ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" травня 2007 р.
Справа  № 9/479-06-12379

За позовом: Південно-Українського державного виробничого підприємства по інженерним розвідуванням для будівництва “УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” в особі Ізмаїльського відділення комплексних розвідувань підприємства „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ”

До відповідачів: Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, Відкритого акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство”

Про  визнання права заселення

Та

за зустрічною позовною заявою: Відкритого акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради

до відповідача: Південно-Українського державного виробничого підприємства по інженерним розвідуванням для будівництва „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” в особі Ізмаїльського відділення комплексних розвідувань підприємства „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ”

про визнання права заселення

Суддя  Бакланова Н.В.

Представники:

Від позивача: Петров В.С. дов. № б/н від 17.10.2006р.;

Від відповідачів:

Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради –Слобожан О.В. дов. № 6 від 09.01.2007р.

Відкритого акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство” –Максименко О.А. дов. 3 юс/д-05 від 16.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач Південно-Українське державне виробниче підприємство по інженерним розвідуванням для будівництва в особі Ізмаїльського відділення комплексних розвідувань підприємства „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” звернулося до відповідача Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради з позовом про визнання за позивачем права заселення  кв. №8  в будинку №23 по проспекту Суворова в м. Ізмаїл Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.01.2007р. за ініціативою суду до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача  залучено Відкрите акціонерне товариство „Українське Дунайське пароплавство”.

Ухвалою господарського суду від 24.01.2007р. змінено процесуальний статус та залучено Відкрите акціонерне товариство „Українське Дунайське пароплавство” у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду від 06.03.2007р. змінено процесуальний статус  третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВАТ „Українське Дунайське пароплавство” на статус відповідача у справі.

Відповідач виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради позовні вимоги не визнає.

Відповідач Відкрите акціонерне товариство „Українське Дунайське пароплавство” позовні вимоги не визнає та звернувся з зустрічним позовом.

Ухвалою господарського суду від 06.03.2007р. зустрічний позов Відкритого акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство”, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, до Південно-Українського державного виробничого підприємства по інженерним розвідуванням для будівництва „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” в особі Ізмаїльського відділення комплексних розвідувань підприємства „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” про визнання першочергового права заселення працівників ВАТ   „Українське Дунайське пароплавство” у квартиру №8 по пр. Суворова, 23 у м.Ізмаїл, прийнято та об’єднано для спільного розгляду з первісним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 1982р. при будівництві будинку №23 по проспекту Суворова в м. Ізмаїлі Українське дунайське пароплавство звернулось до ІОКІ „УкрГІІНТІЗ”, на даний час -  Південно - Українське  державне виробниче підприємство по інженерним розвідуванням для будівництва „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” з проханням виконати роботи з метою пошуку підземних виробок (мін). Так, як лімітів на ці роботи не було, то як стверджує позивач в рахунок оплати за вказані роботи була видана квартира. Про це було складено угоду від серпня 1982р.   „УкрГІІНТІЗ” вказані роботи виконав у повному обсязі.

Після здачі будинку в експлуатацію „УкрГІІНТІЗ” була виділена однокімнатна квартира №8 в будинку №23 по пр. Суворова в м. Ізмаїлі, яка  знаходиться на балансі ДП „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ”. Це підтверджується довідкою №147/ок від 15.03.2002р.

13.11.1985р. на спільному засіданні Президії Дунайського баскомфлоту та адміністрації РДП всі 91 квартири в будинку №23 по пр. Суворова були розподілені. Підприємству позивача була виділена одна квартира.

Дану квартиру №8 в будинку №23 по пр. Суворова заселяли тільки працівники підприємства позивача,  згідно протоколів засідання адміністрації та профкому „УкрГІІНТІЗ” .

15.12.1992р. кв. №8 будинку №23 по пр. Суворова була заселена родина Іванової Л.І. та Івановим С.О., так як Іванова Л.І. працювала в „УкрГІІНТІЗ” (ДП „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ”)  на посаді копировальщиці. Про це свідчить довідка №77-К від жовтня 2006р. З 15.12.1992р. по цей час Іванова Л.І. проживає у вказаній квартирі та сплачує комунальні послуги.

03.12.1998р. Ізмаїльський міськвиконком затвердив акт прийому-передачі 90 квартирного житлового будинку по пр. Суворова, 23 до комунальної власності.

01.11.2005р. Ізмаїльський міський районний суд прийняв рішення про виселення Іванової Л.І. з квартири, так як у неї відсутній ордер на вселення.

В даному рішенні зазначено, що пояснення представника Іванової Л.І. про те, що спірна квартира № 8 була передана пароплавством “УкрГІІНТІЗу” за виконання зондіровочних робіт не може бути прийнята судом до уваги так як спір між підприємством повинен розглядатися в господарському суді у встановлені законом строки.

Для того щоб належним чином вирішити спірне питання позивач звернувся до суду з вимогою про визнання права заселення кв. №8 в будинку №23 по проспекту Суворова в м. Ізмаїлі.

Позивач стверджує, що так як кв. 8 в будинку №23  по пр. Суворова в  м. Ізмаїл знаходиться на балансі ДП „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ”, угода від 1982р. не визнана в судовому порядку недійсною, тому засідання працівників „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ”  проводилося на законних підставах та відповідно Південно - Українське  державне виробниче підприємство по інженерним розвідуванням для будівництва „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ”  має право заселяти своїх працівників у вказану квартиру на підставі ст.55 ЖК України.

Відкрите акціонерне товариство „Українське Дунайське пароплавство", категорично не погоджуючись з позовом позивача, звернулось до господарського суду  з зустрічною позовною заявою, мотивуючи наступним.

Посилання на копію угоди 1982р. не має правового значення, так як була просто сфабрикована заднім числом колишнім працівником позивача Погутою О. й не може нести   правових наслідків щодо прав власності на спірну квартиру, так як цю так звану угоду спростовує інший документ: «Висновки про інженерні розвідування для будівництва квартири житлового будинку для малосімейних по пр-ту Суворова у м.Ізмаїлі, Одеської області, том 2 Інженерні-геологічні роботи. Ізмаїл . грудень 1982 рік» , підписаний тим же Погутою О. На сторінці 4 прямо вказано : «... Вступ . На підставі договору № 228 від 07.12. 1982 р., складеного між Одеським філіалом «УКГІІНТІЗ»та Одеським філіалом ГІПРОГРАД», Ізмаїльським ОКИ Одеського філіалу «УКГІІНТІЗ» були виконані зондіровочні роботи на майданчику будівництва будинку для малосімейних по пр. Суворова, 23 у м. Ізмаїлі. Одеської області»;

Як видно з тексту цього документу , що договір 228 про виконання зондіровочних робіт складено 7.12.1982 р., тобто без договору не починалися роботи, а угода про виділення квартири датована серпнем 1982 р., тобто до укладення договору про початок робіт.

Посилання Ізмаїльського відділення підприємства”УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” на копію довідки  від 15.03.2000р. про знаходженні на балансі спірної квартири не відповідає дійсності, так як акту прийому передачі з балансу пароплавства на баланс позивача не існує.

Вищенаведене знаходить підтвердження у рішенні виконкому Ізмаїльської Ради № 1296 від 05.11.1998 р. «Про безоплатну передачу відомчих будинків до комунальної власності міської Ради», рішенні виконкому № 1381 від 03.12.1998 р., у яких зазначено, що ВАТ «УДП»передало будинки у тому числі по пр. Суворова 23, про позивача у яких ні слова не йдеться .

Ізмаїльське відділення комплексних розвідувань підприємства «УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ" з зрозумілих причин не додає суду договір від 16.02 1993 р. про тимчасове надання позивачу пароплавством спірної квартири №8 для помешкання працівнику Івановій Л.І. на підставі листа клопотання № 8к від 21.01.1993 р., з яких випливає, що спірна квартира №8 не належала позивачу по основному позову у особі

Ізмаїльського відділення комплексних розвідувань підприємства

”УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ”, а лише була до 1994р. у його тимчасовому користуванні.

Акт державної приймальної комісії про приймання закінченого будівництвом об'єкту в експлуатацію від 27.12.1985р., з якого видно, що замовником його будівництва було Радянське Дунайське пароплавство (зараз ВАТ „УДП"), а генеральною підрядною будівельною організацією - було зазначено ремонтно-будівельне управління РДП.

Згідно ст. 55 ЖК України саме ВАТ «УДП»має право одноособово повторного заселення своїх працівників, які перебувають у черзі квартирного обліку й потребують поліпшення житлових умов у будинку 23 по пр. Суворова у м. Ізмаїл, у тому числі й кв. №8. З оглядом на вищенаведене,  та керуючись ст.ст. 26, 60, 82 ГПК України ВАТ „УДП” просить господарський суд Одеської області визнати за ВАТ «УДП»виключне право на повторне заселення його працівників у квартирі №8 по пр. Суворова , 23 у м. Ізмаїл.

Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з’ясування і доведеність, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, юрисдикція судів поширюється  на всі правовідносини , що виникають у державі. Згідно ст. 2 Закону України „Про судоустрій”, суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. П. 3 ст. 3 зазначеного закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку встановленому Конституцією України та законами. Відповідно до п. 1 ст. 6 Закону України „Про судоустрій”, усім суб’єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним та неупередженим судом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. по справі №1-2/2002 визначено, що частина 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичною особи  на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права будь-якими не забороненими засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Право на судовий захист своїх прав не може бути обмежене. Суб’єкти правовідносин у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх інтересів безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів права власності, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено законом, іншими нормативно - правовими актами.

За змістом положень зазначених норм правом на пред’явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, в якості одного із способів захисту цивільного права та інтересів цивільним законодавством України передбачено визнання права.

Згідно ст. 55 Житлового кодексу України жилі  приміщення,  що  звільняються  в  будинках,   переданих державними підприємствами,  установами,  організаціями  виконавчим комітетам  місцевих  Рад  народних   депутатів,   а   також   жилі приміщення, що звільняються в будинках, споруджених із  залученням у   порядку   пайової   участі   коштів   підприємств,    установ, організацій, заселяються в  першу  чергу  потребуючими  поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств, установ,  організацій. Зазначений порядок заселення застосовується незалежно   від   часу передачі або закінчення спорудження жилого будинку.

Позивач зазначає, що в ситуації, що склалась, будинок №23 по проспекту Суворова в м. Ізмаїлі Одеської області знаходиться на балансі виконкому Ізмаїльської міської ради, а квартира №8, у вказаному будинку знаходиться на балансі Південно-Українського державного виробничого підприємства  по інженерним розвідуванням для будівництва „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ”, так як воно приймало дольову участь при будівництві будинку №23 по проспекту Суворова в м. Ізмаїлі Одеської області.

Суд звертає увагу сторін, що даний спір не є спором про право власності позивача на квартиру № 8, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин це була державна власність, тому не залежно від того, на балансі якого підприємства знаходилось майно, воно не втрачало статусу державної власності, а  передано у встановленому законом порядку в даний час до комунальної власності.

Таким чином спір, який виник між сторонами стосується права підприємства на заселення своїх працівників в цей будинок, передбаченого ст.55 ЖК України.

Баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов’язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства.

При розгляді даної справи сторони не заперечували проти того, що роботи були виконані позивачем, це також підтверджується Висновком про інженерні розвідування для будівництва 80-ти квартирного житлового будинку для малосімейних по пр-ту Суворова у м.Ізмаїлі, Одеської області. 1982 р.

В інвентаризаційній картці обліку основних засобів зазначено, що житлове приміщення площ.29,6 кв.м по пр.Суворова,23 м.Ізмаїл перебуває на обліку з 1985 р.

Як зазначає позивач по первісному позову його головним доказом є Постанова спільного засідання Президії Дунайського баском флоту та адміністрації Радянського Дунайського пароплавства від 13.11.1985р., протокол №17-18, яким затверджено наступний розподіл квартир в будинку  по пр. Суворова, 23 в наступних розмірах: УкрГИИНТИЗ  з урахуванням п. 2 рішення –1 квартира.

Цей факт був встановлений у судовому порядку Ізмаїльським міським районним судом в рішенні від 01.11.2005р. де вказано, що 13.11.1985р. проведено розподіл житла, що підтверджується Постановою спільного засідання Президії Дунайського баском флоту та адміністрації Радянського Дунайського пароплавство СДП та РСУ СДП надати житлоплоща для тимчасового проживання на період до вводу в експлуатацію своєї житлоплощі при отриманні відповідної гарантії. Для Ізмаїльського відділення „УкрГИИНТИЗ” була виділена квартира за рахунок лимитів профкомітету РСУ СДП.

У той же час, факт виконання робіт УкрГИИНТИЗ також підтверджує Постанова про видачу санкції на адміністративне виселення від 23.06.1996р., яка постановлена Дунайським транспортним прокурором. В постанові зазначено, що дійсно в 1982р. між РДП та УкрГИИНТИЗом було укладено договір на зондіровання  робот,  а РДП взяло на себе зобов’язання видати одну квартиру.

Квартира №8 по проспекту Суворова, 23 була видана УкрГИИНТИЗ за рахунок лимитів підприємства РСУ РДП, яке було підрядником при будівництві будинку.

З          цього, на думку суду, слідує, що Південно-Українське державне виробниче підприємство  по інженерним розвідуванням для будівництва „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” має право заселяти  в квартиру №8 в будинку №23 по проспекту Суворова в м. Ізмаїлі своїх працівників.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу віднести за рахунок відповідачів,

Керуючись ст.ст.  44, 49, 82-85 ГПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати право Південно-Українського державного виробничого підприємства по інженерним розвідуванням для будівництва “УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” в особі Ізмаїльського відділення комплексних розвідувань підприємства „УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” на заселення в квартиру №8 будинку №23 по проспекту Суворова в м. Ізмаїл Одеської області.

3.          Стягнути з Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради (68600 Одеська область м. Ізмаїл пр-т Суворова, 62) на користь Південно-Українського державного виробничого підприємства по інженерним розвідуванням для будівництва “УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” (68600 Одеська область м. Ізмаїл вул. Октябрська, 62) витрати по сплаті державного мита в сумі 42 /сорок дві/ грн  50 коп., витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 59 /п’ятдесят дев’ять/ грн. 00 коп.

4.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство” (68600 Одеська область м. Ізмаїл вул. Краснофлотська, 28) на користь Південно-Українського державного виробничого підприємства по інженерним розвідуванням для будівництва “УКРПІВДЕНБУДРОЗВІДУВАННЯ” (68600 Одеська область м. Ізмаїл вул. Октябрська, 62) витрати по сплаті державного мита в сумі 42 /сорок дві/ грн  50 коп., витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 59 /п’ятдесят дев’ять/ грн. 00 коп.

5.          В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає чинності в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя