ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.12.07 р.                     Справа № 24/142

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Ротар Н.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України" м. Донецьк

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" м. Донецьк

про стягнення 704 762 грн. 56 коп.

та зустрічними позовами товариства з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" м. Донецьк

до товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України" м. Донецьк

про визнання недійсними договорів оренди (суборенди)

за участю:

представників сторін:

від позивача Карабут І.В.- юрисконсульт

від відповідача Кубах І.В. – зам. директора, Пономаренко О.І.- адвокат

Згідно п.7 ст.129 Конституції України, ст.9 Закону України "Про судоустрій України, ст.4 4 ГПК України здійснюється повна фіксація судового процесу та його відображення у протоколі судового засідання відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

З урахуванням складності справи та витребування важливих доказів, про існування яких суд дізнався вже під час процесу, спір було вирішено у більш тривалий строк, ніж передбачено частиною першою ст. 69 ГПК України.

Суть спору:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Борди України" звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача – товариства з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" суми основного боргу в розмірі 694 206 грн. 21 коп., пені в сумі 8 889 грн. 56 коп. та трьох процентів річних в сумі 1 666 грн. 79 коп. за прострочення виконання грошових зобов’язань згідно договорів суборенди №71 від 01.01.06р. та оренди №14 від 15.02.06р.

До позовної заяви надано клопотання про прийняття заходів забезпечення позову відповідно до вимог ст.66 ГПК України з посиланням на те, що відповідач припускав на протязі тривалого часу недоплату за користування орендованим майном, отримуючи грошові кошти від розміщення рекламних матеріалів на орендованих у позивача металевих рекламних конструкціях, а також кошти в рахунок погашення дебіторської заборгованості на розрахункові рахунки, розміщені в установах банку, відповідач витрачає їх на свої власні потреби і не приймає дійових заходів щодо сплати боргу позивачу.

У зв’язку із наявністю таких обставин, позивач наполягає на арешті грошових коштів в сумі 704 762 грн.56 коп., у межах позовних вимог, які знаходяться на розрахункових рахунках відповідача в установах банку. Крім того вважає за необхідне витребувати відомості про його фінансовий стан, а у випадку недостатності грошових коштів на його рахунках, здійснити арешт майна боржника, яке належить йому на праві власності.

У якості додаткових засобів забезпечення позову згідно ст.67 ГПК України позивачем обрано – заборона відповідачу проведення дій щодо зміни корпоративних прав підприємства (зміни повного найменування юридичної особи, зміни її місцезнаходження та юридичної адреси, зміни вищого органу управління юридичної особи, зміна форми власності, зміни статутного капіталу та зміни засновників цієї юридичної особи.

Відповідач первісний позов не визнав, мотивуючи свої заперечення наступними обставинами:

- виконати вимоги суду щодо проведення між сторонами звірки розрахунків не вдається, оскільки відповідач, на якого було покладено ініціативу його проведення, позбавлено можливості прибути до підприємства позивача на тих підставах, що з боку посадових осіб останнього існують факти погрози та психологічного тиску на працівників, у зв’язку з чим підприємство було вимушено звернутися відповідно до ст.94 Кримінально-процесуального кодексу України до правоохоронних органів щодо порушення кримінальної справи та застосування до винних осіб необхідних заходів;

- позивач порушив вимоги Закону України "Про рекламу" від 3.07.96р. №270/96-ВР та умови договорів оренди (суборенди), а саме передав у користування відповідачу майно-металеві конструкції, дозволів на розміщення яких на земельних ділянках ум. Донецьку не мав і про ці обставини не попередив відповідача;

- по низці спірних конструкцій господарським судом Донецькій області прийнято рішення у справі №8/198пн від 30.01.07р. про обов’язок звільнення позивачем самовільне зайнятих земельних ділянок, де вказані факти в розумінні ст.35 ГПК України, які є преюдиціальними і не доводиться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. А інші металеві конструкції були демонтовані ще до прийняття цього рішення, у зв’язку з чим виконання умов договорів відповідачем, укладених з рекламодавцями, стало неможливим. Оскільки декілька з договорів було розірвано, це призвело до заподіяння сторонам збитків;

- позивачем не доведено, саме за які металеві конструкції та за який період часу не здійснено оплату за спірними договорами оренди (суборенди);

- індивідуально-визначені ознаки металевих конструкції, яких було передано на виконання п.п. 1.2, 1.3, 4.6, 4.7 договорів оренди (суборенди) згідно актів прийому–передачі, не відповідають переліку, який є невід’ємною частиною спірних договорів;

- акти прийому-передачі та переліки за договором оренди та суборенди мають недоліки щодо їх складання, оскільки металеві конструкції передавалися двічі, а у декількох випадках і тричі (проспект Київський, автовокзал Путіловський, м. Донецьк);

- вищевказані недоліки на час розгляду даної справи не усунуті, що унеможливлює використання таких конструкцій за цільовим призначенням – з метою розміщення зовнішньої реклами та позбавляє відповідно до вимог ст.762 ЦК України відповідача здійснити оплату цих спірних конструкцій;

До прийняття рішення по справі відповідач подав зустрічні позови про визнання недійсним договору оренди №14 від 15.02.06р. додаткових угод до нього, у тому числі актів, предметом якого є користування майном (металевими конструкціями), та визнання недійсним договір суборенди №71 від 01.01.06р. додаткових угод та актів до нього, про передачу у строкове платне користування металевих конструкцій.

Зустрічні позови пред’явлені для спільного розгляду с первісним позовом, оскільки відповідач вважає, що вони пов’язані обставинами виникнення та надіслані на той же самий об’єкт оренди (суборенди), що і первісний позов. Крім того наполягає на тому, що спірні договори не відповідають вимогам земельного, цивільного та господарського законодавства.

На час слухання справи відповідачем заявлені клопотання в розумінні ст.ст. 33, 36, 38 ГПК України про витребування від державних органів про відсутність у позивача дозвільної документації на металеві конструкції, передані відповідачу в оренду, кількість таких конструкцій, їх демонтаж державними органами, кількість демонтованих конструкцій та із зазначенням часу їх демонтування.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи та пояснення представників сторін, суд встановив:

Судом прийнято до уваги, що сторонами судового процесу є суб’єкти господарювання визначені в розумінні статті 55 ГПК України.

Позов мотивовано тим, що 01.01.06р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Борди України", далі Орендодавець, та товариством з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс”, далі Орендар, був укладений договір №71 суборенди, згідно п.1.1 якого Орендодавець зобов’язується передати Орендарю, а останній зобов’язується прийняти у строкове платне користування металеві конструкції для розміщення на них рекламних матеріалів, а також здійснювати Орендодавцю плату за користування вказаним майном.

Вказане майно передається Орендарю відповідно до переліку, зазначеному у пункті 1.2 договору, який є невід’ємною частиною даного договору суборенди.

Факт виконання робіт з боку Орендодавця підтверджено актами здачі – прийомки робіт (надання послуг), зокрема: №№ ОУ- 000101, 000119, 000126, 0000111, 0000005, 0000013, 0000033, 0000042, 0000061, 0000074, 0000083, складених за участю Орендаря. У якості застереження в них зазначено, що сторони не мають з цього приводу претензій щодо вартості виконаних робіт.

Пунктом 3.1 договору та додатка №3 суборенди сторонами встановлено розмір орендної плати в сумі 178 124 грн. 48 коп.

Пунктом 7.1 сторони встановили строк договору суборенди та зазначили, що він діє до повного взаєморозрахунку між сторонами, тобто на невизначений строк.

Як свідчать докази у справі 15.02.06р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Борди України", далі Орендодавець та товариством з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс”, далі Орендар, також був укладений договір №14 оренди, та додатки до нього, згідно п.1.1 якого Орендодавець зобов’язується передати Орендарю, а останній зобов’язується прийняти у строкове платне користування металеві конструкції для розміщення на них рекламних матеріалів, а також здійснювати Орендодавцю плату за користування вказаним майном.

Відповідно до вимог п.1.2 договору, у переліку вказується номер конструкції, кількість, її тип та місцезнаходження.

Згідно п.1.3 договору майно передається Орендарю відповідно до акту прийому-передачі, зазначеному у пункті 1.1 договору.

Факт прийому майна до користування згідно договорів оренди та суборенди підтверджено актами прийомки – передачі №1 від 01.01.06р, №2 від 01.03.06р., №3 від 01.04.06р., №4 від 01.04.06р., №5 від 01.08.06р., №6 від 01.09.06р., №1 від 15.02.06р., №12 від 01.09.06р., додатками та переліками №1 від 01.01.06р., №4 від 01.03.06р., №5 від 01.04.06р., №6 від 01.08.06р., №1 від 15.02.06р., б/н від 01.08.06р.

Факт виконання робіт з боку Орендодавця підтверджено актами здачі – прийомки робіт (надання послуг), зокрема: №№ ОУ- 0000073, 000102, 000120, 0000127, 000144, 0000002, 0000012, 0000032, 0000044, 0000062, 0000082, складених за участю Орендаря. У якості застереження в них зазначено, що сторони не мають з цього приводу претензій щодо вартості виконаних робіт.

Пунктом 3.1 договору оренди та додатка №3 сторонами встановлено розмір орендної плати в сумі 21 195 грн.59 коп. нарахування якої здійснюється з моменту підписання акту прийому-передачі, а оплата за умовами вимог п.п. 3.2.1, 3.2.2, п. 3.2 та п.3.3 договору оренди.

Пунктом 7.1 договору сторони встановили строк дії договору та зазначили, що він діє до повного взаєморозрахунку між сторонами, тобто на невизначений строк.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на акт звірки розрахунків складеного станом на 12.07.07р., де підтверджено сума боргу відповідача в розмірі 694 206 грн. 21 коп. за договором суборенди та оренди, підписаного сторонами без зауважень та пропозицій. Крім того, до справи позивачем залучено акт звірки розрахунків між сторонами станом на 31.07.07р. на підтвердження заборгованості відповідача на загальну суму 704 762 грн.56 коп.

Звірку розрахунків між сторонами належним чином не проведено і суд не намагається використовувати цей документ як форму визнання боргу у цивільно-правовому розумінні цього поняття. Так, акт звірки бухгалтерів є тільки документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами – договором, накладними, рахунками тощо.

Використовуючи своє право передбачене ст.22 ГПК України, позивач неодноразово уточняв свої позовні вимоги відносно збільшення та зменшення ціни позову.

Так, на час подання позовної заяви заборгованість за двома договорами суборенди та оренди складала 704 762 грн. 56 коп., з котрих: основний борг в розмірі 694 206 грн. 21 коп., пеня в сумі 8 889 грн. 56 коп., три процента річних в сумі 1 666 грн. 79 коп.

З урахуванням збільшення та зменшення позовних вимог, вона вже дорівнює:

- за договором суборенди №71 від 01.01.06р. загальна сума заборгованості складає 387 748 грн. 27 коп., у тому числі: основний борг - 368 140 грн. 98 коп., пеня в сумі 16 339 грн. 41 коп., 3 процента річних в розмірі 3 267 грн. 88 коп. за період прострочення з 01.02.06р. до 31.07.07р ;

- за договором оренди №14 від 15.02.06р. загальна сума заборгованості складає 196 675 грн. 56 коп., у тому числі: основний борг – 185 010 грн. 23 коп., пеня в сумі 9 721 грн. 11 коп., 3 процента річних 1 944 грн. 22 коп. за період прострочення з 01.09.06р. до 31.07.07р ;

Таким чином, загальна сума основного боргу, яка пред’явлена позивачем до стягнення складає 584 423 грн. 83 коп.

Згідно статей 22, 78 ГПК України позивач відмовився від позову щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 141 055 грн., пені в сумі 26 060 грн. 52 коп., та 3 процентів річних в розмірі 5 212 грн. 10 коп.

У випадках відмови позивача від позову (пункт 4 статті 80 ГПК України) господарський суд керується частиною шостою статті 22 ГПК України, тобто перевіряє, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Відмова від позову розглядається судом як волевиявлення позивача. Оскільки відмова від позову не суперечить законодавству та не порушує права та охоронюваним законом інтереси інших осіб вона прийнята судом.

Позивачу роз’ясненні процесуальні наслідки його дій, а також те що державне мито та збір на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу у цих частинах позову поверненню не підлягають.

Таким чином провадження у справі щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 141 055 грн., пені за прострочення виконання грошових зобов’язань в сумі 26 060 грн. 52 коп. та 3 процента річних в розмірі 5 212 грн. 10 коп., які утворилися на підставі договору суборенди №71 від 01.01.06р. та договору оренди №14 від 15.02.06р., підлягає припиненню згідно вимог п.4 ст.80 ГПК України (позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом).

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Заява про зменшення позовних вимог від 20.12.07р. не прийнята судом, оскільки вона суперечить обставинам справи та порушує права та охоронювані законом інтереси відповідача за первісним позовом.

Отже, не має місце нової ціни позову та не вирішується питання повернення зайво сплаченої суми державного мита та витрат по забезпеченню судового процесу.

Позивач наполягає на стягненні решти основного боргу в сумі 553 151 грн. 21 коп., який виник у відповідача у зв’язку неналежними виконанням відповідачем зобов’язань за договором суборенди № 71 від 01.01.06р. в розмірі 368 140 грн. 98 коп. та договором оренди №14 від 15.02.06р. в сумі 185 010 грн. 23 коп.

Надавши правову кваліфікацію відносинам сторін, суд вважає, що доводи позивача за первісним позовом обґрунтовані, а мотиви заперечень відповідача не приймаються судом до уваги.

Так, особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частина 2 ст. 9 ЦК України вказує на те, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів відповідно до п. 7 ст. 179 ГК України.

Пункт 1 ст. 759 ЦК України як загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 283 ГК України як спеціальна норма передбачає, що за договором оренди одна сторона (Орендодавець) передає другій стороні (Орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Предметом договору найму відповідно до ст. 760 ЦК України може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Сторонами у пунктах 1.1 договорів визначено його предмет, який підлягає передачі Орендодавцем Орендарю у платне користування.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Розмір орендної плати також визначено сторонами, що відповідає вимогам ст. 286 ГК України.

Стаття 774 ЦК України передбачає таке поняття як передання наймачем речі у користування іншої особі під найом (суборенда) і така передача можлива тільки за згодою Орендодавця.

Доказами у справі підтверджено, що сторони в належній формі зі урахуванням вимог ст.638 ЦК України, досягли згоди з усіх істотних умов договорів оренди та суборенди, а саме відносно його предмету, умов, що визначені за законом, як істотні та необхідні для даного виду договору, а тому він вважається укладеним згідно ст.ст. 180, 181 ГК України. Тобто законодавець підтверджує, що до суттєвих умов договору оренди належать предмет, строк дії договору та розмір плати за користуванням майном.

Строк договору піднайму (суборенди) не може перевищувати строку договору найму (оренди) і до нього застосовуються положення про договір оренди.

Пункт четвертий статті 284 ГК України передбачає, що строк дії договору визначається за погодженням сторін.

За приписами статті 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно частини першої ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором, що найшло своє відображення у п. 7.1 укладених між сторонами договорів.

Факт передачі спірних металевих конструкцій в оренду відповідачу підтверджено актами прийому – передачі, переліками та додатками до договорів суборенди та оренди, актами здачі-прийомки робіт про надання послуг.

Господарське зобов’язання повинно виконуватися належним чином за договором, законом та звичаїв ділового обігу та припинятися за приписами ст.ст. 193, 203 ГК України.

Свої зобов’язання відповідач повністю не виконав, спірне майно у користування отримав, однак плату за нього згідно умов договорів суборенди та оренди у повному обсязі позивачеві не перерахував.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що первісний позов обґрунтовано обставинами справи та доказами на їх підтвердження, а тому підлягає задоволенню, у зв’язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в сумі 553 151 грн. 21 коп.

Витрати по державному мита та забезпеченню судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до вимог ст.44, частини п’ятої ст.49 ГПК України.

Зустрічні вимоги обґрунтовано тим, що договір оренди №14 від 15.02.06р., додатки до нього, акти та договір суборенди №71 від 01.01.06р., додатки до нього та акти не відповідають вимогам земельного, цивільного та господарського законодавства.

Так, договір оренди №14 від 15.02.06р. укладено за відсутністю погодження та оформлення позивачем документів на оренду земельних ділянок в місцях розташування рекламних конструкцій при обставинах неправомірного користування землею.

На час його укладення відповідач не володів даними про те, що позивач, як власник рекламних конструкцій, самовільно зайняло земельні ділянки у м. Донецьку в місцях розташування рекламних засобів за адресами вказаними в переліках до договору (додаток №4), що є порушенням вимог частини першої статті 16 Закону України "Про рекламу" від 03.07.96р. №270/96-ВР із змінами та доповненнями.

Крім того, для позивача виникли негативні наслідки, оскільки йому було пред’явлено претензію Донецьким обласним управлінням захисту прав споживачів, і три рекламні засоби було демонтовано (додаток №№7, 8).

Наявність таких обставин зобов’язало відповідача здійснити оплату прийнятого у користування майна, про що свідчать виписки із банківських установ додані до матеріалів справи.

На підставі викладеного позивач намагається визнати договір оренди №14 від 15.02.06р., додаткові угоди до нього від 15.02.06р., 01.03.06р., 01.04.06р., 01.06.06р. про продовження строку, 01.07.06р., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 58 245 грн., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 38 245 грн., 01.08.06р. про встановлення орендної плати в розмірі 57 375 грн., 01.09.06р., 01.10.06р. про встановлення орендної плати за жовтень 2006р. в розмірі 38 531 грн. 02 коп., та 01.10.06р. про встановлення орендної плати за грудень 2006р. в розмірі 24 900 грн., 01.11.06р., 01.02.07р., 10.03.07р., 01.04.07р., 01.05.07р., 01.06.07р., 01.07.07р., та акти прийому – передачі послуг оренди від 31.01.07р., 14.03.07р., 30.03.07р., 28.04.07р., 31.05.07р., 30.06.07р., 31.07.07р. до нього, укладені між товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" недійсними.

За зустрічним позовом відповідач крім того, намагається визнати договір суборенди №71 від 01.01.06р., додаткові угоди від 03.01.06р., 01.02.06р., 01.03.06р., 01.04.06р., 01.05.06р. до нього про встановлення орендної платив розмірі 199 459 грн.09 коп. за травень 2006р. та 01.05.06р. про продовження строку, 01.06.06р., 01.07.06р., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 191 682 грн. за серпень 2006р., 01.08.06р., про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 209 892 грн. за серпень 2006р., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 211 522 грн. 50 коп. за серпень 2006р., 01.09.06р., 01.10.06р., 01.11.06р., 01.12.06р., 01.02.07р., 10.03.07р., 01.04.07р., 01.05.07р., 01.06.07р., 01.07.07р. та акти прийому - передачі послуг оренди від 31.01.07р., 28.02.07р., 30.03.07р.,28.04.07р., 31.05.07р., 30.06.07р., 31.07.07р. до нього укладені між товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" недійсними.

Обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги щодо визнання недійсним даного договору суборенди відповідач посилається на те, що всупереч вимогам ст.1 Закону України "Про рекламу" від 3.07.96р. №270/96-ВР та п.п. 16, 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. за №2067, далі Правила, зовнішня реклама розміщені позивачем також без відповідних дозволів та у порядку встановленого виконавчими органами відповідних рад;

Про існування таких доказів свідчать:

- претензія Донецького обласного управління захисту прав споживачів до товариства з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс";

- дані колективного підприємства "Управління генерального плану м. Донецьку" про демонтування трьох рекламних засобів, наданих за спірними договорами товариства з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс, а також про реєстрацію лише 26 рекламних засобів товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України";

- додаткові угоди до спірних договорів, в яких містяться дані про збільшення орендодавцем орендної плати та одночасно відсутні дані про вартість однієї одиниці. А також про збільшення кількості рекламних конструкцій, що передбачено п. 3.5 договору суборенди №71 від 01.01.06р. та п.2.2.2 договору оренди №14 від 15.02.06р.;

- акти приймання послуг оренди з вказівкою на загальні суми вартості послуг оренди та відсутність посилання в них на додаткові угоди;

- переліки рекламних конструкцій з вказівкою на місця їх розташування.

Крім того, відповідач посилається на додаткові порушення з боку позивача на час укладення договорів оренди та суборенди :

- зокрема, вимоги норм земельного законодавства щодо порядку передачі земельних ділянок в оренду згідно частини 1 ст. 124 Земельного кодексу України, яка передбачає передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають в комунальній власності, на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, яким є Донецький міськвиконком;

- підстави виникнення права власності та права користування земельної ділянкою, як це передбачено частиною другою статті 125 Земельного кодексу України, за приписами якої право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації;

- за вимогами частини третьої ст.125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її мереж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється;

- доказом порушень позивачем законодавства є відсутність у позивача договорів оренди та державних актів на землю, зареєстрованих у встановленому законом порядку, що знайшло своє відображення у статті 126 Земельного кодексу України, а також перелік об’єктів містобудівного кадастру, що наданий у якості доказів по справі.

За надання юридичної допомоги відповідач за зустрічними позовами наполягає на відшкодуванні йому, відповідно до вимог частини п’ятої ст.49 ГПК України, судових витрат про надання адвокатських послуг по даній справі в розмірі 1000 грн. згідно копій квитанцій до прибуткових ордерів №5 та №6 від 10.09.07р.

Позивач зустрічні вимоги не визнав по викладеним у відзивах та додатках до нього доводам.

Судом з’ясовані матеріали справи щодо зустрічних вимог, які не підлягають задоволенню за наступними обставинами:

-          Цивільний кодекс (ст.215) формулює детальні та достатньо визначені положення про підстави недійсності правочинів та про види недійсних правочинів (нікчемні та оспорюванні). Положення ст. 207 ГК з цього ж питання, хоч і стосуються лише господарських договорів, але є більш загальними. Виходячи із принципового положення про Цивільний кодекс як основний акт цивільного законодавства, при вирішенні питання про підстави недійсності (нікчемності) правочина у сфері дії Господарського кодексу слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу. Підстави нікчемності умов договорів, встановлені ч. 2 ст. 207 ГК не повинні застосовуватись, оскільки визнання нікчемності умов типових договорів є взагалі некоректним (як таке, що передбачає застосування до типового договору, що є нормативно-правовим актом, правової конструкції нікчемності, яка може стосуватись тільки правочинів).

-          відповідно до ч. 1 ст. 215 і ч. 1 ст. 203 ЦК підставою недійсності правочину є суперечність його змісту актам цивільного законодавства. Під змістом правочину тут розуміється зміст волевиявлення учасників правочину в цілому, тобто як волевиявлення щодо змісту цивільних правовідносин, що мають виникнути на підставі правочину, так і волевиявлення стосовно того, з ким ці правовідносини мають бути встановлені. Тому правочин може бути визнаний недійсним, зокрема у разі, коли ним порушено право третьої особи, яка відповідно до закону отримала право на укладення договору стосовно того ж предмета за результатами конкурсу, аукціону тощо (в зв’язку з тим, що волевиявлення стосовно учасника правочину, суперечить акту цивільного законодавства) ;

-          підставою недійсності правочину може бути його суперечність актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК). При застосуванні цього положення слід врахувати, що абсолютна більшість законів та інших нормативно-правових актів формулюють норми, що належать до декількох галузей законодавства. В багатьох випадках в одних і тих же положеннях актів законодавства формулюються норми двох і навіть трьох галузей права. Тому численні публічно-правові заборони та обмеження, які стосуються умов, за яких можливе вчинення правочину, мають тлумачитись так, що вони мають цивільно-правовий зміст, а їх порушення є підставою для висновку про те, що зміст правочину суперечить акту цивільного законодавства;

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Так, згідно із ст.1 Закону України "Про рекламу" реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг є зовнішньою рекламою.

За приписом ст.2 Закону України “Про рекламу” відносини, пов’язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України регулює вказаний закон.

Відповідно до ст.16 Закону України “Про рекламу” розміщення зовнішньої реклами, у населенних пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За вимогами пунктів 3, 16, 24, 32 Правил, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Зокрема, виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламного засобу.

За умовами договорів Орендодавець брав на себе обов’язки розглядати всі претензії з боку контролюючих органів, у тому числі пов’язаних з наявністю дозвільної документації. Крім того, там зазначено, що Орендодавець також відшкодовує Орендарю штрафні санкції, накладені стосовно останнього контролюючими органами за порушення, пов’язані з установкою, наявністю або відсутністю дозвільної документації та використанням рекламних носіїв, у період розміщення рекламних матеріалів Орендатора на рекламних носіях Орендодавця.

Орендар з цього приводу не звертався до Орендодавця, що свідчить про відсутність у нього претензій та заперечень відносно укладеного договору оренди(суборенди).

Про той факт, що дозвільна документація на розміщення зовнішньої реклами знаходилася у стадії оформлення, позивачу було відомо, що підтверджується наявністю п.4.6 розділу 4 договору суборенди №71 від 01.01.06р. та п.4.7 договору оренди №14 від 15.02.06р., якими передбачено, що всі претензії з боку контролюючих органів, пов’язані з наявністю дозвільної документації приймає на свій ризик Орендодавець, що відповідає вимогам ст.42 ГК України.

У подальшому після завершення всіх узгоджень позивачем були отримані дозволи на розміщення зовнішньої реклами на виконання робіт, пов’язаних з розташуванням певної кількості рекламних засобів у певних місцях, вказаних у договорах суборенди №71 та оренди №14.

На час розгляду спору позивачем надані суду матеріали на підтвердження доказів по справі, а саме копії: договору №138 від 16.08.06р., договору №99 від 26.04.06р., договору №150 від 25.10.06р., договору №7 від 30.01.07р. про надання в користування місць, які перебувають у комунальної власності, для розташування спеціальних рекламних конструкцій та розрахунки платежів за надання рекламних місць.

Мотивуючи свої заперечення за зустрічними позовами, позивач посилається на наявність дозволів на розміщення зовнішньої реклами №№ 718, 719, 720, 002324, 002318, 003048, 002443, 002745, 002620, 002855, 002854, 002853, 002448, 002449, 002496, 001916, 002321, наданих йому Донецьким комунальним підприємством" Управління генерального плану" та Головним управлінням містобудівництва та архітектури Макіївської міської ради.

Відповідно до вимог статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 43 ГПК України передбачає, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Однак позивач довів суду за первісним позовом, факт неналежного виконання відповідачем зобов’язань за договорами суборенди та оренди, обґрунтував свої заперечення щодо зустрічних позовних вимог відносно законного використання ним засобів зовнішньої реклами на підставі існуючих правовідносин з органами місцевого самоврядування та дозволів на розміщення своїх рекламних конструкцій.

Судом здійснено перевірку спірних договорів оренди №14 від 15.02.06р. та договору суборенди №71 від 01.01.06р. на відповідність їх вимогам законодавства, відсутність обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Укладені між сторонами договори оренди №14 від 15.02.06р. та суборенди №71 від 01.01.06р. відповідають вимогам закону.

Таким чином, у суду не має правових підстав вважати, що у діях відповідача існують порушення вимог законодавства про рекламу. Отже, похідними та необґрунтованими, з цього приводу, є і посилання відповідача про порушення позивачем земельного, цивільного та господарського законодавства.

За такими обставинами у задоволенні зустрічного позову про визнання договору оренди №14 від 15.02.06р., додаткових угоди до нього від 15.02.06р., 01.03.06р., 01.04.06р., 01.06.06р. про продовження строку, 01.07.06р., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 58 245 грн., 01.08.06р.про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 38 245 грн., 01.08.06р. про встановлення орендної плати в розмірі 57 375 грн., 01.09.06р., 01.10.06р. про встановлення орендної плати за жовтень 2006р. в розмірі 38 531 грн. 02 коп., та 01.10.06р. про встановлення орендної плати за грудень 2006р. в розмірі 24 900 грн., 01.11.06р., 01.02.07р., 10.03.07р., 01.04.07р., 01.05.07р., 01.06.07р., 01.07.07р., та актів прийому – передачі послуг оренди від 31.01.07р., 14.03.07р., 30.03.07р., 28.04.07р., 31.05.07р., 30.06.07р., 31.07.07р. до нього, укладені між товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" недійсними слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Не підлягає задоволенню також і зустрічний позов щодо визнання договору суборенди №71 від 01.01.06р., додаткових угод до нього від 03.01.06р., 01.02.06р., 01.03.06р., 01.04.06р., 01.05.06р. про встановлення орендної плати в розмірі 199 459 грн. 09 коп. за травень 2006р. та 01.05.06р. про продовження строку, 01.06.06р., 01.07.06р., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 191 682 грн. за серпень 2006р., 01.08.06р., про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 209 892 грн. за серпень 2006р., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 211 522 грн. 50 коп. за серпень 2006р., 01.09.06р., 01.10.06р., 01.11.06р., 01.12.06р., 01.02.07р., 10.03.07р., 01.04.07р., 01.05.07р., 01.06.07р., 01.07.07р. та актів прийому - передачі послуг оренди від 31.01.07р., 28.02.07р., 30.03.07р., 28.04.07р., 31.05.07р., 30.06.07р., 31.07.07р. до нього укладені між товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" недійсними.

Витрати по державному миту в сумі 170 грн. та забезпечення судового процесу в сумі 236 грн., судові витрати пов’язані з оплатою послуг адвоката в сумі 1000 грн., згідно копій квитанцій до прибуткових ордерів №5 та №6 від 10.09.07р. за подання зустрічних позовів, відносяться на відповідача згідно вимог ст.44, 49 ГПК України.

Платіжні документи на сплату державного мита, збору на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у тому числі витрати пов’язані з оплатою послуг адвоката подаються до господарського суду тільки в оригіналі. Ксерокопії чи фотокопії платіжних документів не можуть бути доказом сплати наведених платежів.

Позивач, за первісним позовом, зайво перерахував до державного бюджету України державне мито в сумі 0,37 грн., яке підлягає поверненню на його розрахунковий рахунок згідно ст.47 ГПК України.

У задоволенні клопотання позивача про забезпечення позовних вимог слід відмовити на тих обставинах, що умовою їх застосування є достатньо обґрунтоване припущення того, що майно ( в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Таких доказів на час розгляду спору позивачем суду не було надано.

Щодо обов’язковості фактів встановлених рішення господарського суду Донецької області у справі №8/198пн від 30.01.07р., то це питання повинно вирішуватися судом з урахуванням вимог ст.84 ГПК України.

Мотивувальна частина судового рішення має обов’язкове значення лише оскільки, оскільки вона встановлює преюдиційні факти (обставини). Причому частина п’ята ст.35 ГПК України не виключають спростування в загальному порядку обставин, що отримали характер преюдиційних фактів.

Щодо тлумачення правових норм та висновків про можливість ( неможливість) їх застосування до певних правовідносин, то тут мотивувальна частина судового рішення не може бути визнана обов’язковою для будь-якої особи.

