ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"14" травня 2007 р.                                                  Справа № 16/115

„09” год. „35” хв.

Господарський суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Фесюри М.В.,

при секретарі  - Козацькому А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача – Скрипка Ю.Б., Юрченко Ю.І.,

від відповідача –Кузьменко Г.П., Репех О.О.

розглянувши в м. Чернігові у відкритому судовому засіданні справу

за ПОЗОВОМ:                Товариства з обмеженою відповідальністю „ОЗЗІ”

(м. Чернігів вул. П”ятницька,23а кв.22)

До ВІДПОВІДАЧА:          Державної податкової інспекції у м. Чернігові

(м. Чернігів вул. Кирпоноса,28)

Про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення.

Заявлено позов про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення № /0 від 13.02.2007р., яким товариству з обмеженою відповідальністю „ОЗЗІ” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 81783 грн., у тому числі за листопад 2006р. –на 67210 грн., за жовтень 2006р. –на 5422 грн., за вересень 2006р. –на 9151 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем дотримані приписи ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” стосовно порядку та підстав отримання бюджетного відшкодування.

Крім того, позивач вважає, що податковий орган не мав права проводити перевірку після закінчення 30-ти денного терміну з дня подання податкової декларації , а також вимагати для неї будь – які додаткові документи як для камеральної перевірки. На думку, платника податків, відомості, викладені в акті перевірки, не відповідають дійсності, оскільки факт недопуску директором перевіряючих до перевірки не мав місця через відсутність в той день самого директора.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що право на податковий кредит у платника податків виникає лише за умови сплати ПДВ до державного бюджету, а позивач не надав перевіряючим документів, які б підтверджували його податковий кредит та бюджетне відшкодування за перевірений період, отже спірне рішення про зменшення бюджетного відшкодування відповідає вимогам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ

В період з 25.01. по 30.01.2007р. державною податковою перевіркою у м. Чернігові була проведена виїзна позапланова перевірка товариства з обмеженою відповідальністю „ОЗЗІ” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника за вересень, жовтень та листопад 2006 року, за результатами якої складено акт № 101/23/14239756 від 31.01.2007р.

Як зазначено в акті перевірки, остання проведена на підставі п.1 ст.11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990р. № 509-ХІІ ( далі  - Закон –509), п.п.7.7.5 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. № 168/97 –ВР (далі –Закон –168) та відповідного наказу ДПІ № 335 від 25.01.2007р.

Підприємству на юридичну адресу було надіслано листи № 29079/10/23-617 від 12.12.2006р. та №29803 /10/23-617 від 18.12.2006р. з проханням надати податковому органу копії первинних документів та копії реєстрів отриманих і виданих податкових накладних за перевіряємий період, однак на початок перевірки таких документів надано не було. Директор ТОВ „ОЗЗІ” Скрипка Ю.Б. станом на 25.01.2007р. посадових осіб до перевірки не допустив, документів для перевірки та журналу реєстрації перевірок не надав, відмовився від ознайомлення та отримання направлення на перевірку, про що був складений акт недопуску до перевірки № 1 від 25.01.2007р.

ТОВ „ОЗЗІ” зареєстровано як платник ПДВ з 22.07.1997р., протягом останніх 12-ти місяців мав обсяги оподатковуваних операцій в сумі 1475000 грн., що більше ніж заявлена сума бюджетного відшкодування.

Також, в акті перевірки вказано, що платником податків подані податкові декларації з ПДВ та розрахунки суми бюджетного відшкодування:

- за вересень 2006р. на суму 9151 грн.;

- за жовтень 2006 р. на суму 5422 грн.;

- за листопад 2006р. на суму 67210 грн.

При цьому, причина виникнення від’ємного значення відповідно до даних декларацій встановлена не була у зв”язку з відсутністю бухгалтерських та податкових документів. З цих підстав, перевіряючий дійшов до висновку про завищення платником податків бюджетного відшкодування на суми, відображені у наведених деклараціях.

На підставі акту перевірки податковим органом було прийняте спірне податкове повідомлення –рішення № /0 від 13.02.2007р., яким товариству з обмеженою відповідальністю „ОЗЗІ” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 81783 грн., у тому числі за листопад 2006р. –на 67210 грн., за жовтень 2006р. –на 5422 грн., за вересень 2006р. –на 9151 грн.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України;

2) з  використанням  повноваження  з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 19.09.2006р. позивачем подана податкова декларація з ПДВ за серпень 2006р., в якій задеклароване від’ємне значення ПДВ в сумі 11329 грн., ця ж сума задекларована для зарахування до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

18.10.2006р. позивач подав податкову декларацію з ПДВ та розрахунок суми бюджетного відшкодування за вересень 2006р., в яких задеклароване від’ємне значення ПДВ в сумі 10902 грн., ця ж сума задекларована для зарахування до складу податкового кредиту наступного звітного періоду. Крім того, відображена в декларації та розрахунку сума 9151 грн. як така, що сплачена постачальникам у попередньому звітному періоді та підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податків. Одночасно на цю ж суму була подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування.

20.11.2006р. позивач подав податкову декларацію з ПДВ та розрахунок суми бюджетного відшкодування за жовтень 2006р., в яких задеклароване від’ємне значення ПДВ в сумі 62520 грн., ця ж сума задекларована для зарахування до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, також відображено залишок від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 8825 грн. Крім того, відображена в декларації та розрахунку сума 5422 грн. як така, що сплачена постачальникам у попередньому звітному періоді та підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податків. Одночасно на цю ж суму була подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування.

18.12.2006р. позивач подав податкову декларацію з ПДВ та розрахунок суми бюджетного відшкодування за листопад 2006р., в яких відображена сума 67210 грн. як така, що сплачена постачальникам у попередньому звітному періоді та підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податків. Одночасно на цю ж суму була подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування.

Підпунктом 7.7.5. ст.7 Закону –168 передбачено, що протягом  30  днів,  наступних   за   днем   отримання податкової  декларації,  податковий  орган проводить документальну невиїзну  перевірку  (камеральну)  заявлених  у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування  було  зроблено з порушенням   норм   податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення    достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Статтею 11 Закону - 509 встановлено, що органи державної податкової служби у випадках, в  межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих  податкових  декларацій,  звітів  та   інших   документів, пов'язаних   з   нарахуванням і сплатою податків  та  зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі),  а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності,  повноти нарахування і сплати  податків  та  зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами,  що не мають статусу юридичної особи, а  також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності  чи  не мають такого статусу,  на яких згідно із законами України покладено обов'язок  утримувати  та/або сплачувати податки  і збори (обов'язкові   платежі).

Статтею 11-1 цього Закону визначені підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Слід зазначити, що підстави та порядок проведення невиїзних документальних (камеральних) перевірок цим Законом не визначені.

Поряд з цим , відповідно до п.п.”в” п.п.4.2.2 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. (далі –Закон –2181) встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний  самостійно  визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо внаслідок  проведення камеральної перевірки  виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які  призвели до заниження або завищення суми  податкового зобов'язання.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим  органом  виключно  на  підставі даних,  зазначених у податкових  деклараціях,  без  проведення  будь-яких  інших  видів перевірок платника податків;

Відповідач у справі доказів призначення та проведення камеральної або документальної невиїзної перевірки не надав. Листи № 29079/10/23-617 від 12.12.2006р. та № 29803 /10/23-617 від 18.12.2006р., які були направлені позивачу, містять в собі прохання надати документи для організації та проведення позапланової документальної перевірки за вересень та жовтень 2006р. , тобто наступного за камеральною виду перевірки, який передбачений п.п.7.7.5 ст.7 Закону –168.

Однак на час направлення таких листів, позапланова документальна перевірка призначена не була.

Як підтверджується наказом ДПІ у м. Чернігові № 335, на який є посилання в акті перевірки, така перевірка була призначена лише 25.01.2007р. із зазначення строку проведення з 25 по 31.01.2007р. для перевірки декларацій, поданих за вересень, жовтень, листопад 2007р. Підставами для перевірки визначені п.1 ст.11, ч.8 ст.11-1 Закону –509 та п.п.7.7.5 ст.7 Закону –168. На виконання наказу було видано направлення на перевірку № 243 від 25.01.2007р. державному податковому інспектору Здор Ю.В.

Відповідно до ч.  2 ст. 19 Конституції України органи державної влади  та  органи  місцевого  самоврядування,  їх посадові  особи  зобов'язані  діяти  лише  на  підставі,  в  межах повноважень та у спосіб,  що передбачені Конституцією та  законами України.

