Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Адміністративна                     Головуючий по 1-й інстанції

справа № АС-13/388-06                    суддя – Водолажська Н.С.

Доповідач по 2-й інстанції

суддя –Гончар Т.В.

“02” квітня  2007 р.                     м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді Погребняка В.Я., суддів Гончар Т.В.,  Істоміної О.А.

при секретарі –Андросовій О.В.

за участю представників:

позивача –Ярового В.М., голови

відповідача –  А.В.Демчан (дов. у справі)

розглянувши  апеляційну скаргу позивача, Міського споживчого товариства “КООП –Сільгосппродукти”, м. Харків (вх. № 935 Х/2-6 від 12.03.2007 р.) на постанову господарського суду Харківської області від 27.01.2007 р. у справі № АС-13/388-06    за позовом  Міського споживчого товариства “КООП –Сільгосппродукти”, м. Харків

до  ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова

про визнання незаконними перевірки РРО та визнання недійсними повідомлень-рішень,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом та, після доповнення вимог, просив визнати незаконними перевірки, проведені ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова (далі –Інспекція), визнати недійсними акти перевірок від 21.07.2003 р., від 11.10.2004 р., 08.12.2005 р. та визнати недійсними повідомлення-рішення від 30.07.2003 р. № 226-23-319-6636/0, від 14.10.2004 р. № /7673/0 та рішень від 16.12.2005 р. № /0, від 17.01.2006 р. № /1, від 15.03.2006 р. № /2, від 16.12.2005 р. № /0, від 17.01.2005 р. № /1, від 15.03.2006 р. № /2. Також, позивач просив суд визнати недійсним протокол про адміністративні правопорушення від 20.12.2005 р. стосовно Ярового В.М. та від 27.12.2005 р. стосовно Белецької Л.В., обгрунтовуючи вимоги незаконністю перевірок.

Постановою господарського суду Харківської  області від 27.01.2007 р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення від 30.07.2003 р. № 226-23-319-6636/0, від 14.10.2004 р. № /7673/0 в частині визначення штрафних санкцій сумою податкового зобов’язання. Закрито провадження у справі в частині визнання недійсними протоколів про адміністративні правопорушення від 20.12.2005 р. стосовно Ярового В.М. та від 27.12.2005 р. стосовно Белецької Л.В. В решті вимог в задоволенні позову відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що санкції за порушення позивачем вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі –Закон) застосовані відповідачем правомірно.

Позивач з постановою господарського суду Харківської області від 27.01.2007 р. не погодився, подав  апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової, якою задовольнити позовні вимоги,  посилаючись на те, що господарським судом були порушені норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що перевірки проведені з порушенням чинного на момент перевірки законодавства.

Відповідач з доводами апеляційної скарги не погоджується, у запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити оскаржувану постанову без змін, а у задоволенні апеляційних вимог –відмовити, зазначаючи при цьому, що підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Колегія суддів, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова місцевого суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 21.07.03 р. фахівцями Інспекції на підставі посвідчень № 117 від 21.07.03 р. та № 118 від 21.07.03 р. та плану-графіку проведення перевірок від 13.06.03 р. була проведена перевірка магазина МСТ „КООП -Сільгосппродукти", який розташований за адресою: м. Харків, вул. Рудіка, 3, за результатами якої був складений акт № 192/23-314 від 21.07.03 р.

Перевіркою встановлені порушення  законодавства, а саме: невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахункових операцій, зазначеному в поточному звіті  РРО  на  11,0  грн. та невикористання режиму попереднього програмування в РРО найменувань товарів, що є порушенням п. 11, п. 13 ст. З Закону, за яке рішенням органу ДПС зостосовуються фінансові санкції згідно ст. 17, 22 цього Закону.

Інспекцією на підставі виявлених порушень винесено податкове повідомлення-рішення від 30.07.03 р. № 226-23-319-6636/0 про застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції на суму 140,0 грн.

Крім того 11.10.04 р. фахівцями Інспекції  на підставі посвідчень № 527 від 06.10.04 р. та № 528 від 06.10.04 р. та плану-графіку проведення перевірок від 24.09.04 р. була проведена перевірка того ж магазина за адресою: м. Харків, вул. Рудіка, 3, за  результатами  якої   складений  акт  № 03  від 11.10.04 р. Перевіркою встановлені порушення законодавства: невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахункових операцій, зазначеному в поточному звіті РРО на 21,05 грн. та відсутність цінників на 2-х найменуваннях товарів - пиво "Чернігівське", "Біле нефільтроване", що є порушенням п. 8, п. 13 ст. З Закону, за яке рішенням органу ДПС зостосовуються фінансові санкції згідно ст. 22, 23 цього Закону.

