ПОСТАНОВА

"19" грудня 2007 р.

Справа № 6/166-4140

15 год. 57 хв

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської
області

у складі

при секретарі Яненко Г.М.

розглянув справу

за позовом -Приватного підприємця ОСОБА_1с. АДРЕСА_1

до відповідача  - Тернопільської
об`єднаної державної податкової інспекції вул. Білецька, 1, м.Тернопіль

про скасування другої податкової вимоги  та рішення відповідача, а також про визнання
протиправними дій по стягненню готівки

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2.,
ОСОБА_1.

відповідача  -Переймибіда
В.Б.

Суть справи:

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернулась в господарський суд Тернопільської області, в
порядку адміністративного судочинства, з позовом до Тернопільської об`єднаної
державної податкової інспекції про, з врахуванням уточнення скасування другої
податкової вимоги від 10.06.2003р. та рішення відповідача від 20.09.2004р.
№7226/7/24-246 щодо стягнення коштів та продажу інших активів  позивача, а також про визнання протиправними
дій по стягненню готівки в сумі 3 375 грн.

Свої вимоги, підтримані в судовому засіданні його представниками,
позивач мотивував тим, що оспорюванні акти та дії не відповідають вимогам
закону та фактичним обставинам.

У письмових запереченнях на позов та згідно з поясненнями
представника податкової служби, відповідач позову не визнав, посилаючись на
законність вказаних дій і рішень. Крім того, відповідач наполягав на тому, що
заявником пропущено термін оскарження другої податкової вимоги, а від так на
необхідність відмови в позові з цієї підстави.

Розгляд справи, призначений вперше на 07.11.2007р., неодноразово
відкладався, востаннє на 19.12.2007р..

Учасникам процесу роз'яснювались, належні їм права і обов'язки.

За відсутності відповідних клопотань звукозапис судового засідання
не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне:

- згідно з довідкою Тернопільської ОДПІ (відповідача у справі) від
26.04.2007р. №30200/7/24-0135 підприємцю ОСОБА_1. (позивачу) надсилались дві
податкові вимоги : перша від 19.07.2002р. № 1/72 та друга  від 10.06.2003р. № 2/78.

Вказану довідку видано за клопотанням позивача, який за змістом
позову та пояснень його представників не отримував другу податкову вимогу від
10.06.2003р. № 2/78.

На вимогу суду відповідач не надав доказів надіслання (вручення)
цієї вимоги платнику податків, повідомивши, що при об'єднанні ДПІ у м.
Тернополі та ДПІ у Тернопільському районі, в червні 2004р. та передачі справ,
податкові вимоги, докази їх вручення
втрачені.

20.09.2004р. відповідачем, відносно підприємця ОСОБА_1. прийнято
рішення №7226/7/24-246 “Про стягнення коштів та продаж інших активів платника
податків в рахунок погашення його податкового боргу”.

На виконання згаданого рішення, згідно з Актами про спрямування
готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків, в період з
13.01.2005р. по 26.04.2005р., у позивача було вилучено 3 375 грн. готівки.

Вищеназвані вимога, рішення та дії оскаржуються платником в
судовому порядку.

За даними податкового органу, борг підприємця ОСОБА_1. станом на
01.01.2005р. складав 8 632,64 грн., а на 01.03.2005р. -6 358,83 грн..

У відповідності до облікової картки платника податків, пояснень
представника відповідача, до складу податкової недоїмки позивача були включені
податкові повідомлення -рішення оскарженні платником до суду і скасовані
останнім. Зокрема, рішення контролюючого органу №/0/427 від
16.02.2004р. про застосування 1830 грн., яке скасовано постановою
господарського суду Тернопільської області від 30.11.2006р. у справі
№7/266-3552.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від
12.07.2007р. рішення місцевого суду в цій частині залишено без змін.

За твердженнями відповідача, після набрання судовими рішенням
законної сили, проведено сторнування податкової заборгованості позивача.

З'ясовано також, що відповідно до Витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 19.01.2005р. зареєстровано
податкову заставу активів позивача та інш.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про
необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції
України, ст.ст.11,70,71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -
КАС України), кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті
обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

При цьому, згідно з ч.2 ст.71 КАС України та приналежно до даного
спору, обов'язок доведення правомірності своїх рішень та дій покладається на
податковий орган.

Крім того, за вимогами ст.ст.6,19 Конституції України,
п.1ч.3ст.2,ч.1 ст.9 КАС України рішення (дії) суб'єкта владних повноважень (в
даному випадку відповідача) повинні прийматись (вчинятись) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, оспорювані акти і дії відповідача не відповідають приписам
згаданих норм.

Так, відповідно до п.6.2 ст.6 Закону України “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” від 21 грудня 2000 року N 2181-III  (далі - Закон N 2181-III ), у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в
установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків першу і
другу податкові вимоги.

Податкова вимога повинна містити загальну суму податкового боргу
та суми податкового боргу за кожним окремим податком, збором (обов'язковим
платежем). Податковий орган веде реєстр виданих податкових вимог щодо окремих
платників податків. У разі коли у платника податків, якому було надіслано першу
податкову вимогу, виникає новий податковий борг, друга податкова вимога має
містити суму консолідованого боргу (п.6.2 ст.6 Закону N 2181-III ).

Відповідно до положень, чинної на момент формування другої
податкової вимоги Інструкції “Про порядок ведення державними податковими
інспекціями оперативно-бухгалтерського обліку податків і неподаткових
платежів”, затв. наказом  Головної ДПІ
України № 37 від 12.05.1994р. і зар. в Міністерстві юстиції України 25.05.1994
р. за N 114/323  - облік, контроль і
складання звітності щодо платежів, що надходять до бюджету, проводився органами
державної податкової служби з використанням автоматизованої інформаційної
системи (АІС), де велись особові рахунки за кожним платником та кожним видом
платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Підставами внесення до такої системи даних про податкові
зобов'язання платника були первинні документи зокрема : звітність платника;
податкові повідомлення (рішення) органу державної податкової служби, в окремих
випадках акти документальних перевірок; акти судових органів та інш (п.2.2
Інструкції).

З огляду на
викладене відповідачем не подано достатніх доказів наявності у позивача консолідованого
боргу як підстави для складання спірної податкової вимоги.

Про вказану вимогу
позивач дізнався з довідки Тернопільської ОДПІ (відповідача у справі) від
26.04.2007р. №30200/7/24-0135.

Протилежного, в т.ч. надіслання (вручення) позивачу другої
податкової вимоги у відповідності до п.п. 6.2.4 п.6.2 ст.6 Закону N 2181-III,
розділу 5 наказу ДПА України від 03.07.2001р. №266,  відповідачем не доведено та заперечується
заявником.

Тому, з врахуванням ч.2 ст.100 КАС України, безпідставними є посилання
відповідача на пропуск позивачем в цій частині строку звернення до суду.

Щодо оспорюваного рішення Тернопільської ОДПІ від 20.09.2004р.
№7226/7/24-246 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в
рахунок погашення його податкового боргу, слід зазначити наступне.

Згідно з п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 Закону N 2181-III та Порядку
стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у
податковій заставі, затв. постановою Кабінету Міністрів України N 538 від 15
квітня 2002 р., процедура стягнення податковими органами коштів та продажу
інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі,
застосовується у разі, коли інші передбачені заходи з погашення податкового
боргу платника податків не дали змоги погасити його у повному обсязі.
Стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не
раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової
вимоги.

Проте, як
зазначалось вище, всупереч ст.ст. 6,19,29 Конституції України,
ст.ст.2,9,11,70,71 КАС України, Тернопільською ОДПІ не підтверджено факту
надіслання (вручення) позивачу другої податкової вимоги. А податкова застава
активів платника була зареєстрована, відповідно до п.8.3 ст.8  Закону N 2181-III, лише 19.01.2005р.,
тобто вже після прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, як випливає
з даних особової картки платника та пояснень представників позивача, вилучення
готівки спрямовувалась відповідачем не на погашення податкового боргу, а
зобов'язань термін сплати яких не настав.

За таких обставин,
рішення Тернопільської ОДПІ від 20.09.2004р. №7226/7/24-246 підлягає
скасуванню, а  наступні дії відповідача
по його виконанню щодо стягнення в період з
січня по квітень 2005 р., належної Приватному підприємцю ОСОБА_1готівки
в сумі 3 375 грн. визнанню протиправними.

З врахуванням
викладеного позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до ст.ст. 87,89,94 КАС України, понесені позивачем
судові витрати підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст.2,3,7-17,69-71,86,87,89,94,158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

1. Скасувати
другу податкову вимогу від 10.06.2003р. №2/78
та рішення Тернопільської ОДПІ від 20.09.2004р. № 7226/7/24-246 про
стягнення коштів та продаж інших активів платника податків  - Приватного підприємця ОСОБА_1в рахунок
погашення його податкового боргу.

2. Визнати  протиправними дії працівників  Тернопільської ОДПІ по стягненню в період
з  січня по квітень 2005 р., належної
Приватному підприємцю ОСОБА_1готівки в сумі 3 375 грн..

3. Стягнути з
держбюджету,-

- на
користь Приватного підприємця ОСОБА_1с. АДРЕСА_1код НОМЕР_1-3,40 грн.,
сплаченого держмита.

4. У відповідності
до п.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від
21.01.1993р. № 384 державне мито в сумі 81,60 грн., сплачене згідно з
квитанцією  # 947.10.1 від 04.09.2007р.,
підлягає поверненню Приватному підприємцю ОСОБА_1с. АДРЕСА_1код
, як зайво внесене.

На
постанову суду, яка не набрала законної сили, сторони мають право подати заяву
та апеляційну скаргу після  дня її
прийняття (підписання)
“____”_____________ 2007р., через місцевий господарський суд в строки,
передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя