ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.04.07 р.                                                                               Справа № 20/332

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Донінформцентр”, м.Донецьк

до відповідача: Державного відкритого акціонерного товариства „Донецьквуглересурси”, м.Донецьк

про стягнення 6685,52 грн.

За участю представників:

від позивача: Давидова Т.В. - дов.

від відповідача: Лепьохін О.О. - директор, Сенів А.М. - дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Відкрите акціонерне товариство „Донінформцентр”, м.Донецьк, із позовом до Державного відкритого акціонерного товариства „Донецьквуглересурси”, м.Донецьк, про стягнення 6685,52 грн. – основної заборгованості з орендної плати та 2294,99 грн. – суми пені.

Під час розгляду справи позивач уточнив розмір стягуваної пені, який склав 1361,62 грн. (заява від 24.11.06 р. № 18/39-01-174).

У відзиві на зустрічний позов від 15.01.07 р. № 18/39-01-09 позивач просив стягнути з відповідача 6779,16 грн. – суму основної заборгованості, 1816,65 грн. – суму пені.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № 47 оренди нежилого приміщення від 01.10.01 р., на договір № 47 оперативної оренди нежилого приміщення від 01.01.05 р., розрахунки позовних вимог, рахунки, технічний паспорт на будівлю, платіжні доручення, акт звірки, претензію про сплату заборгованості в сумі 4390,53 грн. за договором № 47 оперативної оренди нежилого приміщення від 01.01.05 р., листи на адресу відповідача, листи відповідача, витяг з інвентаризаційної справи, експлікацію внутрішньої площі, свідоцтво про право власності, додаткові угоди до договорів, протокол розбіжностей до договору № 47 від 01.10.01 р.

Відповідач позову не визнав, посилаючись на  неправильне визначення позивачем розміру орендованого приміщення, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання п.1 договорів № 47 недійсними, встановлення площі орендованого приміщення в розмірі 81,85 кв.м, стягнення з відповідача за зустріним позовом 12249,08 грн. як безпідставно сплачених йому позивачем.

Ухвалою суду від 16.01.07 р. зустрічну позовну заяву прийнято судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Під час розгляду справи позивач за зустрічним позовом уточнив п.2 свого позову та просив суд  постановити рішення про тлумачення п.1 Договорів № 47 виходячи з наміру сторін і фактичного розміру наданого приміщення.

У судовому засіданні 02.04.07 р. позивач за зустрічним позовом пояснив, що уточнені зустрічні вимоги щодо тлумачення пунктів 1 договорів № 47 від 01.10.01 р. та № 47 від 01.01.05 р. полягають у вимогах про тлумачення змісту зазначених пунктів шляхом визначення фактичного розміру площі орендованого приміщення 81,85 кв.м. Наполягав на задоволенні зазначених вимог та на стягненні з відповідача за зустрічним позовом 12249,08 грн. - суми, безпідставно сплаченої відповідачеві.

Відповідач за зустріним позовом проти його задоволення заперечив, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог.

Судом задоволено клопотання сторін про продовження строку вирішення спору в порядку ч.4 ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошувались перерви з 01.03.07 р. до 27.03.07 р., з 27.03.07 р. до 02.04.07 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

01 жовтня 2001 р. позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) підписано договір № 47 оренди нежилого приміщення, згідно до умов якого позивач сдав, а відповідач прийняв в орендне користування нежиле приміщення для розміщення офісу за адресою: м.Донецьк, пр.Павших Комунарів, 7, площею 112 кв.м (п.1 договору).

01 січня 2005 р. позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) підписано договір № 47 оперативної оренди нежилого приміщення, яким передбачено, що позивач сдав, а відповідач прийняв нежиле приміщення в оперативну оренду для розміщення офісу за адресою: м.Донецьк, пр.Павших Комунарів, 7, площею 112 кв.м.

Пунктом 17 зазначеного договору сторони встановили строк дії договору – з 01.01.05 р. по 31.12.05 р., тобто один календарний рік.

Суть первісного позову (з урахуванням збільшених позовних вимог) полягає у вимогах про стягнення з відповідача за первісним позовом 6779,16 грн. – основного боргу та 1816,65 грн. – суми пені у зв”язку із несплатою відповідачем за первісним позовом орендної плати за квітень та частину березня 2005 р., тобто за договором № 47 від 01.01.05 р.

Суть зустрічного позову (з урахуванянням його уточнень позивачем)  полягає у вимогах про тлумачення змісту пунктів 1 договорів № 47 шляхом визначення фактичного розміру площі орендованого приміщення 81,85 кв.м та про стягнення безпідставно сплаченої відповідачеві за зустрічним позовом суми 12249,08 грн.

