ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.

№ 36/28

Колегія суддів Вищого господарського суду України у
складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

державної виконавчої служби у
Баглійському районі м.Дніпродзержинськ (далі Виконавча служба)

на постанову

Дніпропетровського апеляційного
господарського суду

від

01.02.07

у справі

№ 36/28

господарського суду

Дніпропетровської області

за скаргою

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1(далі Підприємець)

на дії

Виконавчої служби

за позовом

державної податкової інспекції у
м.Дніпродзержинську (далі ДПІ у м.Дніпродзержинську)

до

Підприємця

про

стягнення 6 493,43 грн. штрафних
санкцій

В засіданні взяли участь
представники:

- ДПІ у м.Дніпродзержинську:

Сорока В.М. (за дов. №
26678/10/100 від 04.09.06) - у судовому засіданні 17.05.07;

- Підприємця:

не з'явились;

- Виконавчої служби:

не з'явились.

Ухвалою від 04.04.07 Вищого
господарського суду України касаційна Виконавчої служби № 01/08-47/1679 від
27.02.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 03.05.07.

У зв'язку з неявкою представників
сторін, ухвалою від 03.05.07 розгляд справи було відкладено на 17.05.07.

Вказані ухвали суду були направлені
сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про їх
неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не
надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського
процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце
розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому
засіданні 17.05.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового
процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 17.05.07
представники Підприємця та Виконавчої служби не з'явились.

Враховуючи, що ухвалою про
призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що
неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення
розгляду справи на інші строки, а від Підприємця та Виконавчої служби
повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 17.05.07 до колегії
суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядалась за
наявними матеріалами справи за участі представника ДПІ у м.Дніпродзержинську.

Про вказані обставини представника
сторони було повідомлено на початку судового засіданні 17.05.07. Відводів
складу колегії суддів не заявлено.

За згодою представника ДПІ у
м.Дніпродзержинську, відповідно до ч. 3

ст. 77, ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115
Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні
17.05.07 було оголошено перерву до 24.05.07 для виготовлення та оголошення
вступної та резолютивної частин постанови Вищого господарського суду України.

Оскільки у судове засідання
24.05.07 представники сторін не з'явились, повний текст постанови Вищого
господарського суду України надсилається сторонам у справі в установлено
порядку.

Рішенням від 31.01.06
господарського суду Дніпропетровської області (суддя Кожан М.П.) позовні вимоги
ДПІ у м.Дніпродзержинську задоволено.

З Підприємця на користь Державного
бюджету України стягнуто

6 493,43 грн. фінансових санкцій,
102,00 грн. державного мита та на користь державного підприємства “Судовий
інформаційний центр” 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Вказане рішення суду до вищих
судових інстанцій не оскаржувалось, а отже відповідно до ч. 5 ст. 124
Конституції України є чинним та таким, що підлягає виконанню.

На виконання рішення від 31.01.06,
господарським судом Дніпропетровської області було видано від 14.04.06 про
стягнення з Підприємця на користь Державного бюджету України фінансових санкцій
у сумі 6 493,43 грн.

На виконання наказу НОМЕР_1
господарського суду Дніпропетровської області державним виконавцем Виконавчої
служби Калініч О.В. була винесена постанова від 07.09.06 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на його відчуження. Зокрема, вказаною
постановою було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, що належить
Підприємцю.

У зв'язку з зазначеними обставинами
Підприємець звернувся до господарського суду Дніпропетровської області зі
скаргою про визнання неправомірними дій Виконавчої служби, визнання незаконною
постанови від 07.09.06 про арешт нерухомого майна (дому АДРЕСА_1) та зобов'язання
державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому Законом
України “Про виконавче провадження". При цьому, в обґрунтування своїх
вимог Підприємець послався на порушення Виконавчої службою положень

ст.ст. 30, 50, 62 Закону України
“Про виконавче провадження".

Ухвалою від 12.10.06 господарського
суду Дніпропетровської області (суддя Кожан М.П.) дії Виконавчої служби в
частині винесення постанови від 07.09.06 про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження у зв'язку з виконанням наказу НОМЕР_1
господарського суду Дніпропетровської області, визнано неправомірними.

Постанову Виконавчої служби від
07.09.06 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у
зв'язку з виконанням наказу

НОМЕР_1 господарського суду
Дніпропетровської області, визнано незаконною.

Постановою від 01.02.07
Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі:
головуючого -Кузнецової І.Л., суддів -Швець В.В., Верхогляд Т.А.) ухвалу від
12.10.06 господарського суду Дніпропетровської області залишено без змін, а
апеляційну скаргу Виконавчої служби без задоволення.

Вказані судові рішення мотивовані
порушенням державним виконавцем Виконавчої служби Калініч О.В. порядку
звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника при винесенні
постанови про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, оскільки
Підприємцю не було надано можливості та часу для добровільного виконання
судового рішення.

Не погоджуючись з рішеннями
попередніх судових інстанцій Виконавча служба звернулось до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить ухвалу від
12.10.06 господарського суду Дніпропетровської області та постанову від
01.02.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасувати.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує
тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми
матеріального права, а саме: п. 6 ст. 24, ст.ст. 27, 50 Закону України
"Про виконавче провадження".

