ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2007 р.                                                                   Справа № 12/55

Суддя господарського суду Чернівецької області Бутирський Андрій Анатолійович

розглядаючи справу

за позовом   Управління Пенсійного фонду України в Путильському районі

до відповідача Сільськогосподарський виробничий кооператив "Зоря Карпат"

про стягнення заборгованості по пільгових пенсіях - 4202,23грн.

за участю представників:

позивача:  Микитчук І.В.

відповідача:  Годлевський А.П.

прокурора

Постанову прийнято 27.04.2007 року у зв’язку з оголошенням перерви у судовому засіданні 25.04.2007 року

ВСТАНОВИВ:

: Управління Пенсійного фонду України в Путильському районі звернулося з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ”Зоря Карпат” с.Селятин, Путильського району про стягнення 4202,23 грн. заборгованості по виплаті і доставці пільгової пенсії гр. Микитюк О.А. за квітень 2006 року – березень 2007 року.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що гр. Микитюк О.А. пільгову пенсію призначено на підставі пункту ”ж” статті 13 Закону України ”Про пенсійне забезпечення”, що на думку відповідача, не дає права позивачу вимагати відшкодування витрат по виплаті і доставці пільгової пенсії. Крім того, відповідач посилається на рішення господарського суду Чернівецької області у справі № 7/146 від 17.08.2005 року та у справі № 7/72 від 26.04.2006 року, якими позивачу вже було відмовлено у задоволенні аналогічного позову.

Розглянувши подані документи, з’ясувавши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач взяти на облік у Пенсійному фонді 01.03.1991 року.

На підставі подання колгоспу ”Зоря Карпат” (а.с. 10), правонаступником якого є відповідач (а.с. 25), та довідки виконкому Селятинської сільської ради, гр. Микитюк О.А. призначено пільгову пенсію на підставі пункту ”ж” статті 13 Закону України ”Про пенсійне забезпечення”.

Судовим слуханням встановлено, що позивач у квітні 2006 року – березні 2007 року виплатив вказаній громадянці пільгову пенсію у сумі 4022,23 грн., що підтверджується довідкою поштового райвузлу зв’язку (а.с. 18). Дані кошти відповідачем не компенсовані.

За таких обставин справи позов підлягає задоволенню частково, у сумі 4022,23 грн., виходячи з наступного.

Статтею 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 р. № 1788-ХІ зі змінами та доповненнями (надалі Закон № 1788-ХІ) визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах. До 17.02.2000 року вказана стаття також регулювала порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пп. „б”-„з” статті 13 Закону № 1788 (відповідно до Закону України від 16.05.1996 року № 198/96-ВР).

Законом України  „Про внесення змін до деяких законів України” від 17.02.2000 року № 1461-ІІІ порядок внесення плати на покриття фактичних витрат на виплату і доставку пенсій змінено, виключено норму, що регулювала дане питання у статті 13 Закону № 1788-ХІ та врегульовано порядок покриття витрат на виплату та доставку пільгових пенсій шляхом введення окремого виду збору на обов’язкове державне пенсійне страхування у Закон України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”.

Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” № 400/97-ВР від 26.06.1997 року за змінами та доповненнями (надалі Закон № 400/97) передбачено, що платники збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, передбачені статтею 1 цього Закону, повинні сплачувати  збір на обов’язкове державне пенсійне страхування у розмірах, встановлених статтею 4 цього Закону, що визначається у відсотковому відношенні від об’єкта оподаткування, який передбачений статтею 2 цього закону.

Зокрема, відповідно до Закону № 400/97, суб’єкти підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обов’язкове державне пенсійне страхування у 100 відсотковому розмірі від об’єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів „б” –„з” статті 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення” до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення”.

Розмір сум до відшкодування на поточний рік витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій призначених на пільгових умовах визначається у повідомленнях, які формуються працівниками Пенсійного фонду України, а підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду визначену у повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п.п. 6.4, 6.8  п. 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Пенсійного фонду № 21-1 від 19.12.2003 року зі змінами та доповненнями (надалі Інструкція).

Абзац 5 пункту 2 Розділу ХУ Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”  № 1058-ІУ від 09.07.2003 року (надалі Закон № 1058-ІУ), який з 01.01.2006 р. стосується і осіб, пенсії, яким призначені відповідно до п.п. „б”-„е” та „ж” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення” і має зворотну дію, регулює лише порядок виплати пенсій, а не змінює порядок відшкодування, та не звільняє підприємства, зазначені у статті 1 (п.п.1, 2) Закону № 400/97 від сплати збору на відшкодування виплачених пільгових пенсій.

Згідно до статті 3 Закону № 400/97 збір на обов’язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду у порядку, визначеному законодавством України.

П.2 Розділу ХУ „Прикінцеві положення” Закону № 1058-ІУ передбачено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто, зазначений вище порядок відшкодування.

З огляду на викладені норми законодавчих актів, відповідач, як платник збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та юридична особа, працівники якої вийшли на пільгову пенсію, зобов’язаний сплатити Пенсійному Фонду збір у 100-відсотковому розмірі сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій його працівникам, тобто, у повному розмірі відшкодувати Пенсійному фонду фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених працівникам відповідача.

У частині стягнення 180,00 грн. слід відмовити, оскільки позивач надав докази отримання працівником відповідача пільгової пенсії лише на суму 4022,23 грн.

Доводи відповідача не беруться до уваги судом з підстав, наведених вище. Що стосується посилання відповідача на рішення господарського суду Чернівецької області у справі № 7/146 від 17.08.2005 року та у справі № 7/72 від 26.04.2006 року, то вказані рішення не стосувались періоду, за який стягується борг у справі № 12/55, а відтак вони не мають преюдиційного характеру у розумінні частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судові витрати, у частині державного мита, покласти на відповідача, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом.

Керуючись статтями 71, 87, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 167, пунктами 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу ”Зоря Карпат”, код 03800309, с.Селятин, Путильського району:

- на користь Управління Пенсійного фонду України в Путильському районі, код 21430578, смт.Путила, вул. Українська, 180 – 4022,23 грн., боргу;

- у дохід державного бюджету 42,02 грн. державного мита.

2.          У решті вимог відмовити.

3.          Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-третьої, п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з дня складання у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, встановлений цим кодексом, постанова набирає сили після закінчення цього строку.

У разі надання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

ПОСТАНОВИВ:

Суддя                                                             А.А. Бутирський