ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"31" травня 2007 р.
Справа №  4/105

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю. І., за участю секретаря судового засідання Волоткевич А.В. розглянувши матеріали справи № 4/105

за позовом: Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградському районі, м. Кіровоград

до відповідача: Кіровоградського районного споживчого товариства, м. Кіровоград

про стягнення 61035,51 грн.

Представники сторін:

від позивача - Твердохліб О.І. , довіреність № 52/07-36  від 11.01.07;

від відповідача - Скляренко В.М. , довіреність № 384  від 28.11.06;

час прийняття: 17 год. вступної та  резолютивної частини

Заслухавши  представників сторін, дослідивши  матеріали справи та  проаналізувавши  правовідносини між учасниками спору, господарський  суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги   обґрунтовано   слідуючим  чином:

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 управління пенсійного фонду України утворюють систему органів Фонду, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення.  Тому Управління Пенсійного фонду України в  Кіровоградському районі  є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно п.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах”, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України 30.04.2002 р. управління контролює надходження збору та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати збору.

Управління має право вживати в установленому законодавством  порядку заходів, спрямованих на стягнення не внесених своєчасно сум збору разом з нарахованою пенею, а також застосовувати штрафні санкції відповідно до законодавства.

Кіровоградське  районне споживче товариство  зареєстровано як платник страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 8 „Про пенсійне забезпечення” виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України відповідно фонд якого формується за рахунок коштів, що відраховується підприємствами і організаціями. Статтями 3,5 Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” передбачено сплату збору до Пенсійного фонду України  одночасно з одержанням коштів в установах банку на оплату праці. У разі недостатності у платника збору коштів на оплату праці сплата збору здійснюється у пропорційних розмірах.

Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 року, який вступив в силу з 29.97.1997 року, передбачено, що збір на обов’язкове державне пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці за ставками визначеними ст.4 вищевказаного Закону. Платник повинен сплатити 32% від об’єкта оподаткування та 1,2% від об’єкта оподаткування, який визначений ст.2 Закону.

Відповідно п.5.2.5 інструкції „Про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов’язкове державне Пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України” затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 року № 16-6 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції від 29.11.2001 року за №998/6189, „У разі виплати заробітної плати з коштів, одержаних з виручки від реалізації продукції чи надання послуг, а також натуроплатою. Наступного дня після кожної зазначеної виплати платники зобов'язані перерахувати до Фонду відповідні суми збору у порядку визначеному п.5.2.4 та п.5.2 Інструкції.

Відповідач порушуючи вищевказані норми Інструкції не проводив  перерахування збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, у зв'язку з чим  виникла  заборгованість в розмірі 61035 грн. 51 коп. станом на  13.02.2007 року, що підтверджено вимогою про сплату боргу  №Ю-235 від 13.02.2007 року.

Доказів сплати заборгованості по сплаті платежів за вказаний  період відповідачем не надано.

Абзацом 8 частини третьої статті 106 Закону України № 1058  „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, який вступив в силу з 01.01.2004 року , передбачено право органу Пенсійного фонду на звернення до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки

Відповідно до ст. 8 „Про пенсійне забезпечення” виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України відповідно фонд якого формується за рахунок коштів, що відраховується підприємствами і організаціями.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі Закону - 1058), до страхових внесків відносяться кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 18,19,20 п.п.1 п. 8 Розділу 15 Закону-1058  страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та  застрахованими особами на умовах і в порядку, визначеному цим Законом, та у розмірах, передбачених Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 року № 400/97, тобто платник нараховує та сплачує страхові внески у встановлений граничний термін за ставкою 32% від суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників і відраховує та перераховує страхові внески від об’єкту оподаткування застрахованих осіб – найманих працівників за ставкою 1-2% від їх сукупного оподатковуваного доходу.

Згідно з п.6 та 12 ст. 20 Закону-1058 страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески нараховані за відповідний базовий звітний період (календарний місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до п. 2 ст. 106 Закону 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальником у визначені строки вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і сплачуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідач  зареєструвався  як  платник  до  фонду  в  управлінні  Пенсійного  фонду в Кіровоградському  районі,  своєчасно  подавав  позивачу  Розрахунки суми  страхових внесків на   загальнообов'язкове  державне  пенсійне  страхування,  однак   визначені  ним  самостійно   суми   страхових  внесків  не сплачував.

Відповідач не визнав  позовні вимоги та  просить  залишити позов без розгляду на підставі  п.2 ст.81 ГПК України, оскільки  відповідачем оскаржено вимогу  позивача Ю-235 та   Управлінням пенсійного  фонду в Кіровоградській   області  проводиться перевірка  обґрунтованості  нарахування  недоїмки. Не визнаючи  позовні вимоги по суті, відповідач вважає, що   являючись   платником  єдиного  податку  згідно до Указу Президента України  “ Про спрощену  систему  оподаткування, обліку  та звітності  суб'єктів  малого підприємництва” він  не  є платником   збору  на обов'язкове  пенсійне страхування. Відповідач  проводив  сплату  єдиного податку від  якого 42  % спрямовувались до пенсійного  фонду.

Проаналізувавши  правовідносини, що виникли між учасниками спору та надавши їм  правову  оцінку, господарський  суд приходить до переконання, що позовні вимоги  підлягають  до повного задоволення з  відповідача підлягає до стягнення   недоїмка в  розмірі 61035 грн.51 коп., яка  повністю  складається із суми несплачених   страхових внесків за період з 01.01.2004 року  по  26.01.2007 року включно. Наявність  заборгованості та її розмір  повністю  підтверджується   результатами  перевірки викладеними в акті  від 26.01.2007 року (а.с.29-31), складеними та  підписаними  керівниками  відповідача   розрахунками суми страхових внесків на  загальнообов'язкове державне  пенсійне страхування (а.с.8-28), вимогою №Ю-235  від 13.02.2007 року (а.с.7).

Господарським  судом не приймаються до уваги  та розцінюються як необґрунтовані   заперечення   відповідача про те, що він не є платником страхових внесків  до пенсійного  фонду враховуючи наступне.

За приписом  ч.  1 ст.  14  Закону України «Про загальнообов'язкове державне  пенсійне страхування».№ 1058-1У від 9 липня 2003 року  який набув законної сили з 01січня 2004 року, передбачено, що страхувальниками є роботодавці : підприємства,  установи   і  організації  незалежно   від  форми   власності,   виду  діяльності  та    господарювання, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із  застрахованими особами, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та  інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб — суб'єктів підприємницької  діяльності, які-обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,  єдиний    податок,,    фіксований    сільськогосподарський     податок,,    придбали

спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах  трудового    договору    (контракту)    або    на    інших    умовах,    передбачених   законодавством.

Згідно  п. б ч. 2 ст. 17 вищезгаданого Закону страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Нарахування страхових внесків здійснюється відповідно до вимог ст. 19  цього ж Закону.

Відповідно до підпункту 1 п. 8 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне Пенсійне страхування» до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і 4 статті II та  у статті 12 цього Закону), а також страхових внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8. ІЗ, 14 статті 11 цього Закону, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в  порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" .

Господарським  судом приймається до уваги, що  для  відповідних   платників збору,  Указ Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» передбачав  звільнення суб'єкта малого підприємництва від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Однак,  відповідно до  ч. 3 та ч. 4 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески визначено як  цільовий загальнообов'язковий  платіж, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом, вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Враховуючи вищевикладене,  господарський суд  вважає, що  Указ Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» не поширюється на спірні правовідносини у зв'язку з набранням чинності Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, оскільки Закон України має вищу юридичну силу  ніж Указ, який є підзаконним нормативним актом з питань оподаткування. Крім того, Закон України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне  страхування був прийнятий пізніше за часом, тому до спірних  правовідносин.має застосовуватись саме цей закон.

Таким  чином, до спірних  правовідносин слід  застосовувати норми спеціального  законодавства, яке  регулює питання   обліку  та  сплати  страхових  внесків на загальнообов'язкове державне соціальне та пенсійне страхування у порядку та на умовах, визначених спеціальним законодавством з питань справляння таких внесків.

Господарським судом  залишається  без задоволення  клопотання  відповідача про зупинення  провадження  по справі у зв'язку з оскарженням  ним вимоги  про  сплату  боргу Ю-235 до  Пенсійного  фонду України, оскільки    ухвалою суду  від 18.05.2007 року   за  клопотанням відповідача  вже  зупинялось  провадження у справі  до  розгляду  аналогічної скарги до Управління  Пенсійного  фонду  в Кіровоградській області і вказане  звернення залишено без задоволення,  вимогу  управління Пенсійного фонду в Кіровоградському   районі визнано  обґрунтованою.  На  думку суду  зупинення  провадження  у  справі  може  безпідставно  затягнути  розумні строки  розгляду  спору.

Господарським  судом не приймається до уваги та розцінюється  як необґрунтоване  пояснення  відповідача  про  безпідставність  нарахування   фінансових санкцій за  2004 рік, оскільки  з  позовних вимог  не вбачається   прохання  щодо стягнення  за вказаний  період  фінансових санкцій чи  пені, позовні вимоги  мають  лише   одну  вимогу- стягнення  заборгованості   по страхових внесках на  загальнообов'язкове  пенсійне страхування.

Заслухавши  представників сторін, дослідивши  матеріали справи та  проаналізувавши  правовідносини між учасниками спору, господарський  суд,

керуючись ст.ст. 160,163,167 Кодексу адміністративного судочинства України,   –

П О С Т А Н О В И В:

Позов    задовольнити повністю.

Стягнути  з Кіровоградського районного споживчого  товариства м.Кіровоград вул. Кільцева 65 р/р 260001561, АППБ "Аваль", код 01755447 заборгованість  по страхових внесках на загальнообов'язкове державне  пенсійне страхування в розмірі  61035 грн. 51 коп. на користь   Управління  Пенсійного  фонду України в Кіровоградському  районі м.Кіровоград  вул. Дарвіна  29 р/р 17 в Кіровоградське облуправління ВАТ ДОБУ, МФО 323475, код 20650071.

Після набрання судовим рішенням законної сили, за заявою стягувача, буде виданий виконавчий лист.

Сторони мають право оскаржити   в  апеляційному  порядку постанову в  порядку і строки  відповідно до ст.   186 Кодексу адміністративного судочинства  України.  Про  апеляційне  оскарження   рішення   суду     першої  інстанції спочатку   подається заява. Обґрунтування мотивів   оскарження і вимоги до суду апеляційної  інстанції викладаються в   апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та  апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через   суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної  скарги одночасно надсилається особою,   яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне     оскарження   постанови  суду   першої   інстанції  подається  протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному  обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня   складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути  подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,   якщо скарга  подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи    апеляційна скарга, подані після закінчення  строків,   встановлених       цією   статтею,   залишаються   без   розгляду,   якщо   суд   апеляційної   інстанції  за  заявою   особи,   яка  їх   подала,   не   знайде   підстав  для  поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова   набирає   законної   сили   відповідно   до   ст.   254   Кодексу  адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає  законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,   встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,  встановлений цим Кодексом, постанова  суду  першої  інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо  його  не  скасовано,   набирає  законної сили   після   закінчення  апеляційного розгляду   справи.   Якщо   строк   апеляційного   оскарження   буде   поновлено,   то  вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова  виготовлена в повному обсязі  31 травня  2007 року.

Суддя