ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 травня 2007 р.
№ 22/207

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т. Б. –головуючого
Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю “ПФК- Украгропромкалій”

на постанову
від 06.03.2007 р. Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 22/207 господарського суду м. Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Аква Оазис”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “ПФК- Украгропромкалій”

про
стягнення 213650 грн.

та зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “ПФК- Украгропромкалій”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Аква Оазис”

про
розірвання договору

В С Т А Н О В И В:

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХП1 Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ст. 3 п.2 пп. ”б”, “в” Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 року №7-93 із позовних заяв немайнового характеру державне мито сплачується у розмірі                                 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 3 п.2 пп. ”а” зазначеного Декрету із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів державне мито сплачується у розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито” затверджено порядок та розміри сплати державного мита, згідно вимог якого державне мито сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви.

Позовні заяви, що носять одночасно майновий і немайновий характер оплачуються державним митом як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв по немайнових спорах (пункт 36 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої Наказ Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 року N 15).

Враховуючи, що позов містить вимоги як майнового, так і немайнового характеру, державне мито з касаційної скарги належить обчислювати та сплачувати до державного бюджету з врахуванням вимог вказаних норм Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 року №7-93, а саме:

- за немайновим спором, щодо розірвання договору –42,50 грн;

- за вимогами майнового характеру щодо стягнення суми –1068,25 грн.

Додане до касаційної скарги платіжне доручення № 103 від 02.04.2007 р. про сплату державного мита у сумі 1068,25 грн. не може бути належним доказом сплати державного мита у встановленому законодавством розмірі, оскільки не відповідає наведеним вимогам, що є підставою повернення касаційної скарги без розгляду у відповідності з пунктом 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу, а прокурор внести касаційне подання в загальному порядку.

Керуючись статтями 86, 111, пунктом 4 частини 1 статті 1113, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ТОВ “ПФК- Украгропромкалій” на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2007 р. у справі             № 22/207 господарського суду м. Києва повернути скаржнику.

Головуючий                                                                             Т. Дроботова

Судді:                                                                                     Н.Волковицька

Л. Рогач