ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007 р.
№ 42/575

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,
Н.О. Волковицької,
Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача
Любченко А.С., дов. від 01.01.07р.

відповідача
Туліголовець А.Л., дов. від 11.01.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВС"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2007 року

у справі
№ 42/575 господарського суду міста Києва

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Суми-агротехніка"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВС"

про
стягнення 25483,66грн.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Суми-агротехніка" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВС" про стягнення 25483,66 грн. заборгованості на підставі статей 512, 513, 515, 526, 530, 611, 623 Цивільного кодексу України, оскільки право вимоги перейшло до позивача за  договором уступки права вимоги, укладеним позивачем з ТОВ АФ "Річки" –первісним кредитором боржника, з огляду на невиконання відповідачем зобов'язання у встановлений строк.

Відповідач відхилив позовні вимоги повністю, вказавши на припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних позовних вимог в порядку статей 601 та 603 Цивільного кодексу України, про що відповідач належно повідомив позивача та ТОВ АФ "Річки".

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.12.2006 року (суддя Паламар П.І.) позов задоволено; з відповідача на користь позивача стягнуто 25483,66грн. боргу, 254,84грн. витрат по оплаті державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення мотивовано встановленими обставинами справи щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором  купівлі-продажу цукрових буряків № 79 від 23.09.2005р., право вимоги за яким на підставі договору уступки права вимоги від 21.12.2005р. передано первісним кредитором ТОВ АФ "Річки" позивачу, про що боржника повідомлено належним чином (лист від 17.05.2006р., повідомлення про вручення поштового відправлення № 1976 від 18.05.2006р., реальністю переданої вимоги та настанням строку її виконання, що підтверджується накладними №450 від 30.09.2005р. та № 489 від 25.10.2005р., довіреністю ЯКЯ № 872479 від 25.10.2005р.,  дослідженими умовами договору.

Відхиляючи доводи відповідача про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, суд вказав на суперечність їх приписам статей 512, 516, 517, 601, 603 Цивільного кодексу України з огляду на відсутність доказів, що підтверджують реальність переданої відповідачу зустрічної вимоги до ТОВ АФ "Річки", настання строку виконання вимоги та здійснення заяви про зарахування зустрічних вимог у встановленому порядку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2007р. (судді: Корсак В.А. –головуючий, Авдеєв П.В., Коршун Н.М.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості, відповідності фактичним обставинам справи; доводи апеляційної скарги відхилено з мотивів відсутності у матеріалах справи доказів додержання відповідачем вимог чинного законодавства щодо порядку здійснення зарахування зустрічних позовних вимог.

Не погоджуючись з постановою та рішенням, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та постанову апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм процесуального та матеріального права, а саме: в порушення статей 38 та 43 Господарського процесуального кодексу України суд не витребував документи, які вважав необхідними для розгляду справи, не розглянув справу повно та всебічно;  в свою чергу суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам апеляційної скарги про надання відповідачем у судовому засідання всіх необхідних повідомлень та документів, неправильно застосував статті 601 та 603 Цивільного кодексу України, оскільки припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних позовних вимог не залежить від повідомлення позивача про зміну кредитора у зустрічному зобов'язанні.

Позивач відзив на касаційну скаргу не надав, усно в судовому засіданні вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117  Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої та апеляційної інстанції, предметом спору є наявність чи відсутність грошового зобов'язання відповідача, що виникло на підставі виконання договору купівлі-продажу цукрових буряків № 79 від 23.09.2005р., на момент розгляду справи.

Не заперечуючи по суті виникнення грошового зобов'язання за даним договором, відповідач вважає його припиненим в порядку статей 601 та 603 Цивільного кодексу України; вказану обставину, на його думку, не було з'ясовано в попередніх судових інстанціях.

Відповідно до 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, яке здійснюється за заявою однієї із сторін. Заяву про зарахування як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахуванням може припинятись вимога, строк якої настав, або визначений моментом витребування, та яка є однорідною щодо зарахованої вимоги у розумінні їх матеріального змісту.

За змістом статті 603 Цивільного кодексу України у разі заміни кредитора боржник має право пред'явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлено чи визначено моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, розглядаючи даний спір, судам необхідно було з'ясувати, чи є припиненими зобов'язання сторін відповідно до здійсненої відповідачем заяви про припинення зобов'язання зарахуванням, тобто, чи відповідають пред'явлені відповідачем зустрічні вимоги проти вимоги нового кредитора вимогам статей 601-603 Цивільного кодексу України (момент настання строку вимоги, однорідність зустрічних вимог).

Натомість суди дійшли висновку про відсутність підстав вважати припиненими зобов'язання шляхом зарахування з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів, що підтверджують вищевикладені обставини.

За таких обставин судова колегія погоджується з доводами касаційної про порушення судами попередніх інстанцій приписів статей 38 та 43 Господарського процесуального кодексу України, за якими господарський суд всебічно, повно та об'єктивно розглядає в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати  документи та матеріали від підприємств та організацій, незалежно від їх участі у спорі.

Таким чином, обставини, що є істотними для правильного вирішення спору, судами попередніх інстанцій не з'ясовано, з зв'язку з чим висновок про задоволення позовних вимог є передчасним.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,  коли  суд,  виконавши  всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і   правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає з вище зазначених підстав.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду підлягає скасуванню, а справа -  направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВС" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2007 року у справі № 42/575 господарського суду міста Києва та рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2006р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді:                                                                                             Н. Волковицька

Л. Рогач