У своєму відзиві на касаційну
скаргу ДПІ у м.Дніпродзержинську підтримала доводи, викладені Виконавчою
службою у касаційній скарзі.

Крім того, ДПІ у
м.Дніпродзержинську зазначає, що постановою від 10.01.07 виконавче провадження
з примусового виконання наказу по справі

НОМЕР_1, закінчено, а отже на даний
момент рішення від 31.01.06 господарського суду Дніпропетровської області
фактично є виконаним.

На день розгляду справи по суті
письмовий відзив на касаційну скаргу від Підприємця не надійшов.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що виконання рішення, ухвали, постанови
господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу. За змістом статті
1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи
бездіяльність органів Державної виконавчої служби можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з
дня, коли дія мала бути вчинена. Тобто, розгляд господарськими судами таких
скарг є однією із форм судового контролю щодо виконання рішень, ухвал,
постанов. Виходячи з цього, зазначені скарги щодо виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів підлягають розгляду господарським судом, який
розглянув відповідну справу у першій інстанції. Оскарження винесених ухвал за
результатами розгляду таких скарг здійснюється в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом України.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника
ДПІ у м.Дніпродзержинську, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування
судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями на підставі матеріалів справи, 14.04.06 на виконання рішення від
31.01.06 господарського суду Дніпропетровської області у справі № 36/28, було
видано наказ про стягнення з Підприємця на користь бюджету 6 493,43 грн.
фінансових санкцій.

На підставі наданих сторонами
доказів по справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
07.09.06 у зв'язку з виконанням вказаного наказу державним виконавцем
Виконавчої служби Калініч О.В. було винесено постанову про арешт майна боржника
то оголошення заборони на його відчуження. Так, відповідно до винесеної
постанови накладено арешт на все майно, що належить Підприємцю, а саме: на
житловий будинок АДРЕСА_1

Колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує, що умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено
Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 № 606-XIV
(далі Закон).

Статтею 30 Закону визначено порядок
добровільного виконання рішень. Відповідно до вказаної норми державний
виконавець, починаючи виконувати рішення повинен пересвідчитися, чи отримана
боржником копія постанови про відкритті виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії. спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою
строк відповідно до ст. 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про
відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок
чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у
встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника, при
підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний
виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому ст. 32
цього Закону та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України бере до уваги, що умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших
нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання
їх у добровільному порядку визначено Інструкцією про проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.12.99 (далі Інструкція).

Частиною 3 п.п. 4.1.1 Інструкції
встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження вважається
врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов,
передбачених для вручення судових повісток.

Також, колегія суддів Вищого
господарського суду України бере до уваги, що ст. 55 Закону та п.п. 5.6.2 п.
5.6 Інструкції передбачено, що державним виконавцем за постановою про арешт
майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений
арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат,
пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або
на окремо визначене майно боржника.

За змістом ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 41
Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом
порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються
вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського спору.

Правовий аналіз змісту оскаржених
судових рішень та матеріалів справи свідчить, що на момент розгляду скарги
Підприємця судами першої та апеляційної інстанцій зазначені обставини
Виконавчою службою не спростовані, доказів вручення боржнику копії постанови
про відкриття виконавчого провадження не надано, а отже, оскільки всупереч
вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України Виконавчою службою
не було надано до суду доказів на підтвердження обґрунтованості своїх доводів,
то такі посилання не можуть бути враховані.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок суду
першої та апеляційної інстанцій про те, що застосування арешту на все майно
боржника, а саме: на будинок останнього, протирічить вимогам чинного
законодавства, оскільки такі дії було здійснено без врахуванні розміру суми
стягнення, з урахуванням того, що обставини, які обґрунтовують таке
застосування, у тому числі, і відсутність у боржника будь-якого іншого майна на
зазначену суму, Виконавчою службою не доведені, а вартість будинку, на який
накладено арешт, із сумою, яка належить до стягнення за наказом господарського
суду, є несумірними.

Таким чином, також є підставним
висновок попередніх судових інстанцій щодо порушення Виконавчою службою порядку
накладення арешту на майно боржника при винесенні постанови від 07.09.06 про
арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у зв'язку з
виконанням наказу суду, з урахуванням того, що, як встановлено місцевим та
апеляційним судами, боржнику фактично не було надано можливості та часу для
добровільного виконання рішення.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України вважає, що доводи Виконавчої служби,
викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються
зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт
порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального
права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на
підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших
обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не
віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку
судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених
фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями
норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з'ясування
підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117
Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами
компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду
України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної
інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для
справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням
норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення її
без змін.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державної
виконавчої служби у Баглійському районі м.Дніпродзержинськ № 01/08-47/1679 від
27.02.07 залишити без задоволення.

Постанову від 01.02.07
Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 36/28
господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Г.Савенко

І.Ходаківська