ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.07 р.                                                                               Справа № 41/142

Суддя господарського суду Донецької області      Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання Возневій Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Мал-Юст”, м. Донецьк

до відповідача: Аудиторська фірма у формі Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОНГИФ”, м. Донецьк

про стягнення збитків у розмірі 2500 гривень

При участі представників

від позивача: Трубнікова Н.Г. – довіреність від 25.04.2007р.

від відповідача: Склярук І.І. – довіреність від 23.04.2007 р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Мал-Юст”, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Аудиторської фірми у формі Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОНГИФ”, про стягнення збитків у розмірі 2500 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов’язань за укладеним між сторонами договором № 275 про аудит дебіторської  заборгованості станом на 31.12.2006 р.

Позивач стверджує, що висновки викладені відповідачем у складненому за наслідками проведеного аудиту та на підставі договору висновку суперечать фактичним обставинам та діючому законодавству з оподаткування.

З посиланням на положення норм Законів України „Про оподаткування прибутку підприємств” та „Про податок на додану вартість” позивач, зокрема, вважає неправомірними висновки відповідача про те, що суми безнадійної заборгованості не стягнуті з боржника у зв’язку з його банкрутством та відсутністю майна та коштів боржника для погашення заборгованості, необхідно віднести до складу валових витрат.

Позивач стверджує, що відповідно до вимог податкового законодавства валові витрати які раніше були відображені щодо виданого авансу необхідно сторнувати в момент закінчення строку позовної давності. Пов'язане це з тим, що після закінчення строку позовної давності заборгованість покупця щодо товарів, що придбаваються, трансформується в безповоротну фінансову допомогу. Оскільки безповоротна фінансова допомога не включається до складу валових витрат, то і зменшенню підлягає раніше відображений податковий кредит.

Оскільки висновки відповідача наведені у аудиторському висновку, на думку відповідача, не відповідають вимогам податкового законодавства, то існує порушення відповідачем вимог ст. 19 Закону України „Про аудиторську діяльність” та, як наслідок, його майнова відповідальність на підставі ст. 21 Закону України „Про аудиторську діяльність”, статей 526, 610, 611, 623, 906 ЦК України.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та вважає свої висновки такими, що ґрунтуються на чинному законодавстві.

З посиланням на положення п. 1.25 пп. 1.22.1 ст. 1 пп. 5.2.8 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та фактично здійснені позивачем господарські операції відповідач стверджує про безпідставність тверджень позивача про трансформування суми заборгованості в безповоротну фінансову допомогу та неможливість їх віднесення до складу валових витрат.

Відповідач також посилається на норми п. п. 4.5,  7.4.1 , 7.4.5., 7.5 Закону України „Про податок на додану вартість” та стверджує про відсутність передбачених законом підстав для будь-якого коригування податкового кредиту.

До початку судового засідання представниками сторін заявлено клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами. За результатами розгляду клопотання сторін задоволено судом.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд установив наступне:

23 березня 2007 року між сторонами укладений договір № 275, предметом якого є аудит дебіторської заборгованості станом на 31.12.2006р. за ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика”, ЗАТ ”Радонкокс”, АТЗТ „Развітіє”,  ЗАТ „ЕнРа”.

Відповідно до п. 4.1. договору вартість всіх послуг, що доручаються відповідачу за договором складає 2500 грн., яка була сплачена позивачем на користь відповідача в якості передплати, що підтверджується платіжним дорученням № 84 від 05.04.2007р.

На виконання умов наведеного договору відповідачем складений аудиторський висновок про дебіторську заборгованість станом на 31.12.2006р.

Як вбачається з аудиторського висновку, в ході проведеного аудиту відповідачем було підтверджено наявність дебіторської заборгованості ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика” в сумі 1088505,74 грн., ЗАТ ”Радонкокс” в сумі 253748,0 грн., АТЗТ „Развітіє” в сумі 273302,68 грн.,  ЗАТ „ЕнРа” в сумі 812322,40 грн.

Також відповідачем встановлено, що ці суми є безнадійною заборгованістю, оскільки щодо наведених контрагентів позивача проведені процедури банкрутства, затверджені ліквідаційні баланси та заборгованість залишилась непогашеною.

Зазначені висновки підтверджуються матеріалами справи.

Так, за договором від 01.03.2001р. № ЮЗ-КК-0071 позивач перерахував на користь ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика” за вугільну продукцію грошові кошти в сумі 3940000,0 грн. ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика” частково повернуло грошові кошти частково відвантажило вугільну продукцію, що обумовило наявність заборгованості в розмірі 1088505,74 грн, яка підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.04.2003 р. Ухвалою Господарського суду Донецької області по справі  № 33/27Б  від 01.07.2003 р. позивача було включено в реєстр кредиторів. Ухвалою Господарського суду Донецької області по справі  № 33/27Б  від 9 лютого 2005 р. було затверджено ліквідаційний баланс ЗАТ „Калінінська збагачувальна фабрика”.

