ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.
№ 8/569-9/44

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Подоляк О.А.

суддів :
Ковтонюк Л.В.,
Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ “Комплексні рішення”

на  постанову
від 28.09.2006 р. Київського
апеляційного господарського суду

у  справі
№ 8/569-9/44

за  позовом
ПП “Видавництво Скіф”
(надалі –Підприємство)

до
ТОВ “Комплексні рішення”
(надалі –Товариство)

про
розірвання договору та
стягнення 20 000 грн.

за участю представників:

від позивача
-  Филимонов С.М.

від відповідача
-  не з’явились

В С Т А Н О В И В:

В червні 2005 р. Підприємство звернулось до суду з позовом, обґрунтованим ст. ст. 611, 678 ЦК України, про зобов’язання Товариства здійснити обмін сканеру “Nikon Super Coolscan 8000 ED LS-8000”, гарантійний талон № 360/02 від 24.04.2002 р., гарантія ділера № 208182, на аналогічний товар належної якості.

В процесі розгляду справи позивач в порядку ст. 22 ГПК України змінив предмет позову та просив суд з посиланням на ст. 678 ЦК України розірвати договір від 24.04.2002 р. купівлі-продажу сканера “Nikon Super Coolscan 8000 ED LS-8000” та зобов’язати відповідача повернути грошові кошти в сумі 20000 грн., сплачені за товар неналежної якості.

Товариство проти заявлених вимог заперечувало.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.08.2005 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2005 р., позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 20000 грн. основного боргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2005 р. рішення господарського суду міста Києва від 22.08.2005 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2005 р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

На новому розгляді справи, за наслідком подання заяви про уточнення позовних вимог, Підприємство просило суд: розірвати договір купівлі-продажу від 24.04.2002 р. сканеру “Nikon Super Coolscan 8000 ED LS-8000”, гарантійний талон № 360/02 від 24.04.2002 р., гарантія ділера № 208182; зобов’язати Товариство повернути грошові кошти за товар в сумі 20000 грн.; розірвати договір купівлі-продажу обладнання від 04.06.2002 р.; зобов’язати Товариство повернути грошові кошти за обладнання в сумі 24356,10 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.03.2006 р. (суддя Жирнов С.М.) припинено провадження у справі в частині вимог про розірвання договору купівлі-продажу від 24.04.2002 р. сканеру “Nikon Super Coolscan 8000 ED LS-8000” та договору купівлі-продажу обладнання від 04.06.2002 р. з посиланням на п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2006 р. (судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф., Рєпіна Л.О.) рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2006 р. скасовано, позов задоволено частково: розірвано договір купівлі-продажу від 24.04.2002 р.; стягнуто з відповідача на користь позивача 20000 грн.; в задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами відповідно до видаткової накладної № РН-198 від 24.04.2002 р. Підприємством отримано та оплачено (платіжне доручення № 468 від 24.04.2002 р. на суму 20000 грн.) сканер “Nikon Super Coolscan 8000 ED LS-8000”. Товариством, як продавцем вказаного сканера, надано 2-річний строк гарантії заводу виробника.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 678 ЦК України якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до виготовлювача товару.

Приймаючи постанову апеляційний господарський суд виходив з того, що Підприємство у 2004 р. двічі повертало Товариству придбаний у нього сканер на гарантійний ремонт. Оскільки строк проведення ремонту сканера не вбачається розумним та пов'язаний з непропорційними затратами  часу, а недоліки сканеру з'явилися знову після їх усунення, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача про розірвання договору купівлі-продажу від 24.04.2002 р. та про зобов'язання відповідача повернути 20000 грн. вартості сканеру в порядку ч. 3 ст. 651, ч. 2 ст. 678 ЦК України.

Проте, з наведеними мотивами погодитись не можна.

Заявлені Підприємством вимоги ґрунтуються на положеннях ст. 678 ЦК України, яка визначає правові наслідки передання товару неналежної якості за договором купівлі-продажу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Згідно ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Водночас, в  силу  норми  ч. 4 ст. 678 ЦК України положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки.  Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Застосовуючи до спірних відносин сторін положення ст. 678 ЦК України, суди не надали належну юридичну оцінку відносинам сторін з урахуванням того, що сканер придбавався Підприємством для використання в господарській діяльності, на що також посилався позивач у позовній заяві (а. с. 2-3), що є характерною рисою договору поставки (ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 264 ГК України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу. Законодавством можуть бути передбачені особливості поставки окремих видів продукції виробничо-технічного призначення або виробів народного споживання, а також особливий порядок здійснення поставки продукції для державних потреб. Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Таким чином ч. 2 ст. 712 ЦК України надає всім положенням ст. ст. 655-697 ЦК України диспозитивного значення, якщо йдеться про їх застосування до зобов’язань поставки. Тобто, переважному застосуванню до зобов’язань поставки підлягають положення ст. ст. 264-271 ГК України, а положення ст. ст. 655-697 ЦК України підлягають застосуванню, якщо інше не передбачено законами, що формулюють спеціальні правила щодо поставки.

Гарантії якості товарів, а також претензії у зв'язку з недоліками поставлених товарів регулюються ст. 269 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГК України строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред'явлення постачальникові претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу.

Згідно положень ч. ч. 5-8, ст. 269 ГК України постачальник (виробник) гарантує якість товарів у цілому. Гарантійний строк на комплектуючі вироби і складові частини вважається рівним гарантійному строку на основний виріб, якщо інше не передбачено договором або стандартами (технічними умовами) на основний виріб. Постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. У разі усунення дефектів у виробі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні виробу гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни. У разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором. Позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Таким чином, у разі виявлення недоліків протягом гарантійного строку покупець за договором поставки не отримує прав, передбачених ст. 678 ЦК України, але має право вимагати від постачальника (виробника) усунення дефектів виробів за його рахунок.

При цьому, у всіх випадках, коли виявляється неналежна якість або некомплектність товарів, поставлених на підставі договору поставки, в тому числі і при виявленні дефектів виробів в період гарантійного строку, з постачальника може бути стягнуто штраф в порядку ч. 7 ст. 269 ГК України.

Приймаючи постанову від 21.12.2005 р. у даній справі Вищий господарський суд України вказував на неповне дослідження фактичних обставин справи, неналежне з'ясування дійсних прав і обов'язків сторін, а також неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, ст. 678 ЦК України.

Проте, приймаючи рішення та постанову за наслідками нового розгляду справи суди на наведене уваги не звернули.

Викладене свідчить про те, що судами при розгляді справи не були достатньо враховані вимоги законодавства. Як наслідок, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають ст. ст. 84, 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

В порушення вказаних вимог, господарські суди не виконали вказівок, що містилися у постанові Вищого господарського суду України від 21.12.2005 р.

Згідно ст. ст. 1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права встановлювати або  вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над  іншими, збирати  нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв’язку із вищевикладеним колегія суддів вважає, що приймаючи рішення та постанову, суди надали неповну та невірну юридичну оцінку обставинам справи, порушили і неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст.1117 ГПК України), рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд місцевому господарському суду.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, витребувати та надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ “Комплексні рішення” задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2006 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2006 р. у справі № 8/569-9/44 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий, суддя                                                                      О. Подоляк

С у д д і:                                                                                          Л. Ковтонюк

Н. Мележик