СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03.04.07                                                                                 Справа № 8/81н-ад.

Суддя   Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Закритого акціонерного товариства «Стахановський машинобудівельний завод», місто Стаханов Луганської області,

до Стахановської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області, -

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача – Гладких С.С.  –юрисконсульт, - довіреність №4 від 08.02.07 року; Крючкова Л.О., - довіреність №5 від 01.03.07 року;

від відповідача – Талащенко В.Є. –начальник юридичного відділу, - довіреність №1 від 09.01.07 року; Степченков С.І. –головний державний податковий ревізор-інспектор, - довіреність №16 від 29.03.07 року; Глєбова О.С. –заступник начальника, - довіреність №15 від 29.03.07 року; Колмакова С.А. –старший державний податковий інспектор, - довіреність №12 від 24.02.07 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про:

визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Стахановської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області (далі –ОДПІ, - відповідач)  №/0 від 15.09.2006 року –про сплату податку на додану вартість (далі –ПДВ) у сумі 167351,00 грн.;

стягнення з відповідача судових витрат.

Підставою для звернення позивача до суду стала його думка про те, що він не знав та не міг знати про наявність у діяльності приватного підприємця Дешель І.О., з яким він 10.01.05 року уклав договір купівлі-продажу №30, порушень чинного законодавства; останнє не надає позивачу права контролювати його господарську діяльність та додержання ним вимог про надання до ОДПІ встановленої законом податкової звітності; він (позивач) не повинен нести відповідальність за вчинення приватним підприємцем Дешелем І.О. порушень чинного законодавства, у тому числі –податкового.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання по справі призначене та фактично відбулося 27.02.07 року за участю представників сторін.

Відповідно до ст. 150 КАС України у судовому засіданні оголошено перерву з 16 березня до 03 квітня 2007 року, - з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

У судовому засіданні, яке відбулося 03.04.07 року, представники сторін звернулися до суду з клопотанням про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ст. 41 та пункту 2-1 розділу УІІ „Прикінцеві та перехідні положення”  КАС України, а тому судом його задоволено.

Представники позивача  у судовому засіданні позов підтримали.

Представники відповідача його не визнали; про це також зазначено у запереченні відповідача на позов (вих. №347010 від 05.03.07 року), в якому стверджується, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення ОДПІ діяла у повній відповідності до чинного законодавства та з урахуванням порушень у діяльності позивача, виявлених під час перевірки.

Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1. 08.09.1994 року виконавчим комітетом Стахановської міської ради Луганської області Закрите акціонерне товариство «Стахановський машинобудівельний завод»(далі –ЗАТ „СМЗ”, - позивач), ідентифікаційний код 00211352,  зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, про що зроблено реєстраційний запис №27-ГОС; 19.07.06 року тим же виконавчим комітетом підприємство перереєстровано, у зв’язку з чим до ЄДР внесено реєстраційний запис №2000232; факт державної реєстрації підтверджується матеріалами справи.

Підприємство взято на облік в якості платника податків, у тому числі -  податку на додану вартість (далі –ПДВ), що підтверджується свідоцтвом №69836809, виданим Стахановською ОДПІ 20.02.02 року.

2.Фахівцями Стахановської ОДПІ в період з 10 серпня по 07 вересня 2006 року здійснено виїзну планову перевірку ЗАТ «СМЗ»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого  законодавства  за період з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року, - за результатами якої 13.09.06 року складено одноіменний акт №828/23-00211352.

Як видно з примірника акту, доданого до матеріалів справи, з ним ознайомлений керуючий санацією та заступник головного бухгалтера підприємства, які підписали його без заяв та застережень.

3.Згідно з висновками ОДПІ, викладеними у розділі  3.1.5 Податок на додану вартість, а також розділу 4. Висновок - акту перевірки,  ЗАТ «СМЗ»припущено  заниження ПДВ, а саме:

березень 2005 року – 10330 грн.;

квітень 2005 року –13593 грн.;

травень 2005 року -  9476 грн.;

липень 2005 року -  52757 грн.;

серпень 2005 року –16433 грн.;

вересень 2005 року –26080 грн.;

жовтень 2005 року –20498 грн.;

листопад 2005 року –15143 грн.;

грудень 2005 року -  2948 грн.;

січень 2006 року -    93 грн., -

а всього на суму 167351 грн.00 коп., -  чим, згідно висновку фахівців ОДПІ,  як платник ПДВ припустився порушення вимог пунктів 1.3,1.7, 1.8 ст.1; підпунктів 7.2.4  п. 7.2 та 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість”(далі –ЗУ №168/97-ВР).

