ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.04.07                                                                                           Справа  № 14/279

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Бонк Т.Б.

суддів                                                                                Марко Р.І.

Бойко С.М.

розглянувши           апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне (далі ДПІ у м. Рівне ) від 08.12.2006р. №300630/10-32

на постанову           Господарського суду Рівненської області від 14.07.2006р.

у справі           № 14/279

за позовом           Відкритого акціонерного товариства «Рівненській центральний універмаг», (далі ВАТ «Рівненській центральний універмаг»), м.Рівне

до відповідача ДПІ у м. Рівне

про                     визнання нечинним рішень ДПІ у м. Рівне про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/0/23-235 та №/023-235 від 19.06.2006р. №/1/23-235 та №/1/23-235 від 14.08.2006р.

за участю представників:

від позивача –Калита Т.М. –представник;

Феофанову В.К.- представник;

Карабачинська Л.П.- голова правління;

від відповідача  –Дякевич Р.М. –начальник відділу оперативного контролю;

Михалевич Н.О. –начальник юридичного відділу;

встановив:

Постановою Господарського суду Рівненської області від 14.06.2006р. у справі №14/279, суддя Марач В.В., позов задоволено частково, визнано нечинним рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне про застосування штрафних (фінансових) санкцій щодо ВАТ «Рівненській центральний універмаг»№/0/23-235 та №/0/23-235 від 19.06.2006р. №/1/23-235 та №/1/23-235 від 14.08.2006р. та закрито провадження у справі стосовно позовних вимог про зобов’язання відповідача прийняти рішення про безпідставність сплати ВАТ «Рівненській центральний універмаг»протягом перевіряємого періоду податку з реклами.

Рішення суду мотивоване положеннями норм ст.19 Конституції України, ст.1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»,ст.759,ст. 259,ст.901 Цивільного кодексу України, а також зокрема тим, що у ВАТ «Рівненській центральний універмаг»переважав вид діяльності «здавання під найм власної та державної нерухомості виробничо-технічного та культурного призначення»; відносини між орендарями та правовідносини у сфері громадського харчування і послуг регулюються різними нормами права та мають різну правову природу.

Не погоджуючись з постановою першої інстанції, ДПІ у м Рівне подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого господарського суду у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що ВАТ «Рівненський центральний універмаг»є підприємством торгівлі, що підтверджується тим, що підприємством було зареєстровано реєстратор розрахункових операцій (далі РРО); розрахунки за надання послуг оренди проводились частково через РРО; здача в оренду приміщень є діяльністю у сфері послуг.

Позивач подав заперечення до апеляційної скарги, в якій просить залишити апеляційну скаргу ДПІ у м. Рівне без задоволення, а постанову Господарського суду Рівненської області без змін. Зокрема зазначає, що закон не ототожнює відносини оренди з послугами, а Цивільним кодексом України надано чітке визначення відносин оренди; відносини оренди є цивільними відносинами та регулюються Цивільним кодексом; штрафні санкції передбачені Указом Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»є адміністративно-господарськими санкціями.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав наведених в апеляційній скарзі та з додаткових пояснень.

Представники позивача у судовому засіданні заперечили вимоги апеляційної скарги з підстав наведених у запереченні на апеляційну скаргу та заперечень на додаткові пояснення наданих відповідачем.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши подані сторонами докази і оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, виходячи з наступного.

ДПІ у м. Рівне проведено перевірку ВАТ «Рівненський центральний універмаг»про що складено акт перевірки від 14.06.2006р. №23-100/01561924 про результати планової комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2003р. по 31.12.2005р.(а.с.10-36), яким виявлено порушення п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п.2.13, 2.17,2.12,2.17 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (затвердженого постановою правління Національного банку України №72 від 19.02.2001р.

На підставі вищезазначеного акту перевірки прийняті рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.06.2006р.:

№/0/23-235, яким встановлено порушення п.1 ст.3, п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»та на підставі п.11 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу»застосовано суму штрафних(фінансових) санкцій у розмірі 5990760,40грн.(а.с.45)

№/0/23-235, яким встановлено порушення п.2.12,2.13,2.17, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (чинного на момент виникнення правовідносин) та на підставі п.11 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», згідно абз.4, абз.7 ст.1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»застосовано штрафні (фінансових) санкцій у розмірі 5490грн.(а.с.46)

Оспорювані рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, однак визначені суми до сплати, були залишені органами державної податкової служби без змін, а скарги платника податку без задоволення.

На підставі чого були прийняті повторні рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14.08.2006р. №/1/23-235 та №/1/23-235, які за своєю суттю 00не відрізняються від попередніх, лише зазначають новий граничний строк сплати визначених суми.

У п.3.1.14 «Дотримання вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»акту перевірки, зазначено, що згідно представлених документів (головних книг, прибуткових касових ордерів, касових книг за період з 01.04.2003 по 31.12.2005р.) встановлено факт здачі в оренду приміщень суб’єктам підприємницької діяльності за готівкові кошти, на загальну суму 1198152,08грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій. Дані розрахунки проводились через касу підприємства з оформленням прибуткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних та завірених печаткою у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здавались приміщення без застосування реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 1198152,08грн, що підтверджується оборотами по рахунку 301.3 та по рахунку 301.1 за період з 1.04.2003р. по 31.12.2005р., що не заперечується позивачем.

По прибутковим ордерам в касу ВАТ «Рівненській центральний універмаг»надійшли кошти за оренду приміщень у період з 01.04.2003р. по 31.12.2005р. у сумі 1066865,08грн. та 4600грн., що підтверджується по рахунку 301.3.

Однак, також слід зазначити, що за період з 01.04.2003р. по 31.12.2005р.  кошти за оренду приміщень проводились через реєстратор розрахункових операцій на суму 1855213,1010грн. та на суму 1289,99грн. що підтверджується витягом про обороти по рахунку 301.2.

Згідно п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до преамбули Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Однак, вищезазначений закон не дає чіткого визначення поняттю послуг. У відповідності до п.1.4. ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»поставка послуг зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

Поставка послуг - будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг.

Відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97 (затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 30 грудня 1997 р. N 822) надання в оренду приміщень, як юридичним так і фізичним особам є послугою передбаченою кодом 70.20.12. «послуги із здавання в найм власної нежилої нерухомості».

З наведеного вище вбачається, що операції з оренди є за своєю суттю операціями з надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч.1ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Враховуючи вищевикладене договір про надання послуг містить ознаки договору оренди та є ширшим поняттям, отже надання в оренду приміщень відноситься до сфери послуг.

Стосовно порушень викладених у п.3.1.7 «Порядок ведення касових операцій в національній валюті України»акту перевірки в якому зазначено, що в ході вибіркової перевірки встановлено використання одержаних коштів в установі банку готівкових коштів не за цільовим призначенням, а саме: 29.10.2004р. по чеку КГ №3938789 з установи «ПриватБанк»отримано на господарські витрати кошти в сумі 5000грн. (прибутковий ордер) фактично надані кошти видаються на погашення позики Введенському Є.О. (видатковий касовий ордер 919); чим порушено п.2.13 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні. Згідно облікових даних ДПІ у м Рівне у позивача рахувалась податкова заборгованість по податку з реклами за період з 19.08.2004р. по 26.08.2004р. (а.с.34 том І).

Апеляційний господарський суд подожується з висновками суду першої інстанції, що штрафні санкції передбачені Указом Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», які застосовані відповідачем при прийнятті рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14.08.2006р. №/1/23-235 є адміністративно-господарськими санкціями в розумінні ст.239 Господарського кодексу України з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст.241 даного Кодексу перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно з ст.250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, органом державної податкової служби застосовані штрафні санкції з пропуском строку встановленого для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у м. Рівне підлягає частковому задоволенню, а постанова Господарського суду Рівненської області від 14.11.2006р. у справі №14/276- скасуванню.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м Рівне –задоволити частково.

Постанову Господарського суду Рівненської області від 14.11.2006р. у справі №14/279- скасувати частково.

Прийняти нову постанову. В позові про визнання нечинним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.06.2006р. №/0/23235 та №/1/23-235 –відмовити.

В решті постанову Господарського суду Рівненської області від 14.11.2006р. у справі №14/279 –залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст. 212, 254 КАС України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                  Бонк Т.Б.

суддя                                                            Марко Р.І.

суддя                                                  Бойко С.М.