КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

05.06.07 р.          № 11/426

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Сотнікова С.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Алексєєва С.А. – предст.;

від відповідача - Українець Т.С. – предст.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 22.01.2007

у справі № 11/426

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Петро ін Трейд"

до                                                   Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

про                                                  визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

17.04.2007р., 22.05.2007р. в судовому засіданні оголошувалась перервавідповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “Петро ін Трейд” звернулось з позовом до ДПІ у Печерському районі м. Києва про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва від 08.11.2005 № /0, яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 556712,00 грн., в т.ч. 371141,00 грн. – основний платіж, 185571,00 грн. – штрафні (фінансові) санкції.

Постановою  Господарського суду міста від 22.01.2007р. у справі № 11/426 позов задоволено повністю. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва від 08.11.2005 № /0.

Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю з підстав порушення норм матеріального права, а саме пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”. На думку апелянта, позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у березні-грудні 2004 року, оскільки контрагент позивача – ТОВ “Сотис” не був платником податку на додану вартість та виписані від його ім’я податкові накладні не відповідають обов’язковим вимогам встановлених законодавством.

Позивачем надано заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в якому він не погодився з доводами апелянта та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову Господарського суду м. Києва від 22.01.2007р. залишити без змін, зазначивши, що Рішенням Дніпровського районного суду від 07.09.2006р. прийнятого при перегляді за нововиявленими обставинами рішення того ж суду від 08.06.2005р. в позові прокуратури Деснянського району м. Києва про визнання установчих документів ТОВ “Сотис” відмовлено, а отже на момент взаємовідносин з ТОВ “Сотис”, останній був належним чином зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Відповідно до розпорядження Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2007р. склад судової колегії було змінено. Розгляд справи здійснено колегією суддів у складі: головуючий суддя – Сотніков С.В., судді – Дикунська С.Я., Пантелієнко В.О.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Печерському районі м. Києва від 08.11.2005 № /0, позивачу згідно з пп. “б” пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за порушення пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 556712,00 грн., в т.ч. 371141,00 грн. – основний платіж, 185571,00 грн. – штрафні (фінансові) санкції.

Спірне податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі висновків Акта перевірки від 26.10.2005р. № 42/1/22-40/31243598 “Про результати позапланової виїзної   перевірки дотримання вимог податкового  законодавства ТОВ  “Петро  ін  Трейд”  з  питань фінансово-господарських відносин з ТОВ “Сотис”.

В Акті перевірки від 10.03.2004р. № 94-23/9-2638594 зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, а саме, безпідставне віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених ТОВ “Сотис” у складі вартості придбаних товарів, оскільки ТОВ “Сотис” на момент здійснення господарських взаємовідносин з позивачем не було платником податку на додану вартість та не мало права складати податкові накладні.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ “Петро ін Трейд” (покупець) та ТОВ “Сотис” (продавець) був укладений договір № б/н від 01.03.2004 купівлі-продажу.

Позивач згідно укладеного договору отримав від ТОВ “Сотис” товар на підставі прибуткових накладних, за отриманий товар позивач здійснив оплату шляхом перерахування на рахунок ТОВ “Сотис” коштів на загальну суму 2226848,29 грн., в тому числі ПДВ - 371141,41 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

На підставі податкових накладних, виписаних ТОВ “Сотис” позивачу, останній відповідно до п. 7.5 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” відніс суму ПДВ у розмірі 341141,41 грн. до податкового кредиту в період березень-грудень 2004р.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.2002р. № 168/97-ВР (далі – Закон про ПДВ), податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва   (обігу),   та  основних   фондів   чи  нематеріальних   активів,   що   підлягають амортизації.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону про ПДВ, не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону про ПДВ платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну назву отримувача;

ж) ціну продажу без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону про ПДВ право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

У відповідності з пунктом 9.6. статті 9 Закону свідоцтво про реєстрацію діє до дати його анулювання, яке відбувається у випадках, якщо зареєстрована в якості платника податку особа припиняє діяльність згідно з рішенням про ліквідацію такого платника податку.

Колегією суддів не береться до уваги посилання позивача на рішення Рішенням Дніпровського районного суду від 07.09.2006р. прийнятого при перегляді за нововиявленими обставинами рішення того ж суду від 08.06.2005р., яким в позові Прокуратури Деснянського району м. Києва про визнання установчих документів ТОВ “Сотис” відмовлено, оскільки на момент податкової перевірки позивача рішенням Дніпровського районного суду від 08.06.2005р. було визнано недійсними статут ТОВ “Сотис”, свідоцтво про державну реєстрацію платником ПДВ № 37077561 з моменту його видачі, тобто з 31.03.2004р., яке набуло законної сили і не оскаржувалось в апеляційному порядку.

Разом з тим, Рішенням Дніпровського районного суду від 07.09.2006р. встановлено, що згідно рішення Господарського суду м. Києва від 17.01.2005р. діяльність ТОВ “Сотис” припинено у зв’язку з його ліквідацією. Крім того, засновником ТОВ “Сотис” Пилипчуком В.П. особисті кошти, майно, немайнові права в статутний фонд підприємства ним не вносились і він не мав наміру брати участь, здійснювати фінансово-господарську діяльність ТОВ “Сотис” та отримувати доходи від діяльності підприємства. Невідомі особи за його участю займались фіктивним підприємництвом, а саме: створили, перереєстрували, використовували ТОВ “Сотис” з метою прикриття незаконної діяльності, направленої на ухилення від сплати податків.

Вироком Деснянського районного суду від 10.07.2006р. по кримінальній справі відносно засудженого за ст.ст. 27 ч. 5, 205 ч. 1 КК України Пилипчика В.П., встановлено, що Пилипчик В.П. з метою створення фіктивного суб’єкта підприємницької діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності, не маючи на меті займатися фінансово-господарською діяльністю передав невстановленій особі паспорт, підписавши новий статут ТОВ “Сотис”, отримавши за свої дії грошову винагороду. Внаслідок злочинних дій підсудного Пилипчука В.П. було створено фіктивне підприємство, з метою незаконної діяльності, а саме ТОВ “Сотис”, внаслідок чого дане товариство сприяло ухиленню від сплати податків до державного бюджету товариств, з якими ТОВ “Сотис” укладало угоди.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Актом ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 17.10.2005р. № 1035/29-203 анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ “Сотис” з моменту видачі – 31.03.2004р. На момент розгляду справи місцевим господарським судом зазначений акт є дійсним.

Пунктами 2, 5 Порядку  заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України  від 30 травня 1997 р. № 165, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 р. за № 233/2037 встановлено, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Згідно п. 18 зазначеного Порядку всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати продаж товарів (робіт, послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

З матеріалів справи вбачається, що податкові накладні, які виписані ТОВ “Сотис” позивачу підписані Пилипчуком В.П., який не займався фінансово-господарською діяльністю товариства, що встановлено вироком суду стосовно нього.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що податкові накладні виписані ТОВ “Сотис”, є належним чином оформленими та відповідають пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону про ПДВ.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційна колегія погодужється з доводами апелянта, що позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту у березні-грудні 2004 року суми податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ “Сотис”, оскільки останнє не набуло у встановленому порядку права на складання податкових накладних, а виписані від його імені податкові накладні не відповідають обов’язковим вимогам встановлених законодавством.

Таким чином, колегія суддів вважає спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем в межах повноважень на підставі правомірних висновків акта перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб’єкта  владних  повноважень  обов’язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження позовних вимог, в той же час відповідачем надано достатньо доказів та обґрунтувань правомірності прийняття оспорюваного рішення.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційна колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про повне задоволення позову, та вважає що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а постанова Господарського суду міста Києва від 22.01.2007р. у даній справі не відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам справи, прийнята з порушенням норм матеріального права при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню в повному обсязі.

Керуючись статтями 94, 198, 200, 202, 205, 206, 209 Кодексу адміністративного судочинства України Київський апеляційний господарський суд –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі

м. Києва задовольнити.

2. Постанову Господарського суду м. Києва від 22.01.2007р. у справі № 11/426 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. В позові відмовити повністю.

5. Матеріали справи № 11/426 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді