СУД
ПОСТАНОВА

18.04.07р.

Справа № А23/71

За позовом  Прокурора м. Дніпродзержинська,
Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі: Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської
області

до  Суб'єкта підприємницької
діяльності-приватного підприємця ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ,
Дніпропетровської області

про
стягнення 24 092,95 грн.

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від прокурора: Кріпак Н.В. - старший прокурор, посв. №148

Від позивача: Падеріна А.О. - зав.
юр. сектору., дов. від 18.01.07, №121/04-27

Від відповідача: ОСОБА_2 -
представник, дов. НОМЕР_1

ОСОБА_3 - представник, дов. від
10.04.07

СУТЬ
СПОРУ:

Прокурор звернувся з позовом в
інтересах держави в особі позивача про стягнення з приватного підприємця
ОСОБА_1 на користь позивача суми боргу в розмірі 24092,95 грн.

05.04.07 від прокурора надійшла
заява про збільшення позовних вимог, якою він просить стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 31693,50 грн.

Позивачем подані письмові пояснення
щодо збільшення суми позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
в результаті проведеної перевірки прокуратурою м. Дніпродзержинська встановлено
порушення законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з
боку відповідача, а саме: відповідачем подавались звіти, з яких видно, що він
нараховує заробітну плату працівникам, але не нараховує внески в розмірі 32% з
фонду оплати праці найманих працівників, в результаті чого у відповідача
виникла заборгованість за період з березня 2004 по січень 2007 року включно по
сплаті збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач проти позову заперечує,
посилається на те, що позов суперечить завданням адміністративного судочинства,
предмет спору не входить до переліку спорів, визначених сит.17 Кодексу
адміністративного судочинства України, що є підставою для закриття провадження
у справі.

Крім того, відповідач не має
заборгованості перед Пенсійним  фондом
України, зазначає, є платником єдиного податку.

Відповідачем подавалось письмове
клопотання про залучення до участі в справі в якості третіх осіб найманих
працівників відповідача.

Прокурор та позивач проти
клопотання відповідача про залучення третіх осіб заперечують.

Суд залишив означене клопотання без
задоволення, оскільки відповідно ч.2 ст. 53 Кодексу адміністративного
судочинства України треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет
спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який
момент до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на
їхні права, свободи, інтереси або обов'язки.

Виходячи з суті спору, наявних в
матеріалах справи документів, суд вважає, що в даному випадку рішення по справі
не вплине на права, свободи, інтереси або обов'язки найманих працівників
відповідача.

Відповідачем подано письмове
клопотання про закриття провадження у справі в зв'язку з тим, що предмет позову
не входить до переліку спорів, які входять до компетенції адміністративного
суду, визначеної ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Прокурор та позивач проти
клопотання відповідача про закриття провадження у справі заперечують.

Суд залишив клопотання відповідача
без задоволення, оскільки, приймаючи до уваги приписи ст.3, п. 4 ч. 1 ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що даний спір належить
до компетенції адміністративних судів і на підставі ст.6 Прикінцевих та
Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України підлягає
вирішенню господарським судом за правилами Кодексу адміністративного
судочинства.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, господарський суд,

В С Т А Н О В
И В:

Відповідач як суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований виконкомом
Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська 02.12.03, про що видано
свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.36).

В порядку, визначеному Указом
Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку, звітності
суб'єктів малого підприємництва", відповідач зареєстрований як платник
єдиного податку, в тому числі на 2006 рік, по виду діяльності -послуги
громадського харчування.

Указом Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку, звітності суб'єктів малого
підприємництва" встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до п.2 Указу відділення
Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів від
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи перераховують суми єдиного
податку в розмірі 42 відсотки до Пенсійного фонду України.

З 1 січня 2004 року набув чинності
Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",
яким передбачено перехід від системи пенсійного забезпечення до системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і встановлення прямої
залежності розмірів пенсій від страхового стажу й заробітку, з якого були
фактично обчислені та сплачені внески до Пенсійного фонду та загального порядку
сплати страхових внесків для всіх роботодавців за найманих працівників,
незалежно від обраного способу оподаткування.

В якості страхувальників і
платників страхових внесків в цьому Законі визначені, зокрема, фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени
сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Підпунктом 4 пункту 8 Прикінцевих
положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени сімей
зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у
фіксованому розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи,
не заперечується відповідачем,  в своїй
діяльності відповідач використовує працю найманих працівників.

В такому випадку п.1 ч.1 ст.11
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що загальнообов'язковому державному пенсійному
страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено
міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою
України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах,
відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій,
в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами
цивільно-правового характеру.

Статтею 14 цього закону фізичним
особам -суб'єктам підприємницької діяльності, включаючи  фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, як роботодавцям, наданий
статус страхувальників, які згідно ст.15 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є платниками страхових
внесків до солідарної системи.

За положеннями ч.3 ст.15 цього
Закону страхувальники набувають статусу платників страхових внесків із дня їх
реєстрації у територіальному органі Пенсійного фонду.

Відповідач зареєстрований в
управлінні Пенсійного фонду України Дніпровського району м. Дніпродзержинська
як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за
НОМЕР_2.

Як зазначено в ст.18 вище згаданого
Закону, страхові  внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється  на   всій
території   України   в
порядку, встановленому цим Законом.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлений ст.20 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а
також Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління
Пенсійного фонду України від 19.12.03 № 21-1 (п.5 Інструкції).

Страхові внески нараховуються
незалежно від джерел  їх
фінансування,  форми,  порядку,
місця виплати та використання,  а
також  незалежно  від
того,  чи  були
зазначені  суми   фактично виплачені після їх нарахування до
сплати.

Сплата страхових внесків
здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення  відповідних сум  страхових
внесків  до солідарної  системи
на  банківські  рахунки
виконавчих   органів Пенсійного
фонду.

Страхувальники  зобов'язані
сплачувати  страхові  внески, нараховані за відповідний базовий
звітний період,  не пізніше  ніж через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем за період березень 2004 року -січень 2007 року до Управління
Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська подані
щомісячні розрахунки суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, в яких внески в розмірі 32% (33,2%) з фонду оплати праці
найманих працівників не нараховані.
Відповідно, зазначені внески до Пенсійного фонду не сплачені, що не
заперечується відповідачем.

Розмір заборгованості відповідача з
цього приводу визначений позивачем в сумі 31693,50 грн., яку прокурор просить
стягнути з відповідача.

Разом з тим, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В даному випадку розмір страхових
внесків, які підлягають сплаті відповідачем, визначений органом Пенсійного
фонду України.

Відповідно до ст. 20  Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" обчислення страхових внесків застрахованих
осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12 і 15 статті 11 цього Закону,
здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують
нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього
Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини третьої цієї
статті обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у
випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів
перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що
подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують
суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються
страхові внески.

Обчислення територіальними органами
Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з
розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які
відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до Законів України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та "Про
здійснення контролю за сплатою збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування та збору на обов'язкове соціальне страхування" органами
Пенсійного фонду України здійснюється контроль за правильним нарахуванням,
своєчасним і повним перерахуванням та надходженням страхових внесків, інших
платежів.

При цьому органам Пенсійного фонду
України надано право проводити планові, а також у випадках, передбачених
законодавством, позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, в установах і
організаціях та у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності
бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів, пов'язаних з
нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, отримувати необхідні
пояснення, довідки і відомості (у тому числі письмові) з питань, що виникають
під час таких перевірок.

Згідно п.12.5 Інструкції про
порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків
на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженого  постановою правління
Пенсійного фонду України від 19.12.03 № 21-1, контроль на підприємствах, в
установах та організаціях проводиться шляхом перевірки бухгалтерських
документів про нарахований заробіток та інші виплати, нарахування страхових
внесків, платіжних доручень про перерахування сум страхових внесків на рахунок
Пенсійного фонду, документів, що пов'язані із сплатою збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, інших
розрахункових документів.

Перевірці підлягають документи за
весь період з моменту проведення попередньої перевірки.

Згідно п.8.2 зазначеної Інструкції,
якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника
свідчать про донарахування сум страхових внесків, органи Пенсійного фонду
надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки одночасно з актом
документальної перевірки.

Частиною 2 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"
встановлено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених
частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю
із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені
та застосуванням фінансових санкцій.

При цьому відповідно до ч.3 ст.106
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки,
визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми
недоїмки та суми фінансових санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її
з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного
фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на
оскарження вимоги в судовому порядку (Постановою правління Пенсійного фонду
України від 19.12.03 № 21-2 затверджений Порядок розгляду органами Пенсійного
фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв
страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, яким
розділом 2 визначена процедура узгодження вимоги про сплату недоїмки).

Узгодження вимоги територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки здійснюється на підставі заяви
страхувальника, яка розглядається територіальним органом Пенсійного фонду
протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником
документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначених
у вимозі.

У разі узгодження страхувальником
вимоги про сплату недоїмки з територіальним органом Пенсійного фонду цей орган
зобов'язаний у строк, визначений для розгляду заяви страхувальника про
узгодження вимоги, надіслати йому узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а
страхувальник зобов'язаний сплатити узгоджену суму недоїмки протягом десяти
робочих днів після отримання узгодженої вимоги.

У разі якщо страхувальник, який
одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі
суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки
до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського
суду з позовом про стягнення недоїмки.

Перевірка з питань правильності
нарахування, обчислення та сплати страхових внесків відповідачем в
установленому законом порядку позивачем не проводилась. Підстави, умови та
порядок нарахування визначеної суми заборгованості в межах наданих позивачеві
повноважень, останнім не зазначені, з матеріалів справи не вбачаються.

З огляду на викладене, виходячи з
аналізу зазначених правових норм, фактичних обставин справи, суд вважає, що
позивачем порушений встановлений законом порядок нарахування органами Пенсійного
фонду недоїмки по страхових внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, внаслідок чого, приймаючи до уваги спеціально визначену процедуру
стягнення нарахованих Пенсійним органом внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, яка позивачем не дотримана, внаслідок чого право
звернення до суду з вимогою про примусове стягнення з відповідача суми 31693,50
грн. за даних обставин не виникло.

Правові підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 160-163  Кодексу адміністративного судочинства
України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова
набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.
186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

14.05.07

Згiдно з оригіналом

Помічник судді

Н.Ф. Голов'яшкіна