ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2007 р.

Справа № 9/377-4996

11:45 год.

м. Тернопіль

Господарський
суд Тернопільської області

у складі        при секретарі судового засідання

Розглянувши адміністративний спір

за позовом  Тернопільської об`єднаної державної
податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль,46000

до  Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

За участю представників сторін:

позивача:       Ковальська З.В., довіреність №
396/7/10-015 від 10.01.2007 р.

відповідача: ОСОБА_1,  паспорт
НОМЕР_1.

роз'яснивши учаснику судового процесу його
процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу  адміністративного судочинства України

встановив:

Тернопільська
об'єднана Державна податкова інспекція,
м. Тернопіль, надалі позивач, звернувся 06.12.2006 р. (вх. № 5610 (н) до
господарського суду Тернопільської області з позовною заявою про припинення
підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця    ОСОБА_1, м. Тернопіль.

Позивач в обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на довідку Тернопільської об'єднаної державної
ДПІ  № НОМЕР_2, яка свідчить про
неподання більше 1 року податкової звітності та про відсутність у відповідача
податкового боргу, довідку Відділу реєстрації Тернопільської міської ради №
НОМЕР_3, довідку Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі  № НОМЕР_4,
інші матеріали.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 07.12.2006 року позовну заяву залишено без руху, у
зв'язку з тим, що спір, пов'язаний із припиненням підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця є публічно-правовим, де однією із сторін є суб'єкт,
що здійснює владні управлінські повноваження. Однак, Тернопільська об'єднана
державна податкова інспекція подала позов без дотримання вимог, встановлених до
форми та змісту позовної заяви, передбачених ст. 106 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалою суду від 22.12.2006 року
відкрито провадження у адміністративній справі      № 9/377-4996 та призначено її до розгляду
в попередньому судовому засіданні об 11-00 год.
01.02.2007 року.

Відповідач проти позову не
заперечує.

Ухвалою від 05.02.2007 р.
справу  призначено до судового розгляду
на 11:35 год.             26.03.2007
р.

Провадження у справі  відбувається
згідно положень   Кодексу
адміністративного судочинства, який вступив в дію з  01 вересня 2005 р. виходячи з такого.

Пунктом четвертим частини першої
статті 17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів
поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках,
встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних
повноважень дається в пункті сьомому ст. 3 КАС України, згідно з яким -це орган
державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа,
інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ст. 4 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990 р., з
подальшими змінами та доповненнями, Державна податкова служба України є органом
державної виконавчої влади.

Згідно ст. 2 вказаного закону
Державна податкова служба  наділена
державою владними повноваженнями щодо
здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування
та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів),  виявленням і веденням обліку надходжень
податків, інших платежів, тобто у сфері публічно-правових відносин.

З наведеного випливає, що Державна
податкова інспекція, звертаючись до суду із позовом про  припинення юридичної особи, діє як орган
державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і, відповідно,
як суб'єкт владних повноважень.

Отже, згідно  пункту четвертого частини першої статті 17
КАС України спори за зверненням  органів
Державної податкової  інспекції
підвідомчі адміністративним судам.

Таким чином, господарський суд,
розглядаючи адміністративну справу, подану особою, яка має адміністративну
процесуальну дієздатність,   діє на
підставі ст. 4, 6, 7, 17, 18, 50, 104 та п.6 розділу УП Прикінцеві та перехідні
положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, суд  дійшов до висновку, що
позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне:

Приватний підприємець ОСОБА_1 як
суб'єкт підприємницької діяльності зареєстрована  відділом реєстрації Тернопільської міської
ради 13.05.1993 р.

Як платник податків, Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 перебуває на обліку в  Тернопільській  об'єднаній державній податковій інспекції з
28.01.2003 р.

Відповідно до п.2 статті 9 Закону України "Про систему
оподаткування" платники податків і зборів (обов'язкових платежів)
зобов'язані подавати до державних податкових органів та інших органів,
відповідно до законодавства України, декларації, бухгалтерську звітність та
інші документи і відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів
(обов'язкових платежів).

У відповідності до п.п. 2 п. 1 ст. 9 Закону України ”Про систему
оподаткування”  платники податків і зборів
(обов'язкових платежів) зобов'язані подавати до державних податкових органів
відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і
відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Відповідно до довідки Тернопільської об'єднаної державної податкової
інспекції    № НОМЕР_2.  відповідачем
податкова звітність не подавалась більше року, а саме з 28.01.2003 р.,
тобто вказані вищезазначеною нормою обов'язки відповідач не виконує з 2003
року.

Згідно ст. 49 Закону України “Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” однією із
підстав припинення державної реєстрації підприємницької діяльності є
постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної
особи- підприємця з підстав неподання протягом року органам державної
податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності
відповідно до закону.

В силу частини восьмої ст. 19
Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) усі суб'єкти
господарювання зобов'язані здійснювати первинний (оперативний) та
бухгалтерський облік результатів своєї роботи, складати статистичну інформацію,
а також надавати відповідно до вимог закону фінансову звітність та статистичну
інформацію щодо своєї господарської діяльності, інші дані, визначені законом.

Згідно з ст. 238 ГК України за
порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або
майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідно до ст. 239 ГК України
одним з видів адміністративно-господарських санкцій є скасування державної
реєстрації суб'єкта господарювання.

В силу частини 2 статті 239 ГК
України умови та порядок застосування адміністративно-господарських санкцій
визначаються цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

У відповідності до ст. 247 ГК
України, скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання провадиться за
рішенням суду, що є підставою для ліквідації даного суб'єкта господарювання
відповідно до ст. 59 цього Кодексу.

Згідно п. 2  ст. 46
Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" неподання протягом року органам державної податкової
служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до
закону, є підставою для постановлення судового рішення  про припинення підприємницької  діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 17 частини першої
ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" №
509-ХІІ від 04.12.1990 р., органи державної податкової служби в установленому
законом порядку мають право звертатися у передбачених законом випадках до суду
з заявою (позовною заявою) про скасування державної реєстрації суб'єкта
підприємницької діяльності.

Як випливає з матеріалів справи, зокрема
з довідки Тернопільської ОДПІ № НОМЕР_2, відповідач підприємницькою діяльністю
не займається, податкових декларацій та документів фінансової звітності органам
державної податкової служби  не подає з
2003 року, відтак, його дії носять продовжуваний характер.

Відповідачем не представлено суду
доказів про подання до органів державної податкової інспекції документів
бухгалтерської звітності згідно з законодавством, а тому суд приходить до
висновку про наявність підстав для припинення підприємницької діяльності
приватного підприємця  ОСОБА_1, наслідком
якого є  зняття з державної реєстрації.

Пунктом 1 статті  46 Закону України " Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців " встановлено,
що  суд,    який
постановив   рішення   про
припинення підприємницької
діяльності  фізичної  особи
- підприємця, в день набрання
таким  рішенням  законної
сили  направляє  його
копію державному  реєстратору  за
місцем  реєстрації  фізичної
особи - підприємця  для  внесення до Єдиного державного реєстру запису
про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАСУ та
зважаючи на  пільги  позивача щодо сплати державного мита при
поданні позову до суду   судові витрати  з відповідача стягненню не підлягають.

У
судовому засіданні   26
березня  2007 р.,  відповідно до ч.  4 ст.
167 КАС України,  було
проголошено   лише вступну та
резолютивну  частини постанови та  про
виготовлення  постанови суду  в повному обсязі  о
09-20 год. 30.03.2007 р.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 49, 51,162, 163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення  КАС України,
ст.ст. 19, 59, 238, 239, 247 ГПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.
Адміністративний позов задовольнити.

2.
Припинити підприємницьку діяльність суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1, ідент. код  НОМЕР_5) із зняттям з державної реєстрації.

3. Копію судового рішення направити
державному реєстратору відділу реєстрації Тернопільської  міської ради, м. Тернопіль, вул..
Коперніка,1,  після набрання ним законної
сили.

На постанову суду сторони мають
право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня
складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції,
а протягом  20 днів після подання заяви
подати апеляційну скаргу.

Суддя