Державна податкова інспекція у м. Чернігові є  органом державної влади і,  відповідно,  її діяльність має підпорядковуватись   вимогам   наведеної   норми   Конституції та  аналогічним  вимогам ст.  11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.  Право податкової інспекції  на  проведення  перевірки підлягає  законодавчим  обмеженням  та  реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.

Поряд з цим, податковим органом порушений порядок призначення та проведення позапланової документальної перевірки позивача.

Так, податкові декларації за вересень, жовтень, листопад 2006 року були подані позивачем, відповідно, 18 жовтня, 20 листопада та 18 грудня 2006 року. На час видачі наказу про призначення перевірки(25.01.2007р.)  закінчився встановлений п.п.7.7.5 ст.7 Закону –168 30-ти денний термін, на протязі якого податковий орган мав право провести камеральну, або , за наявності підстав, позапланову документальну перевірки. Такий строк, по кожній з вказаних декларацій закінчився, відповідно, для вересневої –19.11.2006р., жовтневої –21.12.2006р., листопадної –22.01.2007р.

Крім того, норма ч.8 ст.11-1 Закону –509, яка кореспондується з п.п.7.7.5 ст.7 Закону –168 щодо підстав проведення позапланової перевірки, передбачає право проведення такої перевірки лише в тому випадку, коли платником  подано  декларацію  з  від'ємним  значенням  з податку  на  додану  вартість,  яке  становить  більше  100 тис. гривень.

Але в жодній з перевірених  податкових декларацій з ПДВ від’ємне значення податку не становить більше 100 тис. грн.

Заперечення відповідача, які стосуються невиконанням позивачем прохання про надання документів, що було викладене в листах, а також , які стосуються відмови директора підприємства допустити посадових осіб до перевірки, судом не приймаються з наступних підстав.

Як слідує з досліджених доказів, листи були направлені до призначення позапланової документальної перевірки. Обов’язок платника податків надати документи для перевірки і право перевіряючого їх отримати для цієї мети є взаємопов’язаними і реалізуються через дотримання умов, встановлених ст.11-2 Закону –509, тобто при наявності підстав для перевірки та після надання перевіряючим платнику податків під розписку копії направлення на перевірку та копії наказу на її проведення.

Відповідач не дотримався таких умов, доказів їх виконання не надав. Акт недопуску до перевірки № 1 від 25.01.2007р., в якому зазначено, що директор товариства Скрипка Ю.Б. до перевірки не допустив , документів та журналу реєстрації не надав, відмовився від ознайомлення та отримання направлення на перевірку, суперечить дійсним обставинам, оскільки 25.01.2007р. Скрипка Ю.Б. перебував у відрядженні в м. Києві ( підтверджується копією посвідчення про відрядження), отже не міг відмовити у допуску до перевірки. Зазначене також підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, який проводив перевірку та складав акт.

Акт №2 від 29.01.2007р., складений перевіряючим та працівником податкової міліції, згідно з яким проведена перевірка місцезнаходження позивача і встановлено, що останній за реєстраційною адресою не знаходиться, не є належним доказом , оскільки в ньому не зазначено період часу на протязі якого проводилась дана перевірка, а відсутність на момент перевірки посадових осіб підприємства не може бути достатньою підставою для висновку про відсутність за цією адресою самого підприємства.

Частинами 3,4 ст.70 КАС України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до п.1.9 ст.1 Закону –2181, податкове   повідомлення - це письмове    повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового  зобов'язання,  визначену   контролюючим   органом   у випадках, передбачених цим Законом.

Як передбачено Порядком оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України 10.08.2005р. N 327, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/11205, податкове повідомлення –рішення приймається контролюючим органом на підставі акту, складеного за результатами   проведення  невиїзних  документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання.

П.1.3 Порядку визначено акт перевірки як службовий  документ,  який  стверджує  факт проведення невиїзної документальної  або  виїзної  планової  чи  позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання  і  є  носієм  доказової  інформації  про  виявлені порушення  вимог  податкового,  валютного  та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Враховуючи те, що акт перевірки складений відповідачем внаслідок його неправомірних дій, за умови відсутності повноважень на проведення перевірки, тому він не може бути прийнятий до уваги як доказ наявності порушень податкового законодавства з боку платника податків.

За таких обставин спірне рішення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих з порушенням закону, а тому має бути визнане нечинним повністю як таке, що не відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.11, 11-1 Закону –509, п.п.7.7.5 ст.7 Закону –168.

Що стосується суті податкового порушення, судом встановлено наступне.

Позивач , не погоджуючись з спірним податковим повідомленням – рішенням, звернувся зі скаргою до ДПІ у м. Чернігові.

Рішенням податкового органу строк розгляду скарги було продовжено до 14.04.2007р. та висловлено прохання надати всі документи разом з листом про необхідність проведення позапланової (додаткової) перевірки.

До закінчення процедури адміністративного оскарження платник податків звернувся з позовом до суду, у зв”язку з чим скарга була залишена податковим органом без розгляду.

Поряд з цим, ДПІ у м. Чернігові під час розгляду скарги в період з 03 по 10.04.2007р. була проведена виїзна позапланова перевірка ТОВ „ОЗЗІ” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника за вересень, жовтень, листопад 2006р., за результатами якої складена довідка № 372/23/14239756 від 13.04.2007р.

Як встановлено додатковою перевіркою, суми податкового кредиту, що відображені у вищенаведених податкових деклараціях відповідають підсумковим записам за відповідний місяць у реєстрі отриманих податкових накладних. Всі суми ПДВ, що включені до податкового кредиту, підтверджуються податковими накладними, відповідають даним податкового обліку товариства. Суми податкового кредиту попередніх податкових періодів ( серпень, вересень, жовтень 2006р.),які заявлені до відшкодування у наступних звітних періодах ( вересень, жовтень, листопад), фактично сплачені отримувачем товарів (робіт, послуг) у таких попередніх періодах, що підтверджується наданими для перевірки платіжними дорученнями, банківськими виписками та фіскальними чеками.

Незважаючи на це, податковий орган , направивши додаткові інформаційні запити щодо постачальників позивача та не отримавши відповіді на них у повному обсязі, прийшов до висновку про часткове підтвердження сум бюджетного відшкодування, а саме підтвердив –за вересень 2006 р. –8328 грн., за жовтень 2006р. -  2956 грн., за листопад 2006р. –11909 грн.

Однак , такий висновок податкового органу суперечить вимогам чинного законодавства.

Як підтверджується відомостями, викладеними в довідці про результати перевірки, податковими накладними та платіжними документами, які надані до матеріалів справи, платник податків виконав свій обов’язок щодо підтвердження податкового кредиту належним чином складеними податковими накладними та сплатив у попередніх звітних періодах постачальникам ПДВ, який задекларований у наступних звітних періодах для відшкодування з бюджету.

Відповідно до п.п.7.7.1 ст.7 Закону - 168, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

П.п.7.7.2 ст.7 Закону - 168 встановлено, якщо у наступному    податковому    періоді    сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то  бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Законом –168 не передбачено інших умов щодо взаємовідносин платника податків з постачальниками при визначенні суми бюджетного відшкодування ПДВ.

Таким чином , твердження відповідача щодо необхідності перевірки сплати ПДВ постачальниками позивача, є безпідставним.

Як зазначила Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 26.09.2006р., покупець не може нести відповідальність за несплату податків продавцями, сама по собі несплата податку продавцем при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Таким чином, по суті встановленого відповідачем податкового порушення спірне податкове повідомлення –рішення не відповідає вимогам ст.7 Закону –168.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати повністю нечинним прийняте державною податковою інспекцією у м. Чернігові податкове повідомлення –рішення № /0 від 13.02.2007р., яким товариству з обмеженою відповідальністю „ОЗЗІ” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 81783 грн., у тому числі за листопад 2006р. –на 67210 грн., за жовтень 2006р. –на 5422 грн., за вересень 2006р. –на 9151 грн.

3.          Стягнути з державного бюджету (р/р 0002  УДК в Чернігівській області,  МФО 853592, код 22825965) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „ОЗЗІ” (код 14239756 , м. Чернігів вул. П’ятницька, 23а кв.22) 3,4 грн. державного мита.

4.          Постанова набирає законної сили і може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.254, 185,186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова у повному обсязі складена 16 травня 2007р.

Суддя:                                                                                                                        М.В.Фесюра