ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11.04.2007
Справа № 2-1839/06

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Павловського П.П.

суддів: Чус О.В. (доповідач);  Логвиненка А.О.

секретар судового засідання
-Мацекос І.М.

за участю представників сторін:

від відповідача-4:  Філіпенко Ю.В. представник, довіреність
№217  від 14.09.06;

від ТОВ"Інтермаш":  Бабенко І.В. представник, довіреність
№11/07  від 01.09.06;

від ТОВ"Інтермаш":  Коротенко Т.О. представник, довіреність
№11/07  від 01.09.06

від ТОВ"Інтермаш":  Савченко Я.О. представник, довіреність
№10/06  від 19.10.06;

від позивача та відповідачів-1,2,3:
представники не з"явилися, про час та місце судового засідання повідомлені
належним чином

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю „Інтермаш”(вул. Теплична,15, смт. Ювілейний, Дніпропетровський
район, Дніпропетровська область,52005)

на рішення
Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області
від 03.11.2006 року у справі № 2-1839 2006 року

за позовом
ОСОБА_1

до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю “Аульська
хлоропереливна станція”

про
визнання недійсним протоколу загальних зборів трудового колективу КП “Аульська
хлоропереливна станція” НОМЕР_1 від 27.12.2004р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до
суду із позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати недійсним
протокол загальних зборів трудового колективу Комунального підприємства
“Аульська хлоропереливна станція” НОМЕР_1 від 27.12.2004 р. Свої позовні вимоги
позивач обґрунтовував тим, що цілісний майновий комплекс КП “Аульська
хлоропереливна станція” відповідно до ст. 4 Закону України “Про оренду
державного та комунального майна” і ст. 5 Закону України “Про приватизацію
державного майна” не може бути об'єктом приватизації чи передаватися в оренду,
оскільки зазначене підприємство виконує функцію загальнодержавного значення з
постачання водопровідно-каналізаційним господарствам України хлору, необхідного
для очищення води. У зв'язку із зазначеним позивач вважає, що протокол
загальних зборів трудового колективу підприємства НОМЕР_1 від 27.12.2004р. про
оренду цілісного майнового комплексу і створення трудовим колективом товариства
з обмеженою відповідальністю „Аульська хлоропереливна станція”, має бути
визнаний судом недійсним.

Рішенням Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від “03”
листопада 2006 року у справі № 2-1839 2006 року у задоволенні позовних вимог
було відмовлено у повному обсязі.

При винесенні рішення Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська виходив із необґрунтованості посилань
позивача на факт неможливості передання в оренду цілісного майнового комплексу
„Аульська хлоропереливна станція”, оскільки визначені аб. 5 ч. 2 ст. 4 Закону
України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992 р. №
2269-XIІ та аб. 15 п. “г” ч. 2 ст. 5 Закону України “Про приватизацію
державного майна” від 04.03.1992 р. № 2163-XII перешкоди для отримання
товариством з обмеженою відповідальністю “Аульська хлоропереливна станція”,
створеним трудовим колективом Комунального підприємства “Аульська
хлоропереливна станція”, в оренду цілісного майнового комплексу Комунального
підприємства “Аульська хлоропереливна станція” відсутні. Окрім того, викладені
у протоколі загальних зборів трудового колективу КП “Аульська хлоропереливна станція”
НОМЕР_1 від 27.12.2004 р. рішення про оренду цілісного майнового комплексу
Комунального підприємства “Аульська хлоропереливна станція” і утворення
Товариства з обмеженою відповідальністю “Аульська хлоропереливна станція”
прийняті трудовим колективом Комунального підприємства “Аульська хлоропереливна
станція” з дотриманням викладених у ст.ст. 7, 8 Закону України “Про оренду
державного та комунального майна” від 10.04.1992 р. № 2269-XIІ вимог.

Сторонами, що брали участь у
справі, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції не подавалися.

Не погодились із рішенням суду
першої інстанції товариство з обмеженою відповідальністю „Інтермаш” та ОСОБА_5,
які до участі у справі не залучалися. У поданих апеляційних скаргах зазначені
особи, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просили рішення Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської області від “03” листопада 2006 року у
справі № 2-1839 2006 року скасувати.

Після початку розгляду справи в
апеляційній інстанції до суду надійшла заява від скаржника ОСОБА_5 про відмову
від апеляційної скарги. Зазначену заяву було прийнято.

Скаржник -ТОВ „Інтермаш”, в
обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що при дослідженні судом
відповідності діяльності КП “Аульська хлоропереливна станція” аб.15 п. “г” ч.2
ст.5 Закону України “Про приватизацію державного майна”, не в повній мірі було
досліджено, що цілісний майновий комплекс, як зазначає скаржник, не міг бути
предметом оренди, оскільки зазначене підприємство являється небезпечним
підприємством. Також скаржник посилається на той факт, що приписи ст.4 Закону
України “Про оренду державного та комунального майна” розповсюджуються не
тільки на державне майно, а також і на те, що знаходиться у комунальній
власності, у зв'язку із чим просить рішення у справі № 2-1839 2006 року
скасувати.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав:

Колегією суддів встановлено, що
спір, який є предметом розгляду у даній справі, виник з приводу вирішення
питання правомірності оскаржуваного протоколу, вирішення якого у свою чергу
пов'язано із можливістю, з огляду на приписи чинного законодавства, передачі в
оренду цілісного майнового комплексу “Аульська хлоропереливна станція”.

Так, колегією суддів встановлено,
що трудовим колективом КП „Аульська хлоропереливна станція” 24.12.04р. від
Дніпропетровської обласної ради було отримано листа за № 8/17-2481 від
23.12.04р., в якому повідомлялося про надходження звернення щодо здачі в оренду
цілісного майнового комплексу підприємства. У зв'язку із зазначеним, на
загальних зборах трудового колективу КП „Аульська хлоропереливна станція” від
27.12.2004 р. було прийнято рішення про оренду цілісного майнового комплексу
підприємства і створення трудовим колективом товариства з обмеженою
відповідальністю „Аульська хлоропереливна станція”, яке було оформлене
протоколом НОМЕР_1 загальних зборів трудового колективу КП „Аульська
хлоропереливна станція” від 27.12.2004 р.

Рішенням Дніпропетровської обласної
ради від 27.01.2006 р. № 741-32/ІV створеному трудовим колективом товариству з
обмеженою відповідальністю „Аульська хлоропереливна станція” було передано в
оренду цілісний майновий комплекс комунального підприємства „Аульська
хлоропереливна станція” терміном на 5 років. На підставі вказаного рішення між
ТОВ „Аульська хлоропереливна станція” і Дніпропетровською обласною радою було
укладено відповідний договір оренди цілісного майнового комплексу від
24.03.2006 р.

Колегія суддів встановила, що
рішення про створення трудовим колективом товариства з обмеженою
відповідальністю „Аульська хлоропереливна станція” було прийнято 27.12.2004 р.
та того ж дня направлено до Дніпропетровської обласної ради -тобто у
передбачений 15-денний строк; а зареєстровано вказане господарське товариство
було впродовж 8-ми днів з моменту направлення відповідачем листа від 23.12.2004
р. за № 8/17-2481 - тобто в 20-денний строк для створення господарського
товариства, який передбачено ч.6 ст.9 Закону України „Про оренду державного та
комунального майна”. Отже, в силу виконання вимог ст.7 та ст.9 Закону, ТОВ
„Аульська хлоропереливна станція” з моменту проведення державної реєстрації
отримало переважне право на оренду цілісного майнового комплексу, передбачене
ч. 4 ст. 8 Закону України „Про оренду державного та комунального майна».

Таким чином, колегія суддів
доходить висновку про відсутність порушення оскаржуваним протоколом прав та
охоронюваних законом інтересів скаржника -ТОВ «Інтермаш»на оренду цілісного
майнового комплексу КП „Аульська хлоропереливна станція”, оскільки таке право
могло виникнути у скаржника тільки за умов не створення трудовим колективом КП
„Аульська хлоропереливна станція” товариства з обмеженою відповідальністю у
строки, передбачені ч.6 ст.9 Закону України „Про оренду державного та
комунального майна”.

Дослідивши матеріали справи,
зокрема Технологічний регламент виробництва товариства з обмеженою відповідальністю
“Аульська хлоропереливна станція” від 05.05.2006 р., свідоцтво про державну
реєстрацію Комунального підприємства “Аульська хлоропереливна станція”, довідку
№ 36 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від
16.01.2006 р., виданої відділом статистики у Криничанському районі
Дніпропетровської області, колегія суддів приходить до висновку, що цілісний
майновий комплекс КП “Аульська хлоропереливна станція” використовується для
прийняття рідкого хлору, який надходить у залізничних цистернах, с послідуючим
наповненням контейнерів та балонів для забезпечення затереним хлором видаткових
складів споживачів. Доставка рідкого хлору споживачам, якими являються
водопровідно-каналізаційні господарства 222 міст в 23 областях України здійсняється
власним автомобільним транспортом третьої особи. Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої інстанції про те, цілісний майновий
комплекс Комунального підприємства “Аульська хлоропереливна станція” не
використовується для постачання споживачам води, газу, тепла, відведення і
очищення стічних вод, і призначений тільки для постачання витратних матеріалів
водопровідно-каналізаційним господарствам, які здійснюють таку діяльність.