Припускаються помилки і учасники судового процесу, які тлумаченню в судовому рішенні правових норм та висновкам щодо їх застосування надають значення преюдиційних фактів, оскільки при цьому взагалі не йдеться про встановлення фактів.

Таке тлумачення та висновки є судовим прецедентом, який в національному законодавстві України не визначається джерелом права.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого згідно статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.129 Конституції України, ст. 9 Закону України" Про судоустрій України" ст. ст. 1, 2, 16 Закону України "Про рекламу", ст. ст. 203, 215, 638, 759, 761, 762, 763, 765, 768, 774, 776, ЦК України 2003р., ст. ст. 55, 193, 203, 207, 284, 283, 285, 291, п. 1 ст. 286 ГК України, ст.ст. 42, 43, 22, 29, 31, 33, 36, 41, 43, 44, 47 частиною п’ятою ст. 49, ст.ст. 60, 66, 67, 69, п.4 ст. 80, ст. ст. 811, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Провадження у справі щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" основного боргу в сумі 141 055 припинити.

2.Провадження у справі щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" пені в сумі 26 060 грн. 52 коп. припинити.

3.Провадження у справі щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" з процентів річних в розмірі 5 212 грн.10 коп. припинити.

4.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс", 83015, м. Донецьк, бул. Школьний, 19, ід. код. 25600327, розрахунковий рахунок № у АППБ "Аваль" м. Київ, МФО 380805 на користь:

- товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України", 83096, м. Донецьк, пр. Матросова, 24/а, ід. код 33670421, розрахунковий рахунок № 9428 у філії ГУ ПІБ у Донецької області, м. Донецьк, МФО 334635, борг в сумі 553 151 грн. 21 коп., витрати по державному миту в сумі 5 531 грн. 52 коп., витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 92 грн. 62 коп., видавши наказ.

5.У задоволенні зустрічного позову щодо визнання договору оренди №14 від 15.02.06р., додаткових угоди до нього від 15.02.06р., 01.03.06р., 01.04.06р., 01.06.06р. про продовження строку, 01.07.06р., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 58 245 грн., 01.08.06р.про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 38 245 грн., 01.08.06р. про встановлення орендної плати в розмірі 57 375 грн., 01.09.06р., 01.10.06р. про встановлення орендної плати за жовтень 2006. в розмірі 38 531 грн. 02 коп., та 01.010.06р. про встановлення орендної плати за грудень 2006р. в розмірі 24 900 грн., 01.11.06р., 01.02.07р., 10.03.07р., 01.04.07р., 01.05.07р., 01.06.07р., 01.07.07р., та актів прийому – передачі послуг оренди від 31.01.07р., 14.03.07р., 30.03.07р., 28.04.07р., 31.05.07р., 30.0607р., 31.07.07р. до нього, укладені між товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" недійсними відмовити.

6.У задоволенні зустрічного позову щодо визнання договору суборенди №71 від 01.01.06р., додаткових угод до нього від 03.01.06р., 01.02.06р., 01.03.06р., 01.04.06р., 01.05.06р. про встановлення орендної платив розмірі 199 459 грн.09 коп. за травень 2006р. та 01.05.06р. про продовження строку, 01.06.06р., 01.07.06р., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 191 682 грн. за серпень 2006р., 01.08.06р., про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 209 892 грн. за серпень 2006р., 01.08.06р. про внесення змін та встановлення орендної плати в розмірі 211 522 грн. 50 коп. за серпень 2006р., 01.09.06р., 01.10.06р., 01.11.06р., 01.12.06р., 01.02.07р., 10.03.07р., 01.04.07р., 01.05.07р., 01.06.07р., 01.07.07р. та актів прийому - передачі послуг оренди від 31.01.07р., 28.02.07р., 30.03.07р., 28.04.07р., 31.05.07р., 30.06.07р., 31.07.07р. до нього укладені між товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс" недійсними відмовити.

7.Витрати по державному миту в сумі 170 грн. та забезпеченню судового процесу за подання зустрічних позовів в сумі 236 грн. та судові витрати пов’язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 1000 грн. відносяться на відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Реклама, Консалтінг, Сервіс".

8.Повернути на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Борди України" державне мито в сумі 0,37 грн. Підставою повернення державного мита є дана ухвала затверджена гербовою печаткою господарського суду Донецької області.

9.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Підченко Ю.О.

Дата підписання рішення, оформленого згідно вимог ст.84 ГПК України: 24.12.07р.