КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15.05.2007
№ 43/600

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:                     Дегтярюк Л.О.

За участю представників:

від позивача - Пільганчук Н.М. (довіреність №
32 від 16.04.2007);

від відповідача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від
05.09.2006);

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
28.09.2006

у справі № 43/600 (Пасько М.В.)

за позовом                               Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма "Інструменти"

до                                                   Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про
стягнення 13 237,72 грн.

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від26.04.2007 відповідно до ст. ст.
69, 99 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги продовжений за заявою
сторін.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Господарського суду м.Києва від28.09.2006 у справі №43/600 позов задоволено.
Стягнуто з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми ”Інструменти” 13 237,72
грн. основного боргу, 132,38 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю, оскільки господарський
суд першої інстанції не у повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення
для справи. При цьому заявник вказує на те, що 23.09.2003 перерахував на
рахунок позивача 30 000,00 грн., чого не заперечує і сам позивач. 23.10.2003 та
06.11.2003 позивач поставив відповідачу товар, зазначений в рахунку-фактурі №
КИ-0001494 від 07.08.2006 на загальну суму 45 237,72 грн. Залишок суми вартості
товару відповідач оплатив 22.10.2003, внісши до каси позивача 15 000,00 грн.,
про що свідчить копія банківської виписки з особового рахунку відповідача щодо
зняття з рахунку 15 000,00 грн. на оплату товару.

Також,
відповідач вказує на те, що згідно із ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та
представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної
особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Господарський суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на
рахунку-фактурі № КИ-0001494 від 07.08.2003 міститься печатка філії позивача. У
оскаржуваному рішення не зазначено, чи з'ясував суд у яких стосунках
перебувають між собою позивач та його філія.

Крім
того, відповідач зазначає, що справу розглянуто без участі відповідача та його
представника, а відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд
відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд
справи, у випадку нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників
судового процесу. Тобто, господарський суд повинен був відкласти розгляд справи
з метою забезпечення права відповідача надати пояснення.

Позивач
відзиву на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст. 96 ГПК України не
перешкоджає перегляду рішення господарського суду першої інстанції.

При
розгляді апеляційної скарги апеляційним господарським судом були заслухані
пояснення представників сторін, досліджені наявні матеріали справи та
встановлено наступне.

Позивач
подав до господарського суду першої інстанції позов про стягнення з відповідача
13 237,72 грн. вартості поставленого товару по видатковим накладним №
КИ-0001384 від 23.10.2003 та № 0001500 від 06.11.2003.

В
обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07.08.2003 направив
відповідачу рахунок-фактуру № КИ-0001494 від 07.08.2003 на загальну суму 45
237,72 грн. на сплату товару. На підставі виставленого рахунку відповідач
здійснив попередню оплату за товар в розмірі 30 000,00 грн. По видатковим
накладним № КИ-0001384 від 23.10.2003 та № 0001500 від 06.11.2003 відповідач отримав
домкрат гідравлічний HYDROFOR H10t, візок для перевезення обладнання Р66 (6Т),
візок для перевезення обладнання керуюча Т88 (8Т), 02 07 6081140 ключ
комбінований 7,5 м. м. на загальну суму 45 237,72 грн. За отриманий товар
відповідач сплатив на рахунок позивача 2 000,00 грн. Таким чином, всього
відповідач перерахував на рахунок позивача за поставлений йому товар 32 000,00
грн., отже, сума заборгованості складає 13 237,72 грн. В підтвердження своїх
вимог позивач надав, зокрема, копії: рахунку-фактури № КИ-0001494 від
07.08.2003, видаткових накладних № КИ-0001384 від 23.10.2003 та № 0001500 від
06.11.2003.

Відповідач,
оскаржуючи рішення господарського суду першої інстанції, вказував на те, що в
нього відсутня заборгованість перед позивачем, оскільки 22.10.2003 відповідач
оплатив залишок суми за поставлений товар готівкою, яку вніс до каси позивача,
на підтвердження чого надав копію банківської виписки з особового рахунку
відповідача про зняття з його рахунку 15 000,00 грн.

Відповідно
до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Згідно
із ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення
в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Частина
1 ст. 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані,
на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору. Разом з тим якщо подані сторонами докази є недостатніми,
господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій
незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення
спору, як це передбачено ч. 1 ст. 38 ГПК України.

З
метою з'ясування всіх обставин справи апеляційний господарський суд ухвалами
від 16.03.2006 про прийняття апеляційної скарги до провадження, від 12.04.2006
та від 26.04.2007 про відкладення розгляду справи зобов'язав позивача надати
прибутковий касовий ордер про прийняття від відповідача коштів в розмірі 15
000,00 грн., витяги з журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових
документів за жовтень-листопад 2003 року, витяг з касової книги для обліку операцій
з готівкою в національній валюті за жовтень-листопад 2003 року та інші
документи, які відображають рух готівки, що надійшла до каси, довідку за
підписом директора та головного бухгалтера про ненадходження від відповідача
коштів в розмірі 15 000,00 грн. до каси товариства у жовтні - листопаді 2003
року, а відповідача - докази відповідачем до каси позивача 15 000,00 грн.
готівки, квитанцію до прибуткового касового ордеру про прийняття позивачем від
відповідача коштів у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідач
витребуваних ухвалами суду документів не надав.

Позивач
на виконання вимог вказаних ухвал надав довідку за підписом директора та
головного бухгалтера позивача про ненадходження від відповідача коштів в
розмірі 15 000,00 грн. до каси ТОВ Фірми ”Інструменти” у жовтні - листопаді
2003 року, довідку за підписом директора та головного бухгалтера позивача про
ненадходження від відповідача коштів в розмірі 15 000,00 грн. до каси
”Компрессор Інтернешнл” філії ТОВ Фірми ”Інструменти” у жовтні - листопаді 2003
року, витяги з журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів
за жовтень-листопад 2003 року та витяги з касової книги для обліку операцій з
готівкою в національній валюті за жовтень-листопад 2003 року.

Згідно
із п. 2.10. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в
Україні (яке діяло під час здійснення відповідачем оплати), затвердженого
постановою Правління Національного банку України від 19.02.2001 № 72 та
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2001 за № 237/5428, (далі
Положення), уся готівка, що надходить до кас підприємств, має своєчасно та в
повній сумі оприбутковуватися в їх касах. Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги згідно з пунктом 4.2 цього Положення, є
здійснення такими підприємствами обліку готівки в повній сумі її фактичних
надходжень з оформленням цих операцій у встановленому порядку прибутковим
касовим ордером з видачею відповідної квитанції та відображенням у касовій
книзі в день одержання підприємством готівкових коштів.

Відповідно
до п. 3.2. Положення приймання готівки касами підприємств, у тому числі й
одержаної з банку, проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними
головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про
приймання готівки видається квитанція за підписами головного бухгалтера або
особи, уповноваженої керівником підприємства, і касира, засвідчена печаткою
підприємства.

За
умовами п. 3.9. Положення у прибуткових і видаткових касових ордерах
зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи.

Відповідно
до п. 4.2. Положення усі надходження і видача готівки в національній валюті
підприємства враховують у касовій книзі. Відокремлені підрозділи юридичних
осіб, які проводять операції з приймання готівки за продані товари (роботи,
послуги) з оформленням її прибутковим касовим ордером, а також з видачі готівки
на виплати, пов'язані з оплатою праці, виробничі (господарські) потреби, інші операції
з оформленням їх видатковими касовими ордерами, ведуть касову книгу, що
видається і оформляється підприємством - юридичною особою, до складу якої вони
входять.

Таким
чином, відповідач вносячи до каси позивача готівку повинен був отримати від
позивача квитанцію до прибуткового касового ордеру про прийняття позивачем від
відповідача готівки за підписом головного бухгалтера позивача або особи,
уповноваженої керівником позивача, і касира, засвідчену печаткою підприємства.
Така квитанція свідчила б про внесення відповідачем до каси позивача готівки та
прийняття її останнім. Відповідач такої квитанції не надав.

Дослідивши
надані позивачем документи апеляційний господарський суд встановив, що позивач
протягом жовтня - листопада 2003 року від відповідача готівку в розмірі 15
000,00 грн. не отримував.

Таким
чином, враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що
відповідач в жовтні - листопаді 2003 року не вносив до каси позивача готівку в
розмірі 15 000,00 грн. на оплату товару по видатковим накладним № КИ-0001384
від 23.10.2003 та № 0001500 від 06.11.2003.

Копію
банківської виписки з особового рахунку відповідача від 22.10.2003 про зняття з
його рахунку 15 000,00 грн., на яку відповідач посилається як на доказ внесення
до каси позивача 15 000,00 грн. на оплату товару, апеляційний господарський суд
не бере до уваги, оскільки вказана довідка свідчить лише про зняття
відповідачем із свого рахунку 15 000,00 грн. на придбання товару і не доводить
того, що відповідач вніс 15 000,00 грн. до каси позивача.

У
відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з цього, саме відповідач повинен
був довести, що він в жовтні - листопаді 2003 року вносив до каси позивача
готівку в розмірі 15 000,00 грн. на оплату товару по видатковим накладним №
КИ-0001384 від 23.10.2003 та № 0001500 від 06.11.2003.