4.Згідно акту перевірки ОДПІ 15 вересня 2006 року винесла податкове повідомлення-рішення №/0,  відповідно до якого Позивачеві,

на підставі:

підпункту „б” підпункту 4.2.2. п.4 ст. 4, підпункту 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов’язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі –ЗУ №2181-ІІІ);

п. 1 ст. 11 Закону України від 04.12.90 року №509-ХІІ Про державну податкову службу в Україні»(далі –ЗУ №509-ХІІ),

за порушення вимог:

пунктів 1.3, 1.7, 1.8 ст. 1; підпункту 7.2.4 п. 7.2, підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, –

визначено суму податкового зобов’язання з ПДВ  у розмірі 167351,00 грн. (основний платіж).

Позивач не оспорює факт отримання спірного податкового повідомлення-рішення.

Він також не надав доказів його оскарження в адміністративному порядку.

ІІ. Суд, дослідивши обставини справи та додатково надані сторонами документи, встановив також, що  позов НЕ підлягає задоволенню з огляду на  наступне.

1. 10 січня 2005 року між АТЗТ «Стахановмаш», правонаступником якого є ЗАТ «СМЗ»(Покупець), - з одного боку, - та           Приватним підприємцем Дешелем Ігорем  Олександровичем, (Продавець), - з іншого боку, - укладено договір купівлі-продажу №30, згідно якому Продавець зобов’язався  здійснити поставку на користь Покупця  продукції у кількості, номенклатурі та якості, відповідно до доданих до договору специфікацій.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами на виконання умов договору вчинено низку конкретних дій з купівлі-продажу.

1.1.До укладення цього договору (24.11.04 року) Приватний підприємець (далі –ПП) Дешель І.О. звернувся до ОДПІ з письмовою заявою –про виключення його з реєстру платника ПДВ.

Того ж дня його було виключено з реєстру платників ПДВ.

Як видно з висновку ОДПІ (вих. №4961/10 від 29.03.07 року), він, крім того,  з того ж дня (тобто з 24.11.04 року) не став надавати до ОДПІ податкову звітність.

Незважаючи на це, ПП Дешель І.О. продовжив здійснювати підприємницьку діяльність та ВИДАВАТИ ПОДАТКОВІ НАКЛАДНІ.

Цей факт підтверджується доданими відповідачем до матеріалів справи:

актом №46/17-0113 від 30.08.06 року «Про результати позапланової виїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов’язкових платежів) СПД Дешелем І.О. за період з 01.03.04 року по 30.06.06 року»;

актом перевірки №56/17-0113 від 11.10.06 року «Про результати позапланової виїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов’язкових платежів) СПД Дешель І.О. за період з 01.03.04 року по 30.06.06 року»;

іншими матеріалами справи.

1.2.У зв’язку з вчиненням ПП Дешелем І.О. протиправних дій у сфері оподаткування слідчим відділом податкової міліції Державної податкової адміністрації у Луганській області 18.08.06 року щодо нього порушено кримінальну справу №41/06/8094 за ознаками злочинів, передбачених частиною 2 ст. 212, частинами 2 та 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

24.03.07 року цю справу за обвинуваченням Дешеля І.О. у скоєнні злочинів, передбачених частиною 2 ст. 212, частиною 1 ст. 358, частиною 2 ст. 366, частиною 1 ст. 357 КК України, закінчено провадженням та спрямовано прокурору для вирішення питання про затвердження обвинувального висновку і спрямування її до суду для розгляду по суті.

2. Вирішуючи спір у частині визнання нечинним спірного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з того, що позивач як суб’єкт підприємницької діяльності, укладаючи з ПП Дешелем І.О. вищезгаданий договір та виконуючи його,  повинен був керуватися наступним:

а)статтею 42 Господарського кодексу України, в якій сказано, що підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

б) підпунктом 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, якою встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Позивач не надав до суду доказів того, що він, з урахуванням ст. 42 ГКУ та категоричного припису вищецитованого підпункту 7.2.4, вжив всіх належних та можливих заходів, спрямованих на перевірку наявності  у ПП Дешеля І.О. права видавати податкові накладні та перебування його на податковому обліку як платника ПДВ.

Про це свідчить те, що:

у  судовому засіданні  представниками позивача, на вимогу суду,  надано  ксерокопію свідоцтва про реєстрацію ПП Дешеля І.О. як платника ПДВ, яку він надав ЗАТ «СМЗ»під час укладення вищезгаданого договору купівлі-продажу №30 від 10.05.05 року, - хоча оригінал цього свідоцтва у нього було вилучено ОДПІ ще 24.11.04 року;

в ході виконання договору (тобто впродовж 2005-2006 років) працівники ЗАТ «СМЗ»більше не вимагали у ПП Дешеля І.О. наявності у нього доказів його реєстрації як платника ПДВ;

представники позивача заявили, що їм до цього часу не було відомо про те, що інформація про платників ПДВ, внесених до реєстру платників ПДВ, а також платників ПДВ, виключених з нього, - існує і що вона є загальнодоступною.

Суд вважає, що норми чинного законодавства, вказані у вищенаведених пунктах «а»та «б», спростовують доводи позивача щодо того, що він не повинен був перевіряти, чи дотримується ПП Дешель І.О. чинного законодавства при здійсненні підприємницької діяльності (в даному випадку –стосовно його реєстрації як платника ПДВ та наявності у нього права на видачу податкових накладних). Дії позивача з перевірки двох останніх обставин  не заборонені законом та можуть і повинні були бути реалізовані ЗАТ «СВЗ»як при укладенні договору №30 від 10.01.05 року, так і в ході його виконання.

Такі його дії не є перекладенням обов’язків ОДПІ на суб’єкта підприємницької діяльності в особі ЗАТ «СВЗ».

3. З огляду на викладене суд вважає обґрунтованим та правомірним  застосування ОДПІ при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення наступних норм ЗУ №168/97-ВР:

п.1.3 ст. 1, в якому сказано, що платником податку є особа, яка згідно з цим Законом зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України, - але позивач не пересвідчився належним чином у тому, що ПП Дешель І.О. є платником ПДВ;

п. 1.7 ст. 1,  яким передбачено, що  податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання  звітного періоду, визначена згідно з цим Законом;

п.1.8 ст.1, згідно якому бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з  бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом;

підпунктом 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, яким встановлено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів;

підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, яким визначено, що податковий кредит звітного податкового періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 ст. 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, - а, як уже сказано вище, ПП Дешель І.О.,, видаючи податкові накладні, НЕ мав на це права, оскільки не був зареєстрований в якості платника ПДВ;

підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, в якому сказано, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6. цього пункту).

А у підпункті 7.2.6 п.7.2 ст. 7 цього Закону сказано, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Наявні у справі докази та аналіз чинного ЗУ №168/97-ВР дають суду підстави вважати, що податкові накладні, видані ПП Дешель І.О.  після 24.11.04 року, не є документами (податковими накладними) у розумінні підпункту 7.2.1 п. 7.2 та підпункту  7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, а тому не підлягають врахуванню ЗАТ «СМЗ»при визначенні податкового кредиту.

Отже, - позивач не довів законність та обґрунтованість своїх позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, у суду є підстави дійти висновку про те, що відповідач, будучи суб’єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, - на виконання вимог частини 2 ст. 71 КАСУ довів законність та обґрунтованість своїх дій та рішень.

За таких обставин позов задоволенню НЕ підлягає.

Керуючись частиною 2 ст.94 КАС України, суд покладає судові витрати на позивача.

На підставі викладеного, ; ст. 3 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”;  керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України у судовому засіданні 03.04.07 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 10.04.2007 року.

Суддя                                                                                          А.П.Середа