СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.07                                                                                 Справа № 9/132пд

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Фермерського господарства «Стимул-777», м. Кремінне Луганської області

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Діброва», м. Кремінне

про визнання договору дійсним та визнання права власності

та за зустрічним позовом

Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Діброва», м. Кремінне

до Фермерського господарства «Стимул-777», м. Кремінне Луганської області

про визнання договору купівлі-продажу від 27.09.04р. недійсним

в присутності представників:

від позивача –Загребний О.О., паспорт ЕК № 282825, Пухненков М.М., дов. № 2 від 19.02.07, Шевченко Н.О. - бухгалтер, довіреність № б/н від 12.03.07.

від відповідача –Колєжук А.С., ліквідатор

Суть спору: позивач, ФГ «Стимул-777», звернувся з позовом, у якому просить:

1) визнати договір купівлі-продажу майна від 27.09.04р., укладений між ним та відповідачем, дійсним,

2) визнати за позивачем право власності на майно:

* адміністративне приміщення вартістю 44146,0 грн.,

* бригадний дім-нарядну вартістю 2900,0 грн.,

* молочний блок вартістю 20400,0 грн.,

* 3 корівника загальною вартістю 46200,0 грн.,

* 2 силосні ями загальною вартістю 11400,0 грн.,

* телятник вартістю 18000,0 грн.,

* вісова 30 тн вартістю 7730,0 грн.,

* будка вісової вартістю 655,0 грн.,

* зерносклад вартістю 1265,0 грн.,

* зерносховище вартістю 5192,0 грн.,

* зерносклад вартістю 7192,0 грн.,

* гараж для 3-х тракторів вартістю 1666,0 грн.,

* майстерня ковальні вартістю 1250,0 грн.,

* зерносховище залізничне вартістю 5250,0 грн.,

* водопровід від башти вартістю 1754,0 грн.,

Всього на загальну суму 175000,0 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач виклав наступне.

27 вересня 2004 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу майна, що знаходилося у спільній власності, під забезпечення погашення кредиторської заборгованості відповідача.

Відповідно до п. 1.1 відповідач передав у власність позивачу майно на загальну суму 175000,0 грн. під забезпечення повернення грошової позики гр. Черкашиної Л.В. за наступними договорами позики:

·          від 14.02.02р. на суму 100 000 грн.,

·          від 06.06.03р. на суму 30 000 грн.,

·          від 23.06.03р. на суму 30 000 грн.,

·          від 15.07.03р. на суму 15 000 грн.

Відповідно до п. 1.2 спірного договору позивач став власником майна з 30.09.04р., тобто з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі майна.

Відповідно до п. 1.3 спірного договору покупець (позивач за справою) зобов’язується сплатити заборгованість перед кредитором СВК «Діброва»гр. Черкашиною Л.В.

Згідно з чинним цивільним законодавством України спірна угода підлягала обов’язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, однак позивач не має можливості це зробити, оскільки постановою господарського суду Луганської області по справі № 20/184б від 27.07.06р. відповідач визнаний банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура. Ліквідатором був призначений арбітражний керуючий Колєжук А.С., який ухиляється від нотаріального оформлення спірного договору.

Відповідач, в особі ліквідатора Колєжука А.С., подав до суду зустрічний позов, в якому просить:

1) визнати договір купівлі-продажу майна від 27.09.04р., укладений між ним та позивачем, ФГ «Стимул-777», недійсним,

2) зобов’язати ФГ «Стимул-777»повернути СВК «Діброва»майно, яке було передане за спірним договором, а саме:

* адміністративне приміщення вартістю 44146,0 грн.,

* бригадний дім-нарядну вартістю 2900,0 грн.,

* молочний блок вартістю 20400,0 грн.,

* 3 корівника загальною вартістю 46200,0 грн.,

* 2 силосні ями загальною вартістю 11400,0 грн.,

* телятник вартістю 18000,0 грн.,

* вісова 30 тн вартістю 7730,0 грн.,

* будка вісової вартістю 655,0 грн.,

* зерносклад вартістю 1265,0 грн.,

* зерносховище вартістю 5192,0 грн.,

* зерносклад вартістю 7192,0 грн.,

* гараж для 3-х тракторів вартістю 1666,0 грн.,

* майстерня ковальні вартістю 1250,0 грн.,

* зерносховище залізничне вартістю 5250,0 грн.,

* водопровід від башти вартістю 1754,0 грн.,

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин повинен здійснюватися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 209 ЦК України угода, укладена у письмовій формі, підлягає нотаріальному оформленню лише у випадках, зазначених в законі або за домовленістю. Це стосується й нерухомого майна, проте спірний договір не був нотаріально оформлений.