За умовами договору від 01.09.2000р. № РК-ПР-266 позивач перерахував на користь ЗАТ ”Радонкокс” за послуги по переробці вугільного концентрату в готову продукцію - кокс. З акту звіряння взаєморозрахунків станом на 01.05.2002 р. випливає часткове повернення ЗАТ „Радонкокс” грошові кошти та  наявність заборгованість ЗАТ „Радонкокс” перед позивачем  в розмірі 253748,0 грн. Постановою Господарського суду Донецької області по справі  № 15/257Б  від 10.06.2004 р. ЗАТ „Радонкокс” було визнано банкрутом, ухвалою  Господарського суду Донецької області по справі  № 15/257Б  від 02.04.2007 р. затверджений ліквідаційний баланс.

За договором купівлі-продажу від 21.08.2000 р. № ДР-КД-191 укладеному позивачем з АТЗТ „Развітіє” виникла заборгованість за кокс доменний на суму 273302,68 грн., що підтверджується даними актів звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2002 р. Постановою суду від 14.08.2001 р. АТЗТ „Развітіє” визнано банкрутом. Ухвалою Господарського суду Донецької області по справі  № 33/52Б  від 22.01.2004 р. затверджений ліквідаційний баланс.

Внаслідок відвантаження коксу доменного та перерахунку с поточного рахунку грошових коштів при виконанні договору купівлі-продажу від 01.11.2000р. № ЮЄ-КД-931 укладеному  між позивачем та ЗАТ „ЕнРа” виникла заборгованість останнього перед позивачем в сумі 812322,40 грн. Наявність заборгованості підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.04.2002 р. Ухвалою Господарського суду Донецької області по справі  № 33/54Б  від 16.08.2002 р. позивача було включено в реєстр кредиторів. Ухвалою Господарського суду Донецької області по справі  № 33/54Б  від 18 січня 2007 р. затверджений ліквідаційний баланс.

Відповідно до п. 1.25 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак:

заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності; прострочена

заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, направлені на примусове стягнення майна позичальника, не призвели до повного погашення заборгованості;

заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна:

фізичної особи, на яке відповідно до закону може бути спрямовано стягнення;

фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності);

заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості, за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до повного покриття заборгованості;

заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажору), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми, померлими або недієздатними, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Таким чином, цілком правомірними є висновки про наявність безнадійної заборгованості ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика”, ЗАТ ”Радонкокс”, АТЗТ „Развітіє”,  ЗАТ „ЕнРа” перд позивачем в сумах, відповідно, 1088505,74 грн., 253748,0 грн., 273302,68 грн., 812322,40 грн.

Твердження позивача про те, що валові витрати які раніше були відображені щодо виданого авансу необхідно сторнувати та те, що після закінчення строку позовної давності заборгованість покупця щодо товарів, що придбаваються, трансформується в безповоротну фінансову допомогу не узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до Згідно пп. 1.22.1 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”,  безповоротна фінансова допомога - це:

сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод;

сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора;

сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності;

основна сума кредиту або депозиту, наданих платнику податку без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Як свідчать обставини справи, у спірних правовідносинах відсутні ознаки безповоротної фінансової допомоги щодо сум дебіторської заборгованості ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика”, ЗАТ ”Радонкокс”, АТЗТ „Развітіє”,  ЗАТ „ЕнРа”.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на положення наведеної норми щодо суми заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності, оскільки за змістом наведеного така заборгованість може бути визначена як безповоротна фінансова допомога для боржників позивача - ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика”, ЗАТ ”Радонкокс”, АТЗТ „Развітіє”,  ЗАТ „ЕнРа”, але ніяк ні позивача.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач не надавав безповоротну фінансову допомогу, а сплатив грошові кошти згідно договорів за поставку продукції. Не отримавши її, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення, був включений до складу кредиторів, боржник був визнаний банкрутом, але ж його майна не вистачило для погашення боргу. Всі ці обставини прямо свідчать про наявність безнадійної заборгованості та спростовують твердження про наявність у позивача безповоротної фінансової допомоги.

До того ж, положення наведеної норми можуть застосовуватись не у зв’язку з оголошенням боржників банкрутами, а при закінчення строку позовної давності. Проте, матеріалами справи підтверджується відсутність закінчення строків позовної давності у правовідносинах позивача з його дебіторами.

Згідно до пп. 5.2.8 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат відносяться суми безнадійної заборгованості, у разі коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного наслідку.

Враховуючи встановлену судом наявність безнадійної заборгованості ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика” в сумі 1088505,74 грн., ЗАТ ”Радонкокс” в сумі 253748,0 грн., АТЗТ „Развітіє” в сумі 273302,68 грн.,  ЗАТ „ЕнРа” в сумі 812322,40 грн. позивач має право віднести ці суми до складу валових витрат на підставі наведеного пп. 5.2.8 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, що свідчить про цілком правомірний висновок відповідача з цього приводу наведений у аудиторському висновку.

Також суд вважає безпідставними і твердження позивача про те, він повинен зменшувати податковий кредит з податку на додану вартість, сформований раніше у зв’язку з придбанням у ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика”, ЗАТ ”Радонкокс”, АТЗТ „Развітіє”,  ЗАТ „ЕнРа” відповідних товарів, про що неправомірно у аудиторському висновку вказане зворотне. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1.4. Закону України „Про податок на додану вартість”, поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Відповідно до п. 7.4.1. Закону України „Про податок на додану вартість”,  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 7.5.1 Закону України „Про податок на додану вартість”, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.4.5. Закону України „Про податок на додану вартість”, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Сторонами підтверджено, що у позивача наявні відповідні податкові накладні та суми податкового кредиту за операціями з ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика”, ЗАТ ”Радонкокс”, АТЗТ „Развітіє”,  ЗАТ „ЕнРа” сформовані правомірно у відповідних податкових періодах та за правилом першої подій наведеного вище.

Відповідно до  п. 4.5. ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, в редакції, що діяла до 31 березня 2005 року, у разі коли після поставки товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації за поставку товарів (робіт, послуг), включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари продавцю, а також у зв'язку з визнанням боргу покупця безнадійним у порядку, визначеному законодавством України, податок, нарахований у зв'язку з такою поставкою, перераховується відповідно до змін бази оподаткування. При цьому продавець зменшує суму податкового зобов'язання на суму надмірно нарахованого податку, а покупець відповідно збільшує суму податкового зобов'язання на таку ж суму в період, протягом якого була зменшена сума компенсацій продавцю. У зворотному порядку відбувається перегляд сум податкових зобов'язань при збільшенні суми компенсації продавцю.

Правила, визначені цим пунктом, застосовуються також при збільшенні суми валових витрат або валового доходу платника цього податку внаслідок проведення процедур врегулювання сумнівної або безнадійної заборгованості відповідно до положень статті 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" чи визнання боргу покупця безнадійним з інших причин, визначених законом.

Таким чином, наведеними нормами п.п.4.5. закону коригування податкового кредиту у зв’язку з безнадійною заборгованістю суми не стягнутої з боржника у зв’язку з його банкрутством та відсутністю майна та коштів боржника для погашення заборгованості не передбачено. Слід зазначити, що ці положення п.4.5. можуть бути розповсюджені лише на продавців товару, проте у спірних відносинах позивач є їх покупцем.

Діюча на цей час нова редакція цього пункту, п. 4.5. ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість” встановлює, що, якщо після поставки товарів (послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Тобто, нова редакція цього пункту взагалі не містить підстав для коригування податку на додану вартість у разі визнання боргу покупця безнадійним і в разі проведення процедури врегулювання сумнівної заборгованості. Такою підставою визначено лише зміну суми компенсації вартості товарів (послуг) після їх поставки, включаючи перегляд цін і повернення товарів.

Таким чином, відповідно до законодавства у позивача відсутній обов’язок якимось чином коригувати (в т.ч. зменшувати) податковий кредит будь-яких податкових періодів у зв’язку з наявністю, відповідно до закону, безнадійної заборгованості ЗАТ ”Калінінська збагачувальна фабрика”, ЗАТ ”Радонкокс”, АТЗТ „Развітіє”,  ЗАТ „ЕнРа”.

Враховуючи наведене, висновки відповідача з цього приводу наведені у аудиторському висновку також цілком правомірні та ґрунтуються на законодавстві.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати, що аудиторський висновок складений відповідачем з порушенням закону, що обумовлює належне виконання відповідачем своїх обов’язків по Договору № 275 про аудит дебіторської заборгованості станом на 31.12.2006 р. та, як наслідок, спричинення будь-яких збитків позивачу.

На підставі викладеного та керуючись п. 1.25 пп. 1.22.1 ст. 1 пп. 5.2.8 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, п. 1.4 ст. 1, п. 4.5 ст. 4,  п. 7.4.1 , 7.4.5., 7.5 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, ст.ст. 19, 21 Закону України „Про аудиторську діяльність”, ст.ст. 526, 610, 611, 623, 906 Цивільного Кодексу України,  ст.ст. 1, 2, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 78, 82, 83, 84, 85 ГПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Мал-Юст” до Аудиторської фірми у формі Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОНГИФ” про стягнення збитків у розмірі 2500 гривень – відмовити.

Рішення набуває законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття.

Суддя