. пені, 1700 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати у зв’язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного встановлення судом обставин справи та порушення прав та законних інтересів відповідача, прийняти нове рішення про відмову в позові повністю.

Зокрема, відповідач послався на постанову Вищого господарського суду України від 16.06.05 у справі № 15/208 в якій зазначено, що суди не проаналізували заяву позивача від 18.02.05 № 14/173 про збільшення розміру позовних вимог, проте погодились з новим розрахунком суми позову. Частково задовольняючи вимоги про стягнення пені та присуджуючи до стягнення з відповідача 475960,05 грн., місцевий суд не навів розрахунків, які б свідчили про обґрунтованість стягнення саме цієї суми.

До того ж судом не з’ясовувалося питання наявності умов цивільно–правової відповідальності відповідача. Суд не перевірив доводи відповідача про відсутність його вини у несвоєчасному розрахунку і взагалі можливість такого розрахунку через наявність безспірного боргу перед ним позивача у розмірі, який перевищує ціну позову, зокрема, чи дійсно має місце такий борг, як він впливає на можливість відповідача розрахуватися за даними вимогами, чи вживались заходи щодо припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення місцевого суду законним та таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.05 у справі було призначено судово-бухгалтерську експертизу, у зв’язку з чим провадження у справі зупинялося.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

30.12.03 між сторонами по справі було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 29/1031-Г, відповідно до умов якого позивач (продавець) зобов’язався передати відповідачу (покупець) у січні-червні 2004 року природний газ в кількості 180000000 м3, отриманий згідно з зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу природного газу від 14.05.01 №14/404 між ДТК “Туркменнафтогаз” та НАК “Нафтогаз України”, контрактами від 05.12.02 №№100,101 між НАК “Нафтогаз України” та Eural Trans Gas Ktf, укладеними на виконання угоди між Україною та Туркменистаном про постачання природного газу з Туркменистану в Україну в 2002-2006 роках від 14.05.01, а відповідач – прийняти та не пізніше 10 банківських днів з дати підписання сторонами місячного акту приймання-передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків, оплатити природний газ по ціні  284,55 грн./1000м3 .

Відповідно до п. 10.1 договору він вважається укладеним з дати підписання уповноваженими представниками сторін та діє в частині поставки газу до 30.06.04, а в частині проведення розрахунків за газ – до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач у січні-березні 2004 року передав відповідачу природний газ в об’ємі 90000000 м3  загальною вартістю 25866000 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу.

Частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд не прийняв до уваги посилання відповідача на заяву від 28.02.05 № юр-435-197, якою в рахунок виконання зобов’язання за договором від 30.12.03 №29/1031-Г відповідачем зараховано зобов’язання позивача, що виникло на підставі мирової угоди від 20.05.03, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.03 у справі №30/404.

Зробивши висновок, що, уклавши мирову угоду від 20.05.03, сторони відповідно до вимог статті 220 Цивільного кодексу УРСР змінили зобов’язання позивача з грошового на негрошове, суд першої інстанції зазначив, що з цих підстав, враховуючи вимоги статті 601 ЦК України, проведення зарахування таких вимог є неправомірним.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком з наступних підстав.

З врахуванням змісту пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України (далі – ГК України) до спірних правовідносин слід застосовувати ГК України.

Згідно з частиною 1 статті 139 ГК України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб’єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб’єктів.

Відповідно до частини 5 статті 139 ГК України коштами у складі майна суб’єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб’єктів з іншими суб’єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Як вбачається зі змісту мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.03 у справі №30/404, та заяви відповідача від 28.02.05  №юр-435-197, в основу розрахунків сторони поклали саме вартісне визначення, виходячи з якого встановили кількість природного газу, яку позивачу слід передати для погашення заборгованості перед відповідачем.

За зазначених обставин, висновок суду першої інстанції про зміну зобов’язання позивача з грошового на негрошове є помилковим.

З висновку №5127/5128 проведеної у справі судово–бухгалтерської експертизи вбачається наступне.

Первинні бухгалтерські документи (акти прийому–передачі природного газу, податкові накладні тощо), якими були оформлені господарські операції з постачання природного газу та проведення розрахунків грошовими коштами, а також шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача від 28.02.05 №юр–435–197, складені відповідачем у відповідності до вимог Закону України ”Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.95 №88, Закону України “Про податок на додану вартість”, тобто відповідають вимогам чинного законодавства України і підтверджують проведення господарських операцій.

Розрахунки відповідача з позивачем за природний газ, поставлений у січні-березні 2004 року за договором від 30.12.03 № 29/1031-Г, грошовими коштами не проводились.

Припинення зобов’язань відповідача за договором від 30.12.03 №29/1031-Г та мировою угодою від 20.05.03 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 18563326,62 грн. за заявою відповідача від 28.02.05 №юр–435–197 відображено у бухгалтерському та податковому обліках відповідача у відповідності з вимогами статей 601, 602 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та нормативних актів, які регулюють порядок ведення та відображення господарської діяльності суб’єктів підприємницької діяльності в бухгалтерському та податковому обліку.

Разом з тим, позивачем припинення зобов’язань відповідача за договором від 30.12.03 №29/1031-Г шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача від 28.02.05 № юр–435–197 в документах бухгалтерського обліку та звітності не відображено.

На момент укладення договору від 30.12.03 № 29/1031-Г заборгованість позивача перед відповідачем за договором від 18.04.03 № 29/152-Г та додатковими угодами до нього складала 88126097,47 грн., за договором від 29.12.00 № 29/419-Г/14/83 та додатковими угодами до нього – 143912273,62 грн., за договором від 01.01.99 №3/17/14/78 та додаткових угодах до нього – 177349121,03 грн.

За результатами дослідження документів щодо спірних правовідносин, що склалися між відповідачем та позивачем під час виконання господарських договорів,  встановлено, що станом на 01.09.05  заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 30.12.03 №29/1031-Г складає 7302673,38 грн. Заборгованість позивача перед відповідачем за договором від 18.04.03 № 29/152-Г складає 88126097,47 грн.

За іншими договорами, зокрема, за договорами від 28.03.03 № 29/103-Г та від 29.12.00 №29/419-Г/14/83 заборгованість відсутня.

Розбіжності у визначенні сум заборгованості між сторонами згідно з укладеними договорами виникли внаслідок невідображення позивачем припинення зобов’язань відповідача за договором від 30.12.03 № 29/1031-Г шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача від 28.02.05 № юр–435–197.

Заперечуючи проти висновків судово–бухгалтерської експертизи, позивач, посилаючись на частину 2 статті 601 ЦК України, вважає, що, виходячи з її змісту, зарахування зустрічних однорідних вимог може здійснюватися лише за згодою на це обох сторін.

Таке заперечення позивача не приймається судом до уваги з огляду на наступне.

За загальним правилом зарахування взаємних вимог, як підстава припинення зо бов’язання, може здійснюватися за наявності сукупності умов, зак ріплених у статті 601 ЦК України. По–перше, зарахуванню підлягають лише зустрічні вимоги, тобто вимоги, що випливають з двох різних зобов’язань, сторонами в яких є одні й ті ж самі особи, кожна з яких в одному зобов’язанні виступає кредитором, а у другому – боржни ком. По–друге, зустрічні вимоги мають бути однорідними, тобто такими, предмет виконання яких є однаковим (наприклад, сплата певної суми грошей). По–третє, строк виконання зустрічних та од норідних умов має настати, або є таким, що не був встановлений чи визначений моментом пред’явлення вимоги. За наявності сукуп ності цих умов для зарахування достатньо заяви однієї зі сторін, згоди іншої сторони для цього не потрібно (хоча вона може й бу ти), оскільки зарахування є одностороннім правочином. Така заява може бути зроблена однією стороною іншій сторо ні безпосередньо, а може бути оформленою у вигляді зустрічної по зовної заяви.

Колегією суддів взято до уваги, що, відповідно до матеріалів справи,  у правовідносинах сторін відсутні умови, передбачені статтею 602 ЦК України.

Отже, апеляційний господарський суд вважає встановленим факт зарахування між сторонами зустрічних однорідних вимог, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 7302673,38 грн., яка і підлягає стягненню з останнього. На вказану заборгованість підлягають нарахуванню суми інфляційних, 3% річних та пені, які складають відповідно 801103,27 грн., 186067,2 грн. та         133638,92 грн.

За таких обставин рішення місцевого господарського суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.05 у справі           №15/208-42/396 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

“Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” (04053, місто Київ,  пров. Несторівський, 3-5, ) на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (01001, місто Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077,38 грн. основного боргу, 801103,27 грн. інфляційних, 186067,2 грн.  3% річних,  133638,92 грн. пені, 469,2 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.”.

3. Стягнути з Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (01001, місто Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) на користь Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” (04053, місто Київ,  пров. Несторівський, 3-5, ) 9231 грн. державного мита за подання апеляційної скарги та    5496 грн. витрат за проведення судової експертизи.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №15/208-42/396 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Григорович О.М.

Судді                                                                                          Рябуха  В.І.

Гольцова  Л.А.

04.05.07 (відправлено)