Зазначене також підтверджується
наданою відповідачем -ТОВ „Аульська хлоропереливна станція” до матеріалів
справи Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від
15.03.2007 р. у справі № А39/397-06, якою було залишено в силі постанову
господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.06р. та встановлено, що
визначені аб. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна” від 10.04.1992 р. № 2269-XIІ та аб. 15 п. “г” ч. 2 ст. 5
Закону України “Про приватизацію державного майна” від 04.03.1992 р. № 2163-XII
обставини, які унеможливлюють передачу в оренду державного майна, в рамках
розгляду питання про передачу в оренду цілісного майнового комплексу
Комунального підприємства “Аульська хлоропереливна станція” відсутні. Окрім
того, в Ухвалі зазначалося, що цілісний майновий комплекс КП “Аульська
хлоропереливна станція” відноситься до об'єктів не державної, а комунальної
власності, оскільки на момент передачі його в оренду він перебував у спільній
комунальній власності сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, що підтверджується
статутом КП “Аульська хлоропереливна станція” та довідкою № 36 з Єдиного
державного реєстру підприємств та організацій України від 16.01.2006 р. За
таких обставин дія аб. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна” взагалі не може поширюється на цілісний майновий комплекс
КП “Аульська хлоропереливна станція”, оскільки предметом його регламентування
являються лише об'єкти державної власності.

Також Ухвалою у справі №
А39/397-06, підтверджується наявність у ТОВ “Аульська хлоропереливна станція”
переважного права на отримання цілісного майнового комплексу в оренду та
відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів щодо передання в
оренду зазначеного цілісного майнового комплексу ТОВ «Інтермаш».

Зазначені факти являються
встановленими у справі № А39/397-06, а отже, на підставі ст.35 ГПК України, не
підлягають дослідженню та доказуванню знову при вирішенні спорів, в яких беруть
участь ті ж самі сторони.

За таких підстав, колегією суддів
не приймаються до уваги доводи скаржника щодо розповсюдження на цілісний
майновий комплекс КП “Аульська хлоропереливна станція” приписів Закону України
“Про приватизацію державного майна”.

Також колегією суддів встановлено,
що доводи скаржника щодо належності цілісного майнового комплексу КП “Аульська
хлоропереливна станція” до об'єктів, приватизація яких заборонена відповідно до
п. “в” ч.2 ст.5 Закону України “Про приватизацію державного майна”, контроль за
діяльністю яких гарантує захист громадян від наслідків впливу неконтрольованого
використання або реалізації небезпечної продукції, послуг або небезпечних
виробництв, являються неправомірними, недоведеними та спростовуються
встановленими у справі № А39/397-06 фактами.

Окрім того, колегія суддів відхиляє
доводи скаржника стосовно віднесення на підставі п.п. “в” п.2.2. Тимчасової
інструкції з перевірки й оцінки стану техногенної безпеки потенційно
небезпечних об'єктів господарювання, затвердженої наказом МНС України від 5
лютого 1999 року N 39, цілісного майнового комплексу КП “Аульська
хлоропереливна станція” до підприємств, які реалізують небезпечну продукцію,
послуги, оскільки зазначена Інструкція не містить переліку таких небезпечних
підприємств, а лише визначає методику проведення перевірки стану техногенної
безпеки потенційно небезпечних об'єктів господарювання України, та, зокрема,
п.2.2. якої визначаються основні показники з проведення таких перевірок.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність будь-яких
передбачених чинним законодавством перешкод для передачі цілісного майнового
комплексу КП “Аульська хлоропереливна станція” в оренду.

Окрім того, відповідно до ст.91
Господарського процесуального кодексу України, право на апеляційне оскарження
мають лише сторони, яки брали участь у справі, а також, виходячи зі змісту
ст.ст. 26 та 27 ГПК України такими ж процесуальними правами щодо апеляційного
оскарження наділені і треті особи, які брали участь у справі.

Відповідно до ст.1 ГПК України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, з огляду на вищезазначені
норми, правом звернутися до суду із апеляційною скаргою можуть також інші
особи, передбачені ст.1 ГПК України, права і охоронювані законом інтереси яких
порушено.

Як вбачається з матеріалів справи,
ТОВ «Інтермаш»до участі у справі не залучалося, а отже могло подати апеляційну
скаргу лише у тому разі, якщо оскаржуваним протоколом було порушено його права
чи охоронювані законом інтереси.

На підставі наявних в матеріалах
справи доказів, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга
ТОВ «Інтермаш»задоволенню не підлягає також з підстав того, що скаржником не
доведено, а окрім того, відсутні будь-які посилання на те, які саме його права
чи охоронювані законом інтереси було порушено оскаржуваним протоколом.

Враховуючи викладене, колегія
суддів доходить висновку про законність та обґрунтованість рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від “03”
листопада 2006 року у справі № 2-1839 2006 року , а доводи апеляційної скарги
неправомірними і неслушними, у зв'язку із чим апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись  ст.ст. 103-105 Господарського процесуального
кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Інтермаш”(вул. Теплична,15, смт. Ювілейний,
Дніпропетровський район, Дніпропетровська область,52005)  залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.11.2006
року у справі № 2-1839 2006 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
П.П.Павловський

Суддя
О.В.Чус

Суддя                                                                    А.О.Логвиненко