Позивач за зустрічним позовом, посилаючись на ст.ст. 215 ч. 2, 220, 236 ЦК України,  вважає що спірний договір є нікчемним з моменту укладення, оскільки з дня його укладення сторони за цією угодою ухилялися від її нотаріального посвідчення, тобто відразу не мали наміру виконувати вимоги чинного законодавства.

Крім того, посилаючись на п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України про судову практику по справам щодо визнання угод недійсними, ч. 2 ст. 692 ЦК України, позивач за зустрічним позовом стверджує, що встановлений спірним договором порядок розрахунків за придбане майно суперечить вимогам цивільного законодавства.

Ліквідатор Колєжук А.С. звертає увагу на відсутність доказів існування самої кредиторської заборгованості у СВК «Діброва»перед гр. Черкашиною Л.В., в рахунок якої начебто була здійснена оплата спірного майна а також на відсутність повноважень на укладання договору з боку СВК «Діброва»голови спілки пайщиків Тютюника В.І.

Крім того, на момент укладення спірної угоди між СВК «Діброва»та ФГ «Стимул-777»керівник ФГ «Стимул-777»Загребний О.О. одночасно був і головою СВК «Діброва», що на думку ліквідатора свідчить про його зацікавленість.

Оцінивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про наступне.

Щодо первісного позову.

Позивач звернувся з вимогою визнати договір купівлі-продажу майна від 27.09.04р., укладений між ним та відповідачем, дійсним.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою цієї статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якою не передбачений такий спосіб захисту, як визнання договору дійсним.

Крім того, за спірним договором купівлі-продажу майна, що перелічено вище, відповідач передав, а позивач отримав у власність зазначене майно.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно (товар) і сплачує за нього певну грошову суму.

Виходячи з цієї правової норми покупець повинен сплатити продавцеві ціну майна, ця угода є двосторонньою.

Як вбачається з п. 1.3 спірного договору покупець (позивач за справою) зобов’язується сплатити заборгованість перед кредитором СВК «Діброва»гр. Черкашиною Л.В.

Позивач стверджує, що згідно чинного на той час законодавства спірна угода підлягала обов’язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Проте, відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Суд звертає увагу позивача на те, що за спірним договором передавалось наступне нерухоме майно:

* адміністративне приміщення вартістю 44146,0 грн.,

* бригадний дім-нарядну вартістю 2900,0 грн.,

* молочний блок вартістю 20400,0 грн.,

* 3 корівника загальною вартістю 46200,0 грн.,

* телятник вартістю 18000,0 грн.,

* вісова 30 тн вартістю 7730,0 грн.,

* будка вісової вартістю 655,0 грн.,

* зерносклад вартістю 1265,0 грн.,

* зерносховище вартістю 5192,0 грн.,

* зерносклад вартістю 7192,0 грн.,

* гараж для 3-х тракторів вартістю 1666,0 грн.,

* майстерня ковальні вартістю 1250,0 грн.,

а інше майно:

* 2 силосні ями загальною вартістю 11400,0 грн.,

* зерносховище залізничне вартістю 5250,0 грн.,

* водопровід від башти вартістю 1754,0 грн. не підлягало обов’язковому нотаріальному посвідченню.

Крім того, умовами договору взагалі не передбачалося його нотаріальне посвідчення, ця умова не була істотною у цій угоді, тому посилання позивача на ч. 2 ст. 220 ЦК України є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний.

Таким чином, недодержання нотаріальної форми договору тягне його нікчемність, він не породжує тих прав і обов’язків, яких бажали сторони.

Іноді нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду, що можливо за дотримання і такої обставини, як ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення договору. При цьому суд має перевірити чи підлягає цей договір нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідченим.

Якщо б сторони бажали при укладенні спірного договору додержуватися чинного законодавства, вони б фактично здійснили дії щодо нотаріального оформлення спірного договору, проте позивач взагалі не надав доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення цього договору, враховуючи досить тривалий строк з дня його підписання до постановлення господарським судом Луганської області по справі № 20/184б про визнання банкрутом відповідача.

З урахуванням викладеного, суд вважає спірний договір в частині передачі у власність позивача нерухомого майна:

* адміністративне приміщення вартістю 44146,0 грн.,

* бригадний дім-нарядну вартістю 2900,0 грн.,

* молочний блок вартістю 20400,0 грн.,

* 3 корівника загальною вартістю 46200,0 грн.,

* телятник вартістю 18000,0 грн.,

* вісова 30 тн вартістю 7730,0 грн.,

* будка вісової вартістю 655,0 грн.,

* зерносклад вартістю 1265,0 грн.,

* зерносховище вартістю 5192,0 грн.,

* зерносклад вартістю 7192,0 грн.,

* гараж для 3-х тракторів вартістю 1666,0 грн.,

* майстерня ковальні вартістю 1250,0 грн. нікчемним та таким, що не породжує правових наслідків щодо цього майна.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду доказів щодо повноважень Тютюника В.І. на укладення спірного договору від імені відповідача, а за статутом СВК «Діброва»повноваження на укладення господарського договору від його імені мало лише керівництво кооперативу або його загальні збори. Тютюник В.І. не був на момент укладення спірної угоди керівником кооперативу.

Позивач у позові просить визнати за ним право власності на спірне майно на підставі саме договору купівлі-продажу від 27.09.04р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов ФГ «Стимул-777»не підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову.

Суд погоджується з доводами позивача за зустрічним позовом із посиланням на постанову Пленуму ВСУ «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними»про те, що встановлений спірним договором порядок розрахунків за придбане майно суперечить вимогам ЦК України, оскільки договір купівлі-продажу є двосторонньою угодою та відповідно до ст. 655 ЦК України покупець зобов’язаний сплатити вартість отриманого майна продавцю, а відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов’язаний саме продавцю сплатити повну ціну переданого товару. Оплата за майно особі, яке не є стороною договору, цивільним законодавством України не передбачена.

Враховуючи те, що:

·          спірний договір суперечить вимогам чинного законодавства,

·          договір підписаний від імені відповідача не уповноваженою особою,

·          на момент укладання спірної угоди позивач за первісним позовом, Загребний О.О. був головою СВК «Діброва», знаходився у місці укладання договору, однак не підписував її з певних причин та мав певну зацікавленість в укладенні цієї угоди, суд вважає вимоги позивача за зустрічним позовом такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення –відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд звертає увагу позивача за зустрічним позовом на те, що при подачі зустрічного позову слід було сплатити державне мито у розмірі 1% від вартості майна в сумі 1750 грн. 00 коп., фактично сплачено в сумі 102 грн.

У судовому засіданні за згодою сторін на підставі ч. 2 ст. 85 ГПК України було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.          У задоволенні первісного позову відмовити.

2.          Зустрічний позов задовольнити.

3.          Визнати договір купівлі-продажу майна від 27.09.04р., укладений між СВК «Діброва» та ФГ «Стимул-777»недійсним.

4. Зобов’язати ФГ «Стимул-777»92900, Луганська обл., м. Кремінне, вул. Куйбишева, б. 100, код 32974022, повернути СВК «Діброва», 92900, Луганська обл., м. Кремінне, вул. Куйбишева, б. 100, код 03738516, майно, яке було передане за спірним договором, а саме:

* адміністративне приміщення вартістю 44146,0 грн.,

* бригадний дім-нарядну вартістю 2900,0 грн.,

* молочний блок вартістю 20400,0 грн.,

* 3 корівника загальною вартістю 46200,0 грн.,

* 2 силосні ями загальною вартістю 11400,0 грн.,

* телятник вартістю 18000,0 грн.,

* вісова 30 тн вартістю 7730,0 грн.,

* будка вісової вартістю 655,0 грн.,

* зерносклад вартістю 1265,0 грн.,

* зерносховище вартістю 5192,0 грн.,

* зерносклад вартістю 7192,0 грн.,

* гараж для 3-х тракторів вартістю 1666,0 грн.,

* майстерня ковальні вартістю 1250,0 грн.,

* зерносховище залізничне вартістю 5250,0 грн.,

* водопровід від башти вартістю 1754,0 грн.,

5. Судові витрати за первісним позовом покласти на позивача.

6. Стягнути з позивача, СВК «Діброва», 92900, Луганська обл., м. Кремінне, вул. Куйбишева, б. 100, код 03738516, у зв’язку з недоплатою, державне мито у розмірі 718 грн. 98 коп.

7. Стягнути з відповідача за зустрічним позовом, ФГ «Стимул-777»92900, Луганська обл., м. Кремінне, вул. Куйбишева, б. 100, код 32974022, на користь СВК «Діброва», 92900, Луганська обл., м. Кремінне, вул. Куйбишева, б. 100, код 03738516, судові витрати у розмірі 1868 грн. 00 коп.

Рішення набирає чинності після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 17.04.07 р.

Суддя                                                            А.Г.Ворожцов