Під час розгляду справи сторони наполягали на задоволенні своїх позовних вимог та заперечували проти задоволення зустрічних.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.793 Цивільного кодексу Україні (в редакції, що діяла на час підписання договору № 47 від 01.01.05 р.), договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини ) укладається у письмовій формі.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди ( їх окремої частини ) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. 209 зазначеного кодексу, правочин,  який  вчинений  у  письмовій  формі,   підлягає нотаріальному  посвідченню  лише у випадках,  встановлених законом або  домовленістю  сторін.

Нотаріальне  посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою,  яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії,  шляхом вчинення на документі,  в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ст.220 Цивільного кодексу України, у  разі   недодержання   сторонами   вимоги   закону   про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин,  якщо його  недійсність  встановлена законом   (нікчемний  правочин).

Згідно із ст.216 зазначеного кодексу, недійсний  правочин  не створює юридичних наслідків,  крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За своєю правовою природою договір № 47 від 01.01.06 р. є договором найму частини будівлі.

Строк дії зазначено договору складає 1 календарний рік.

Докази нотаріального посвідчення договору № 47 від 01.01.06 р. відсутні.

Отже, вищезазначений договір є нікчемним.

За даних обставин вимоги первісного позову, що ґрунтуються на нікчемному договорі, не можуть бути задоволені судом.

Відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України, зміст   правочину   може   бути   витлумачений    стороною (сторонами).

На вимогу однієї або  обох  сторін  суд  може  постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для  всього  змісту  правочину  значення  слів  і понять,  а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне    значення    слів    і   понять,   а   також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає  змоги  з'ясувати зміст окремих частин правочину,  їхній зміст встановлюється  порівнянням  відповідної  частини   правочину   зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами,  встановленими  частиною  третьою  цієї статті,  немає  можливості  визначити  справжню  волю  особи,  яка вчинила  правочин,  до  уваги  беруться  мета   правочину,   зміст попередніх переговорів,  усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Зустрічні позовні вимоги полягають у тлумаченні судом пунктів 1 договорів № 47 та у стягненні з відповідача за зустрічним позовом 12249,08 грн. – суми безпідставно сплаченої позивачем в період дії цих договорів у зв”язку з тим, що позивач за зустріним позовом вважає розмір орендованого ним приміщення 81,85 кв.м, а не 112 кв.м, як зазначено у договорах.

Як випливає зі ст.213 Цивільного кодексу України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове значення слів, понять, термінів, порівняння частин правочину, наміри сторін, мета правочину, зміст попередніх переговорів, поведінка сторін.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом пояснив, що уточнені зустріні вимоги щодо тлумачення пунктів 1 договорів № 47 від 01.10.01 р. та № 47 від 01.01.05 р. полягають у вимогах про тлумачення змісту зазначених пунктів шляхом визначення фактичного розміру площі орендованого приміщення 81,85 кв.м.

Наявні в матеріалах справи документи – договори, додаткові угоди, рахунки, платіжні доручення не надають суду підстав для висновку про те, що при укладанні договорів № 47 сторони виходили з того, що площа орендованого майна складає саме 81,85 кв.м, оскільки орендар просив орендодавця надати йому в оренду приміщення орієнтировочною площею 100 кв.м, а в договорах ця площа зазначена 112 кв.м.

За змістом ст.213 Цивільного кодексу України, суд може тлумачити слова, поняття, терміни, що складають зміст правочину.

У зустрічній позовній заяві йдеться про тлумачення змісту правочину шляхом визначення фактичного розміру площі орендованого приміщення, а саме – 81,85 кв.м, тобто про встановлення відповідного факту.

Таким чином, дана вимога не узгоджується із приписами вищенаведеної статті.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що договір № 47 від 01.01.07 р. є нікчемним, у задоволенні зустрічного позову в частині вимог про тлумачення змісту пунктів 1 договорів № 47 слід відмовити у зв”язку із необгрунтованістю.

За даних обставин не підлягають задоволенню й зустрічні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом 12249,08 грн., оскільки вони є похідними стосовно вимог про тлумаченння змісту вищезазначених пунктів.

Судові витрати за первісним позовом покладаються на позивача за первісним позовом.

Судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, ст.ст.209, 213, 215, 216, 220, 793 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову – відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову – відмовити повністю.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 16.04.07 р.

Повний текст рішення підписано 23.04.07 р.

Суддя                                                                         Донець О.Є.

Надруковано 3 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу