ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"10" травня 2007 р.
Справа № 15/180/05-нр

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді :  Л. І.Бандури

суддів : Л. В.Поліщук, В.Б.Туренко

при секретарі судового засідання : О.О.Соломахіній

за участю представників сторін:

від позивача –О.Б.Кравченко

від відповідача –О.В.Бойко, Н.І.Мар’янко

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві

на постанову господарського суду Миколаївської області від 24.01.07 р.

у справі №15/180/05 - нр

за позовом ТОВ сільськогосподарське підприємство „Нібулон” м. Миколаєва

до  ДПІ у  м. Миколаєві

Головного управління державного казначейства України у Миколаївській області

про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ в сумі 12 409501 грн.

встановив:

21.03.05 р. ТОВ СП „Нібулон”, згідно з п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7, ст.8 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 р. в редакції, що діяла до 03.06.05 р. подало до ДПІ у  м. Миколаєві податкову Декларацію з податку на додану вартість за лютий 2005 року. Одночасно з Декларацією поданий розрахунок  експортного відшкодування. За даними Декларації, відповідно до п.п. 7.7.1 п.7.7 ст.7 вищеназваного Закону , товариство визначило від’ємне значення ПДВ в сумі 12 409 501 грн., із яких:

11 500000 грн. –сума експортного відшкодування з ПДВ (рядок 23 декларації);

818 грн. – залишок суми бюджетного відшкодування з ПДВ (рядок 24 декларації);

908333 грн. –бюджетне відшкодування з ПДВ (рядок 25 декларації).

ТОВ СП „Нібулон” звернулось до господарського суду з позовом та уточненнями до нього про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ за лютий 2005 року в сумі 3 983436 грн., на підставі п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7, ст.8 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 28.10.05 р. у справі №15/180 (головуючий суддя І.Г.Філінюк, судді: Л.І.Васильєва, Н.О.Семенчук) позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України бюджетну заборгованість по ПДВ за лютий 2005 р. в сумі 3 884 884, 07 грн. з мотивів наявності бюджетної заборгованості.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.01.06 р. постанову змінено, позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з Держбюджету України бюджетну заборгованість в сумі 3 983 436 грн., на підставі п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.10.06 р. судові рішення першої та апеляційної інстанції скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, в зв’язку з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи.

При новому розгляді, справі присвоєно №15/180/05 –н. р.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 24.01.07 р.( головуючий суддя О.В.Ткаченко, судді: Т.М.Дубова, С.М.Коваль) позов з урахуванням уточнень задоволено в повному обсязі, стягнуто з Держбюджету України бюджетну заборгованість з ПДВ за лютий 2005 р. в сумі 681969,53 грн.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві, яка є правонаступником ДПІ у м. Миколаєві не погодившись з постановою суду, після подання заяви про апеляційне оскарження, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, прийняти нову постанову про відмову в  позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право на відшкодування, згідно з Законом України „Про податок на додану вартість” виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобов’язання по сплаті податку на додану вартість в ціні товару.  Одночасно, скаржником заявлено клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги, яке було задоволено ухвалою апеляційної інстанції від 11.04.07 р.

Заслухавши доводи представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши надані докази та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія встановила:

Відповідно до положень Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 р., в редакції, що діяла до набрання чинності Закону України „ Про внесення змін до Закону України „Про ПДВ” від 03.06.05 р. податковий кредит –це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (пункт 1.7 статті 1). Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді, у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації (підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7). Не дозволяється включення до податкового кредиту будь - яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (абзац перший підпункту 7.4.5 статті 7).

Згідно з п. п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”  суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

У разі, коли за результатами звітного періоду сума, визначена, згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від’ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню з Держбюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період( п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 названого Закону).

П.8.1, 8.6 ст.8 вищеназваного Закону встановлено, що при здійсненні платником податку експортних операцій –відшкодування  ПДВ здійснюється за наслідками податкового місяця протягом 30 –ти календарних днів з дня подання платником розрахунку експортного відшкодування. Для визначення сум експортного відшкодування до складу податкового кредиту включаються суми податку фактично сплачені платником податку –експортером коштами у складі ціни придбаних товарів.

Законом України „Про податок на додану вартість” передбачено право платника податку у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутись до суду з позовом про стягнення коштів з бюджету.

Із аналізу вищеназваних норм випливає, що платник податку має право на податковий кредит при наявності податкової накладної, а на бюджетне відшкодування –при наявності від’ємного значення податку  і фактичній сплаті податку у ціні товарів (робіт, послуг).

Розглядаючи спір по суті суд першої інстанції проаналізував вищеназвані норми Закону, договори, податкові накладні, які підтверджують факт придбання ТОВ СП „Нібулон” у постачальників товарів, ВМД, акти виконаних робіт, розрахункові документи, що підтверджують сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товарів (робіт, послуг), акт позапланової документальної перевірки ТОВ СП „Нібулон” з питання правомірності заявленої до відшкодування з бюджету суми ПДВ за лютий 2005 р. від 08.06.05 р., складений ДПІ у м. Миколаєві, за результатами якої податкова служба не встановила розбіжностей між фактичними сумами податкового кредиту та сумами, відображеними підприємством і дійшов висновку про правомірність визначення позивачем суми бюджетного відшкодування за лютий 2005 р. у розмірі 12 409501 грн. Крім того, суд встановив, що загальна сума бюджетної заборгованості по ПДВ за лютий 2005 р., яка не відшкодована позивачу складає 681969,53 грн.

Апеляційна інстанція погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає чинному законодавству і матеріалам справи.

Посилання скаржника на п.1.8 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” не приймаються судовою колегією до уваги, так як у цій нормі законодавства міститься лише загальне визначення терміну „бюджетне відшкодування”, не встановлено жодних підстав, від яких би залежало право на податковий кредит, вона є відсильною нормою, тому що безпосередньо не встановлює порядок визначення суми бюджетного відшкодування, а відсилає до інших норм цього Закону. Іншою нормою є  п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 названого Закону в редакції, діючій на момент виникнення спірних відносин, який передбачає, що суми податку, які підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. При цьому, відшкодуванню платнику податку підлягає сума, яка при визначенні її за п.п.7.7.1 має від’ємне значення. Отже сума бюджетного відшкодування прямо залежить від правильного визначення суми податкових зобовяань та податкового кредиту.

Згідно до ст.67 Конституції України кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством ( частина перша ст.19 Конституції України).

Чинне законодавство, зокрема Закон України „Про податок на додану вартість”, не встановлює обов’язки покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, якщо такий податок не буде сплачено продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця у складі ціни товару.

Відповідно до положень вищеназваного Закону, сума податку на додану вартість, включена до ціни товару є податковим зобов’язанням продавця товару і саме продавець має сплачувати цей податок до бюджету.

На підставі викладеного, господарський суд дійшов правильних висновків про наявність у позивача бюджетної заборгованості по ПДВ в сумі 681969,53 грн. за лютий 2005 р. та стягнув її з Держбюджету України, в зв’язку з чим, підстави для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Постанову господарського суду Миколаївської області від 24.01.07 р. у справі №15/180/05 - нр залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                                       Л.І. Бандура

Суддя                                                                                             Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                             В.Б. Туренко