За наслідками перевірки Інспекцією винесено податкове повідомлення-рішення від 14.10.04 р. № /76730/0 про застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції на суму 139,25 грн.

Суд першої інстанції також встановив, що працівниками Інспекції на підставі посвідчень від 08.12.05          р. № 179, № 180 та плану-графіку проведення перевірок від 29.11.05 р. проведено  перевірку  магазину позивача за тією ж адресою, про що складено акт від 08.12.05 р. № 20350321/2350, та якою встановлено, що при реалізації товару на загальну суму 35,3 грн. розрахункова операція не проведена через реєстратор розрахункових операцій, відповідний розрахунковий документ не виданий. Крім того перевіркою встановлено здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, а саме: у продажу знаходились цигарки „Прима Оптіма-легкий смак" вартістю 1,65 грн. (максимальна ціна 1,60 гри.), що є порушенням п.1, п.2, п.11ст.3 Закону та ст. 11-1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів ".

Присутня при перевірці продавець Белецька Л.В., була ознайомлена з актом перевірки та отримала один його примірник, також був ознайомлений з актом і голова правління товариства Яровий В.М. У поясненні до акта перевірки Белецькою Л.В. підтверджені факти порушень, зазначені в акті перевірки.

Інспекцією на підставі виявлених порушень винесені рішення про застосування до позивача штрафних санкцій № 000136235/0 від 16.12.05 р. в сумі 1000,0 грн. та № /0 від 16.12.05 р. в сумі 176,5 грн.

Після оскарження в адміністративному порядку зазначених рішеннь до Інспекції, були винесені нові рішення №   000136235/1   від   17.01.06   р.   в сумі 1000,0 грн. та за № /1 від 17.01.06 р. на суму 176,5 грн., а після оскарження до ДПА у Харківській області були винесені нові рішення № 000136235/2 від 15.03.06 р. в сумі 1000,0 грн. та за  № /2 від 15.03.06 р. на суму 176,5 грн. Нові рішення з урахуванням результатів розгляду скарг приймалися з метою доведення до підприємства строків сплати застосованих санкцій.

Вищевказані перевірки проведені згідно плану проведення перевірок щодо дотримання СПД встановленого порядку розрахункових операцій, наявності ліцензій, патентів, акцизних марок підприємств сфери торгівлі, громадського харчування на липень 2003 р., жовтень 2004 р. та грудень 2005 р., затверджених начальником Інспекції та згідно направлень на перевірки.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції обгрунтовано виходив з наступного.

Контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог Закону відповідно до ст. 15 Закону здійснюють органи державної податкової служби України (далі –ДПС) шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України. Такі перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, згідно ст. 16 Закону, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні"  (далі –Закон № 501) органи ДПС у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку. Позаплановою виїзною перевіркою, згідно приписів цього ж Закону вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності певних обставин, редбачених ст. 11-1 Закону №501.

Проведені перевірки позивача є плановими, оскільки були передбачені в планах роботи Інспекції, а посилання позивача про неповідомлення письмово  про їх проведення за 10 днів до начала проведення перевірки –безпідставними тому, що такий порядок  передбачено  при проведені планових реревірок щодо сплати податків та зборів (обов’язкових платежів).

Оскільки згідно з вимогами Закону № 501  умовою  надання  наказу   на  проведення перевірки є умова для проведення позапланової перевірки, якою не є спірні перевірки, то посилання позивача, що йому не були надані накази на проведення перевірок, є необгрунтованими.

Також положення статті 11-1 та 11-2 Закону № 501, які визначають підстави та умови  проведення позапланових перевірок, зокрема видачу наказу на перевірку, згідно змін внесених Законом України № 2505 в редакції від 25.03.05 р.,  не можуть розповсюджувати на перевірки, що проведені до набрання чинності цих змін, тобто на перевірки від 21.07.03 р. та від 11.10.04 р.

Згідно Розпорядження ДПА України № 89-р від 20.05.97 р. "Про посвідчення на перевірку" (далі –Розпорядження), яке діє до теперішнього часу в частині, що не суперечить Закону № 501, доручено головам ДПА в областях застосовувати в роботі посвідчення на перевірку, яке оформляється на кожного працівника, який бере участь в перевірках суб'єктів підприємницької діяльності. Працівники без належно оформленого посвідчення не мають права брати участь у перевірках  цих суб'єктів. Це Розпорядження не встановлює обмежень щодо особового складу перевіряючих, а  ставить їх право брати участь у перевірки лише від того, чи отримали вони від органу ДПС, де зареєстрований суб'єкт підприємницької діяльності, належним чином оформлені направлення (посвідчення) на перевірку. Тому ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова мав право та видав перевіряючим направлення на перевірки, в т.ч. і на ту, що відбувалася 08.12.05 р.

Ненадання документів або їх надання з порушенням  вимог ч.1 ст. 11-2 Закону № 501 є підставою для недопущення перевіряючих на перевірку, що проводилася 08.12.05 р. Але, перевіряючі фактично були допущені до проведення перевірки, що підтверджується складеними актами перевірок, підписом працівників позивача про отримання вказаних актів, наданням на вимогу перевіряючих письмових пояснень.Отже на час проведення перевірок у позивача не існувало сумнівів щодо їх правомірності, а надані сторонами документи є підтвердженням, що перевіряючі діяли в межах наданих ним повноважень.

Таким чином суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо неправомірності проведених спірних перевірок, а позов в цій частині    не підлягаючим задоволенню.

Водночас порушення порядку проведення перевірки, не може бути підставою для визнання недійсним рішення, яке прийнято на підставі висновків такої перевірки, без з'ясування обставин чи мали місце викладені в такому акті факти порушень законодавства.

Матеріали справи свідчать, що встановлені під час проведення перевірок порушення, підтверджуються додатками до актів перевірок, а саме описами готівкових коштів на місці проведення розрахунків, копіями х - звітів, описами товару, що знаходиться в реалізації, поясненнями працівників позивача та не спростовані представником позивача жодним доказом в судовому засіданні.

Тобто штрафні (фінансової) санкції за порушення позивачем вимог Закону застосовані відповідачем правомірно.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, оскаржені повідомлення-рішення від 30.07.03 р. № 226-23-319-6636/0 та від 14.10.04 р. № /7673/0 прийняті згідно п. 4.2.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондам". Але згідно з преамбулою цього Закону, він є спеціальним законом з питань оподаткування. Відповідно приписам п. 1.9 ст. 1 цього ж Закону податкове повідомлення (податкове повідомлення-рішення є його різновидом) це письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом. Ця форма акту ненормативного характеру може застосовуватись лише щодо обов'язків зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Норми ст. ст. 14 та 15 Закону України „Про систему оподаткування", якими визначений вичерпний перелік податків і зборів, не передбачають штрафні санкції за порушення положень Закону як вид податків або зборів. Тому обов'язок платника податків сплатити суму штрафу за порушення приписів цього Закону не віднесене до категорії податкового зобов'язання або податкового боргу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача не було підстав визначати застосовані податковими повідомленнями-рішеннями від 30.07.03 р. № 226-23-319-6636/0 та від 14.10.04 р. № /7673/0 штрафні санкції сумою податкового зобов'язання позивача, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимог про визнання недійсними протоколів про адміністративні правопорушення від 20.12.05 р. та від 27.12.05 р. стосовно Ярового В.М. та Белецької Л.В. суд обгрунтовано зазначив, що вони стосуються фізичних осіб і не можуть розглядатися в господарському суді за правилами КАСУ, а тому  дійшов висновку  про закриття провадження в цій частині вимог на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначивши  наступне.

Позивач не подав суду належних доказів, які б об'єктивно і у визначеному законом порядку, підтвердили б його позицію. Заперечуючи проти висновків місцевого господарського суду, апелянт зазначив, що обов’язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак за загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та  заперечення відповідно до статті 71 КАС України. Дійсно в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб’єкта владних повноважень.

Інспекцією як в ході розгляду  справи  в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції було доведено належними доказами, що мали місце порушення при проведенні вищевказаних перевірок, а перевіряючі діяли в межах наданих ним повноважень.

Порушення, які встановлені під час проведення перевірок, підтверджені додатками до актів перевірок, а саме описами готівкових коштів на місці проведення розрахунків, копіями х - звітів, описами товару, що знаходиться в реалізації, поясненнями працівників позивача та не спростовані представником позивача.

При цьому колегія суддів зазначає, що ні в позові, ні в подальших поясненнях позивач не спростовував наявність виявлених порушень при проведенні вищевказаних перевірок. Зокрема, при перевірці  магазину позивача, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Рудіка, 3 присутня продавець Белецька Л.В., яка була знайомлена з актом перевірки і один примірник акта отримала, у поясненні до акта-перевірки підтвердила вказані факти порушень.

Стосовно посилань апелянта на застосування фінансових санкцій за здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами за ціною вищою від максимальної, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що в процедурі прийняття рішення про застосування санкцій не були порушені права позивача та норми п. 4.4 Порядку, який затверджений ДПА в межах повноважень наданих законом. Висновки перевіряючих стосовно наявності цінників на товари (тютюнові вироби), що знаходилися на реалізації в магазині за ціною, що перевищувала допустиму максимальну ціну, позивачем не спростовані, а посилання на те, що в момент перевірки ці цигарки не реалізовувалися не можуть бути прийняті як докази, оскільки знаходження товару на доступному для покупців місці, наявність цінника із вказаною на ньому ціною свідчить саме про те, що ці товари ( цигарки) знаходилися у позивача з метою їх реалізації шляхом роздрібної торгівлі, що підтвердила поясненнями до акта перевірки продавець Белецька Л.В.. В спростування зазначеного позивач не навів жодного доказу, а тільки свої пояснення.

Одним з мотивів оскарження прийнятого по справі судового рішення апелянт зазначив відсутність доказів на підтвердження законності залучення посадових осіб Бордунова О.М га Ольховського С.Б до проведення перевірки МСТ “КООП –Сільгосппродукти”. Однак, як свідчать матеріали справи перевіряючи були наділені повноваженнями на перевірку: вона здійснювались на підставі посвідчень та направлень і перевіряючі фактично були допущені до проведення перевірки, що підтверджується складеними актами перевірок, підписом працівників позивача про отримання вказаних актів, наданням на вимогу перевіряючих письмових пояснень. Тобто на момент перевірок у позивача не існувало сумнівів щодо їх правомірності.

Разом з тим, як вже встановлено судом першої інстанції, вищезазначене Розпорядження не встановлює обмеження щодо особового складу перевіряючих, а ставить їх право брати участь у перевірці лише від того, чи отримали вони від органу ДПС, де зареєстрований суб'єкт підприємницької діяльності, належним чином оформлені направлення (посвідчення) на перевірку. Зважаючи на те, що позивач зареєстрований в Інспекції, то саме цей орган ДПС видав перевіряючим направлення на перевірки.

Твердження апелянта, що вказані перевірки не є плановими, а є оперативними не  відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства.

Питання проведення податковими органами перевірок додержання суб'єктами підприємницької діяльності  порядку проведення розрахунків за товари регламентоване Порядком взаємодії між підрозділами органів ДПС України  при організації документальних перевірок юридичних осіб. Згідно приписів розділу 6 Порядку перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового і безготівкового обігу проводяться за окремими планами органів ДПІ.

Статтями 8-11 Закону № 501 передбачено, що контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи ДПС України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України. А відповідно до п. 4 ст. 10 Закону № 501 на органи ДПС покладена функція здійснення контролю за додержанням  установленого порядку розрахунків  із споживачами з використанням електронних контрольно-кассових апаратів, товарно-касових книг, лімітів готівки в касах та її використанням для розрахунків за товари, роботи і послуги.

Такий контроль згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. ст. 15, 16  Закону здійснюється  у формі проведення перевірок.

Тобто  законодавець та центральний орган виконавчої влади (ДПА) на підставі наданих законом повноважень, встановлюють особливу процедуру проведення перевірки    та прийняття рішень за її результатами. Дотримання цієї процедури є обов'язковим для органів ДПС. Процедура передбачає як права органу ДПС так і права суб'єкта господарювання, яких необхідно дотримуватися при прийнятті рішення.

Посилання позивача на те, що йому не були надані накази на проведення перевірок колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач і не повинен був надавати накази на проведення спірних перевірок.

Згідно з вимогами Закону № 501  умовою  надання  наказу   на  проведення перевірки є умова для проведення позапланової перевірки, якою не є спірні перевірки.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до приписів п.п. 1-10) ч. 3 ст. 2 КАСУ зокрема: на     підставі,     у   межах   повноважень   та   у   спосіб,    що передбачені Конституцією та законами України; з   використанням   повноваження   з    метою,    з    якою    це повноваження надано; обґрунтовано,   тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Колегія суддів дійшла висновку, що  перевірки позивача були проведені працівниками органів ДПС в межах повноважень податкових органів та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, отже, і проведені перевірки, і їх закріплені результати, є легітимними.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно з’ясуванні обставин, що мають значення для справи та прийняв судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування постанови господарського суду Харківської області від 27.01.2007 р. у справі № АС-13/388-06 відсутні. Відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись  ст. ст. 195, 196, п.1 ст. 198, 200, 206, 209, 211, 212, 254, КАС України, колегія суддів апеляційного суду, одностайно, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Міського споживчого товариства “КООП –Сільгосппродукти”  залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 27.01.2007 р. у справі № АС-13/388-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Роз'яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу  подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Справу направити до господарського суду Харківської області.

Головуючий суддя          В.Я.Погребняк

Суддя          Т.В. Гончар

Суддя          О.А.Істоміна