ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"29" травня 2007 р.
Справа № 4/476-07

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                    Разюк Г.П.

суддів:                                        Колоколова С.І

Петрова М.С.

при секретарі судового засідання Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача –Василенко О.О. за довіреністю №01/11-16 від 01.11.06р.,

від відповідача –Воробйової Г.Л. за довіреністю №285 від 09.10.06р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси”

на ухвалу господарського суду Одеської області від 10 квітня 2007 року

про повернення позовної заяви скаржника

до Комунального підприємства „Домоуправління №18”, м.Одеса

про зобов’язання укласти договір

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2007 року комунальне підприємство /далі –КП/ „Теплопостачання міста Одеси” звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до комунального підприємства /далі –КП/ „Домоуправління №18” про зобов’язання останнього укласти договір в редакції позивача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10 квітня 2007 року (суддя Літвінов С.В.) позовні матеріали повернуто позивачу без розгляду, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що додане до позовної заяви платіжне доручення про сплату державного мита містить не вірні реквізити, які не відповідають вимогам листа Головного Управління державного казначейства України в Одеській області №15-04-10/1009 від 16.02.2007р..

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду, КП „Теплопостачання міста Одеси” звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати означену ухвалу від 10.07.2007 року та передати справу до господарського суду Одеської області для розгляду по суті.

Скаржник вважає оскаржувану ухвалу господарського суду винесеною з порушенням норм процесуального права, а також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевий господарський  суд не взяв до уваги, що позивачем виконано всі вимоги щодо перерахування державного мита до бюджету у відповідності з вимогами ст. 6 Декрету КМУ „Про державне мито”, п.п.13,14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції №15 від 22.04.1993р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України №50 від 19.05.1993р. та вимог п.5 роз’яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/78 від 04.03.1998р..

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, в судовому засіданні представник відповідача заявив, що покладається на розсуд суду щодо вирішення скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, матеріали позовного провадження та вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення скарги з направленням матеріалів позову до суду першої інстанції для розгляду по суті, виходячи з наступного.

Як вбачається з доданого до матеріалів позову платіжного доручення №2151 від 27.03.2007р., державне мито в дохід Державного бюджету України перераховано в розмірі 85 грн. в повному обсязі, що підтверджується підписами начальника та головного бухгалтера відділення №7 філії Одеського регіонального управління ВАТ КБ „Надра” на зворотному боці цього платіжного доручення.

Однак, суд першої інстанції зазначив, що згідно листа Головного Управління державного казначейства України в Одеській області №15-04-10/1009 від 16.02.2007р. держмито перераховується у державний бюджет за іншими реквізитами ніж ті, що зазначені в платіжному дорученні №2151 від 27.03.2007р. та повернув позивачу його матеріали без розгляду.

Судова колегія не може погодитись з висновком місцевого господарського суду про те, що означене є достатньою підставою для повернення позову без розгляду з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст.6 Декрету Кабінету Міністрів України  „Про державне мито” від 21.01.1993 р. №7-93, державне мито сплачується за місцем розгляду та оформлення документів і зараховується до бюджету місцевого самоврядування, крім державного мита, що справляється з позовних заяв, які подаються до господарського суду, із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів, заяв про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

Пунктами 13, 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції №15 від 22.04.1993р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України №50 від 19.05.1993р. встановлено, що державне мито, що справляється з позовних заяв, які подаються до господарських судів, із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів, заяв про їх перегляд за нововиявленими обставинами, зараховується до державного бюджету України. При сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту „Зараховано в дохід бюджету ____ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Позивачем у відповідності до вказаних нормативно-правових актів виконаний обов’язок по перерахуванню відповідної суми держмита до бюджету і кошти надішли до державного бюджету, що вбачається з означеного вище платіжного доручення 2151 від 27.03.2007р., яке повністю відповідає вимогам п.п.13,14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, незважаючи на те, що банківські реквізити були змінені. Таким чином, колегія вважає, що господарський суд при вирішенні питання про прийняття позову повинен був виходити з того, що державне мито фактично надійшло до державного бюджету, і отже, немає підстав для повернення позовної заяви (заяви) за мотивом сплати державного мита на неналежний рахунок.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд в даному випадку не дотримався вимог процесуального законодавства, що визначають питання прийняття позовної заяви, а відтак відповідно до вимог ч. 4 ст.106 ГПК України ухвала господарського суду Одеської області від 29.03.2007 року про відмову у прийнятті позовної заяви підлягає скасуванню як незаконна зі скеруванням матеріалів позовного провадження до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття означеної позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси” задовольнити, ухвалу господарського суду Одеської області від 10 квітня 2007 року про повернення позовної заяви без розгляду –скасувати, матеріали позовного провадження передати на розгляд господарського суду Одеської області.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                                       Г.П.Разюк

Суддя                                                                                             С.І.Колоколов

Суддя                                                                                              М.С. Петров