ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 лютого 2007 р.

№ 14/283

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

за участю представників сторін
котрі  позивача
відповідача скаржника розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_3 дов. від 21.02.2007 року  ОСОБА_4 дов. від 03.10.2006 року ОСОБА_5
дов від 24.05.2006 року  Дубенської
міської ради

на рішення

господарського суду Рівненської
області

від
у справі

25.10.2006 року №   14/283

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

Приватного підприємця ОСОБА_2

про

визнання права власності

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до приватного
підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності на будівлю магазину з
прибудовою та вхідним ганком, яка знаходиться АДРЕСА_1. Позовні вимоги
вмотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між
позивачем та відповідачем 15.12.2003 року приватний підприємець ОСОБА_2
зобов'язана була передати у власність ОСОБА_1 будівлю магазину в АДРЕСА_1, проте
відповідач не визнає право власності позивача
і надалі продовжує користуватися майном.

Доповідач Гоголь Т.Г.

Господарський суд Рівненської
області рішенням від 25.10.2006 року (суддя Марач В.В.)  позов задовольнив,  визнав за суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1. право власності на будівлю магазину з прибудовою та вхідним
ганком, що знаходиться АДРЕСА_1, загальною площею 42,7 кв.м.,   посилаючись на договір купівлі-продажу між
позивачем та відповідачем, акт приймання-передачі будівлі магазину від
15.12.2003 року, висновок судово-технічного дослідження НОМЕР_1, на підставі
статті 128 Цивільного кодексу УРСР та статті 392  Цивільного кодексу України.

Дубенська міська рада відповідно до
статті 107 Господарського процесуального кодексу України звернулася з
касаційною скаргою до Вищого господарського суду України  на рішення господарського суду Рівненської
області від 25.10.2006 року, в якій просить зазначене  рішення скасувати, як таке що ухвалене в
супереч вимогам чинного матеріального та процесуального права, а саме статей 4,
48 Закону України "Про власність", статті 392 Цивільного кодексу
України, статті 12 Земельного кодексу України, статті 43 Господарського
процесуального кодексу України, справу передати на новий розгляд до господарського
суду Рівненської області. Вимоги скаржника вмотивовані тим, що оскаржуване
рішення зачіпає інтереси Дубенської міської ради, яка є власником землі, а отже
надає право звернутися до суду та оскаржити рішення.

Заслухавши доповідь судді Гоголь
Т.Г. та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи, повноти їх встановлення в рішенні господарського суду
Рівненської області, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна
скарга Дубенської міської ради підлягає задоволенню.

В підтвердження доводів касаційної
скарги про те, що рішення господарського суду Рівненської області стосується
прав та обов'язків територіальної громади міста Дубно в особі Дубненської
міської ради, скаржник зазначає наступне.

24 жовтня 2001року рішенням
Дубенської міської ради НОМЕР_3 ОСОБА_2 передано в оренду земельну ділянку
площею 72 кв.м. АДРЕСА_1 терміном на 3 роки для обслуговування кіоску з продажу
квітів.

9 листопада 2001 року між
Дубенською міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір оренди вказаної
земельної ділянки строком на три роки для обслуговування кіоску, термін дії
якого закінчився 9 листопада 2004 року.

Як зазначає скаржник, з часу
закінчення терміну дії цього договору орендні відносини з ОСОБА_2 з приводу
користування земельною ділянкою площею 72м.кв. на АДРЕСА_1 не продовжувались та
не поновлювались, а відтак зазначена земельна ділянка, що належить до
комунальної власності територіальної громади міста Дубно, з 09.11.2004 року
повернута до земель запасу міста і знаходиться в розпорядженні Дубенської
міської ради.

Окрім того скаржник посилається на
те, що відповідачу  рішенням виконавчого
комітету Дубенської міської ради НОМЕР_2 надано дозвіл на розміщення за
вказаною адресою саме  малої
архітектурної форми - кіоску, який, відповідно до державних будівельних норм,
виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без
улаштування фундаменту, а згідно з пунктом 1.6. Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме майно (затв. наказом Міністерства юстиції
України від 07.02.02 № 715) тимчасові споруди та споруди не пов'язані
фундаментом із землею, не підлягають реєстрації.

Колегія суддів вважає, що
розглядаючи зазначений спір, господарський суд припустився порушення  норм процесуального законодавства, оскільки
предмет спору зачіпає права та обов'язки Дубенської міської ради , яка не була
залучена до участі у справі, виходячи з наступного.

За змістом пункту 1 статті 60 Закону
України "Про місцеве самоврядування в Україні" земля в межах
Дубенської міської ради є комунальною власністю та належить територіальній  громаді міста Дубно.

Відповідно до  пункту 34 статті 26   Закону "Про місцеве самоврядування в
Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно  на
пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно зі статтею 12 Земельного
кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить
розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок
комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних
ділянок у користування із земель комунальної власності, здійснення контролю за
використанням та охороною земель комунальної власності.

Отже зазначений спір зачіпає
інтереси Дубенської міської  ради як
власника та розпорядника землі, на якій заходиться  спірна будівля .

Приписами статті 27 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення
з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду. За змістом цієї
норми інститут третіх осіб покликаний захистити права та охоронювані інтереси
осіб, що не є учасниками спору, але знаходяться із однією із сторін процесу у
таких відносинах, які можуть змінитися у результаті винесеного рішення. Метою
участі таких осіб у справі є , зокрема, відстоювання власних інтересів на які
може вплинути рішення прийняте у справі.

Частиною четвертою статті 27
Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи без
самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні
обов'язки сторін, крім права на заміну підстави і предмета позову, збільшення
чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання
позову. Тобто, вони можуть надавати докази, надавати усні і письмові пояснення,
брати участь у дослідженні доказів, наводити свої доводи і міркування з усіх
питань, що виникають у ході судового процесу та інше, що сприяє повному та все
сторонньому дослідженню усіх обставин справи та, як результат, винесенню
законного і обґрунтованого рішення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1976 № 11
“Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини
справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно зі статтею  11110 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни рішення місцевого суду чи постанови
апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права. Порушення норм процесуального права є в
будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови
апеляційного господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення або
постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі
в справі.

З огляду на зазначене, рішення господарського
суду Рівненської області  підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий розгляд.

При новому розгляді справи
необхідно виконати всі процесуальні дії, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України, повно та всебічно вияснити всі обставини
справи, дати їм належну правову оцінку та постановити законне та обґрунтоване
рішення.

На підставі  викладеного, керуючись статтями 1115,
1117, статтями 1119
-  11111 , 11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Рівненської області від 25.10.2006 року у справі № 14/283 скасувати, справу
передати на новий розгляд до господарського суду  Рівненської області.

Касаційну скаргу Дубенської міської
ради  задовольнити.

Головуючий        суддя
Т. Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

Л.Продаєвич