Із
матеріалів справи вбачається, що позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №
КИ-0001494 від 07.08.2003 на загальну суму 45 237,72 грн. на сплату товару.

Виписка
з особового рахунку позивача свідчить, що відповідач 23.09.2003 перерахував на
рахунок позивача 30 000,00 грн. передоплати за товар згідно із рахунком-фактурою
№ КИ-0001494 від 07.08.2003.

Як
свідчать видаткові накладні № КИ-0001384 від 23.10.2003 та № 0001500 від
06.11.2003 та підтверджують сторони, відповідач отримав товар на загальну суму
45 237,72 грн. по вказаним видатковим накладним від позивача.

Отримання
відповідачем товару від позивача підтверджується підписом довіреної особи
відповідача на зазначених видаткових накладних. Крім того, відповідач не
заперечує проти отримання товару по вказаних видаткових накладних на загальну
суму 45 237,72 грн.

Згідно
із випискою з особового рахунку позивача від 03.03.2005 та від 13.10.2005
відповідач частково оплатив поставлений йому по видатковим накладним №
КИ-0001384 від 23.10.2003 та № 0001500 від 06.11.2003 товар, перерахувавши
позивачу 2 000,00 грн.

Таким
чином, враховуючи передоплату в розмірі 30 000,00 грн., відповідач оплатив
поставлений позивачем товар в розмірі 32 000,00 грн.

Отже,
заборгованість відповідача перед позивачем складає 13 237,72 грн.

Згідно
із п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, який набрав
чинності з 01.01.2004, до господарських відносин, що виникли до набрання
чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені
положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати
або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно
до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який
набрав чинності 01.01.2004, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до
тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним
чинності.

Враховуючи,
що у відповідача обов'язок щодо оплати отриманого товару продовжує існувати,
при розгляді даного спору підлягають застосуванню положення ГК України та ЦК
України.

Відповідно
до п. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як
свідчать матеріали справи, позивач 24.07.2006 направив на адресу відповідача лист-вимогу
№ 106, в якому просив оплатити заборгованість за товар в розмірі 13 237,72 грн.
в семиденний термін.

Відповідь
відповідача на вказану вимогу позивача в матеріалах справи відсутня.

Документи,
які б свідчили про сплату відповідачем заборгованості в розмірі 13 237,72 грн.
в матеріалах справи відсутні, не надав їх відповідач і в ході розгляду
апеляційної скарги.

Згідно
із ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог
щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Статтею
265 ГК України передбачений обов'язок постачальника передати товар покупцю в
обумовлені строки та обов'язок покупця прийняти товар та сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно
до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким
чином, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача
заборгованості по оплаті поставленого позивачем товару, господарський суд
першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимогу позивача щодо стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі 13 237,72 грн.

Щодо
посилання відповідача на те, що господарський суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що рахунок-фактура № КИ-0001494 від 07.08.2003 був виписаний
філією позивача, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до п.
1.4. Положення про філію ТОВ Фірми ”Інструменти” філія представляє інтереси та
діє від імені підприємства у відносинах з юридичними та фізичними особами,
державними органам, згідно із п. 3.1.3. Положення про філію ТОВ Фірми
”Інструменти” філія має право реалізовувати продукцію та послуги за цінами та
тарифами, встановленими самостійно або на договірній основі, а у випадках,
встановлених законодавством, за фіксованими державними органами цінами та
тарифами.

Щодо
тверджень відповідача про те, господарський суд першої інстанції повинен був
відкласти розгляд справи, у зв'язку з нез'явлення відповідача та його
представника, з метою забезпечення права відповідача надати власні пояснення,
апеляційний господарський суд зазначає, що норма ст. 77 ГПК України передбачає
право суду відкласти розгляд справи, а не обов'язок. У випадку, коли
нез'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, суд
розглядає справу за наявними у ній матеріалами, оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості надати
господарському суду першої інстанції свої письмові пояснення.

Враховуючи
викладене, немає підстав визнати доводи відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, переконливими та такими, що спростовують висновки господарського суду
першої інстанції, а тому апеляційний господарський суд вважає, що при прийнятті
рішення господарській суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку відповідно до ст. 43 ГПК
України та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Згідно
із п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 ”Про
судове рішення” із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 № 4,
від 25.12.1992 № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

Оскаржене
рішення цим вимогам відповідає, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
Господарського суду м.Києва від28.09.2006 у справі №43/600 залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.

Матеріали
справи № 43/600 повернути до Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді
Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.