ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2007 р.
№ 36/447

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Остапенка М.І.

суддів :
Борденюк Є.М.
Харченка В.М.

розглянувши касаційну скаргу
ТОВ "Агрофірма “Дабл ю Джей Донбас”

на рішення
Господарського суду Донецької області від 06.11.2006 року

у справі за позовом
ТОВ "Агрофірма “Дабл ю Джей Донбас”

до
про
ТОВ “Аграрне підприємство “Данко”
визнання договору недійсним

та за зустрічним позовом
до
про
ТОВ “Аграрне підприємство “Данко”
ТОВ "Агрофірма “Дабл ю Джей Донбас”
визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2004 року ТОВ “Дабл ю Джей Донбас” звернулося до господарського суду з позовом до ТОВ “Аграрне підприємство “Данко” про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.10.2003 року з мотивів укладення його внаслідок зловмисної угоди представників сторін та порушення встановленого законом обов’язкового нотаріального посвідчення договору.

Заявою від 22.12.2004 року позивач додатково просив стягнути  на його користь 14 040,08 грн. упущеної вигоди, 838,58 грн. відсотків за час користування чужими коштами, які підлягали оплаті по договору купівлі-продажу, та 10 000 на відшкодування моральної шкоди.

У заяві від 30.11.2005 року позивач просив визнати спірний договір недійсним на підставі ст.ст.48, 57, 59, 62 глави 3 ЦК України (у редакції від 18.07.1963 року), стягнути на його користь 39 780 грн. упущеної вигоди, 1 497,93 грн. відсотків, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього –51 277,93 грн.

У листопаді 2005 року, відповідачем заявлено зустрічний позов про визнання за ним права власності на майно відповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.2003 року.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.12.2005 року позов задоволено частково. Договір купівлі-продажу від 30.10.2003 року визнано недійсним.

У решті позову та у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.02.2006 року апеляційні скарги позивача та відповідача залишено без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції –без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.04.2006 року рішення господарського суду Донецької області від 21.12.2005 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.02.2006 року скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи, рішенням господарського суду Донецької області від 06.11.2006 року у первісному позові відмовлено. Зустрічний позов задоволено.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 15.01.2007 року порушено касаційне провадження у справі за касаційною скаргою позивача, у якій він посилається на неправильну правову оцінку судом обставин справи, і, як наслідок, помилковість висновків щодо відсутності підстав для визнання правочину недійсним та просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати, постановивши нове рішення про задоволення первісного позову і відмову у задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені позивачем доводи, судова колегія вважає, що постановлене у справі рішення не може залишатись без змін і підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи на новий судовий розгляд, виходячи з наступного.

Відмовляючи у визнанні договору купівлі-продажу майна від 30.10.2003 року недійсним та задовольняючи зустрічний позов, господарський суд першої інстанції виходив з відсутності доказів зловмисної угоди представника позивача з іншою стороною при укладанні спірної угоди та безпідставності посилань позивача на порушення вимог ст.ст. 45, 63 ЦК України (у редакції від 18.07.1963 року).

Проте, визнати, що наведені судом доводи ґрунтуються на повно та всебічно перевірених обставинах справи й їх належній правовій оцінці не можна.

Правочином (за редакцією раніше чинного Цивільного кодексу –угодою) є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа, заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним.

Обґоворюючи питання щодо недійсності оспорюваного правочину на підставі ст. 57 ЦК України у редакції від 18.07.1963 року, яка була чинною на той час, господарський суд послався на недоведеність зловмисної угоди представника позивача з іншою стороною.

Але, при цьому, суд не звернув уваги, що раніше чинний ЦК України не давав підстав кваліфікувати орган юридичної особи, як представника юридичної особи. Тому, дії органу юридичної особи при укладанні угод не підпадають під норми ст.57 ЦК України (у редакції від 18.07.1963 року) він взагалі не є суб’єктом цих відносин, а тому, посилання суду на відсутність зловмисної угоди представника позивача з іншою стороною безпідставні.

Скасовуючи попередні судові рішення і передаючи справу на новий судовий розгляд, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 27.04.2006 року зазначав, що посилаючись на зловмисну угоду осіб, які вчинили угоду купівлі-продажу, як на мотиви протиправності їх дій, позивач, в той же час, стверджував, що вчинення угоди суперечить встановленими  цілям діяльності товариства та надає переваги, за рахунок  товариства іншій особі, яка не могла б їх отримати у разі добросовісного виконання директором товариства своїх обов’язків.

Розглядаючи справу повторно, суд на зазначене уваги не звернув, доводи позивача не перевірив і мотивів, які б спростовували посилання позивача на недійсність договору купівлі-продажу, не навів, а тому, за таких обставин, рішення суду не може залишатись без змін і підлягає скасуванню.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, повно встановити обставини справи, з'ясувати дійсні права та обов’язки сторін і, в залежності від встановленого та норм матеріального і процесуального права, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1119 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 06.11.2006 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд у іншому складі суддів.

Головуючий                                                                                  М.І. Остапенко

Судді                                                                                             Є.М.Борденюк

В.М. Харченко