КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2007                                                                                           № 12/166

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Смірнової  Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі:                     Кулачок О.А.

За участю представників:

Позивача – не з’явився;

Від відповідача – Новіков В.О. (довір. №402/2007 від 02.07.07);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВС"

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.05.2007

у справі № 12/166 (Прокопенко Л.В.)

за позовом                               Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія”

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВС"

про                                                  стягнення 38320,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2007р. у справі №12/166  позовні вимоги  Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю  „Вікторія”  задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС” на користь  Сільськогосподарського товариства  з обмежено відповідальністю „Вікторія” 38 320,28 грн. пені, 383,20 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що  відповідач свої зобов’язання  за договором №157/02 від 08.09.05р. , укладеного між позивачем і відповідачем, виконав частково. За умовами договору відповідач зобов’язувався провести  оплату  за цукровий буряк до 30.12.05р. Відповідач розрахувався з позивачем повністю 23.09.06р., але пеня за прострочення платежу становить 38 230,28 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд  скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.05.07р. по даній справі.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання  про відкладення,  тому він не зміг викласти свої доводи  та заперечення з приводу обставин справи. Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення оплати за поставлений буряк. Відповідно до ст.258 ЦК України строк позовної давності в позовах про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється в один рік.  Оскільки строк позовної давності починається відраховуватися з моменту порушення зобов’язання, а останнє порушення зобов’язання сталося 31.12.05р., тому строк позовної давності по стягнення неустойки минув.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 16.07.2007р. В судове засідання апеляційної інстанції не з’явився представник  СТОВ „Вікторія”,  ухвалу про призначення справи до розгляду на 16.07.07р.  отримав 10 липня 2007р., що вбачається із  повідомлення про вручення поштового відправлення останньому, та що свідчить про належне повідомлення про дату і час  судового засідання  позивача.

Позивач направив до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу в якій вказує на те, що рішення господарським судом м.Києва прийнято з дотриманням всіх вимог чинного законодавства та просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу буз задоволення.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника  відповідача, колегія суддів встановила наступне:

Між Сільськогосподарським  товариством з обмеженою відповідальністю  „Вікторія” (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „ЮВС” (покупець) 08.09.2005р. був укладений договір  №157/02.

Відповідно умов вказаного  договору  СТОВ  „Вікторія” зобов’язалось продати ТОВ „ЮВС” 4 тис. тонн цукрового буряку врожаю 2005р.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарським судом міста Києва встановлено, що позивач свої зобов’язання за договором № 157/02 від 08.09.05р. виконав повністю, в той час як   відповідач свої зобов’язання  виконав неналежним чином. За умовами договору відповідач зобов’язувався провести оплату  до 30.12.05р., але відповідач в порушення своїх зобов’язань розрахувався  з позивачем повністю тільки 23.09.06р.

Відповідно до ст.99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній  інстанції справи переглядаються  за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

В апеляційній скарзі  відповідач посилається на те, що  в суді першої інстанції не міг  викласти свої доводи і заперечення, оскільки його клопотання про відкладення не було задоволено.  З урахуванням ст.101 Господарського процесуального кодексу України а також того,  що  відповідач був відсутній в судовому засіданні суду першої інстанції 17.05.07р., що вбачається з протоколу судового засідання, апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання    ( ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення зобов’язання. ( ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст.2 Господарського кодексу України. А саме, як зазначається в ст. 2 Господарського кодексу України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, наділені господарською компетенцією.

Згідно до частини другої ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Відповідно до п.7.3 договору за неналежне виконання  своїх обов’язків сторони несуть відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки  НБУ від суми невиконаних  зобов’язань за кожний день  такого невиконання.

Доводи  відповідача про те, що  строк позовної давності  по стягненню неустойки минув,  а тому  провадження у справі слід припинити до уваги апеляційним судом не приймаються з наступних підстав.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне  зменшити суму пені задоволеної судом першої інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Договором, укладеним між сторонами, не передбачено нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання зобов’язань.

Згідно зі ст.258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Враховуючи, що  відповідач повинен був виконати зобов’язання по проведенню оплати отриманого товару до 31 грудня 2005р., а з позовною заявою позивач звернувся до суду  09 лютого 2007р., стягненню з відповідача за неналежне виконання зобов’язань підлягає пеня за період з 09 лютого 2006р. по 23 березня 2006р. в сумі 12116грн.

Згідно роз’яснень Пленуму  Верховного суду України викладених в п.1 постанови від 29.12.1976 р. №11 „Про судове рішення”, обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені  обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні . Законним рішення є тоді, коли суд, встановивши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини вирішив справу у відповідності   з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно досліджені  всі обставини справи, а тому рішення Господарського суду міста Києва  від 17.05.2007р.  по даній справі підлягає  зміні .

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати пов’язані  з розглядом справи при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС” задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2007 у справі №12/166 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

„Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС” (03062, м.Київ, пров.Червонозаводський,2/13, , р/р 7001, РЦ КБ „Приватбанк”, МФО 320649) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія” (42442, Сумська обл.., Краснопільський район, с.В.Бобрик, вул..Сумська, 1, , р/р 260043188 Ощадбанк, МФО 337665)  пеню в сумі 12 116грн, державне мито в сумі 121грн.16коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн.

В іншій частині позову відмовити.”

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 12/166 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Смірнова  Л.Г.

Пашкіна С.А.

20.07.07 (відправлено)