ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.02.07р.

Справа № 1/88-07

За позовом  Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" в особі структурної одиниці Нікопольського району електричних мереж, м.Нікополь,

до  Нікопольського комунального підприємства "Нікопольтеплоенерго", м.Нікополь,

про стягнення 15917,30грн.

Суддя  Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Стрюковська О.І. - дов. № 511 від 10.11.05 р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач ВАТ „ЕК „Дніпрообленерго” в особі структурної одиниці Нікопольського району електричних мереж просить стягнути з відповідача Нікопольського комунального підприємства „Нікопольтеплоенерго” заборгованість за перетоки реактивної електроенергії у розмірі 15917,30грн.

Представник Відповідача у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши  та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між ВАТ „Енергопостачальна компанія" „Дніпрообленерго" в особі Нікопольського міського району електричних мереж та Нікопольським комунальним підприємством „Нікопольтеплоенерго" було укладено договір на користування електричною енергією № 111 від 01.03.1993р. (далі -Договір).

Нікопольтепломережа державного комунального підприємства облтепломережі в зв'язку з реорганізацією було перетворено в Нікопольське дочірне підприємство «Нікопольтеплоенерго»обласного комунального підприємства «Дніпротеплоенерго», яке згідно рішення обласної ради від 14.06.2002р. №33-2/ХУІ, реорганізовано в Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго», яке згідно Статуту є правонаступником всіх майнових прав та обов'язків НДП «Нікопольтеплоенерго».

Відповідач користувався електричною енергією (активною і реактивною) і повинен був оплачувати її вартість (п.2.1. Договора).

Згідно п.4.2. Договору - остаточний розрахунок за електроенергію проводиться 20-го числа місяця наступного за розрахунковим. Однак, ці зобов 'язання в повному обсягу відповідачем не виконувалися, в результаті чого, згідно доданого до матеріалів справи розрахунку, з березня 1999р. по грудень 2000р. виникла заборгованість за перетоки реактивної електроенергії в сумі 15917грн. 30коп. У зазначений період Позивачем  нарахування за перетоки реактивної електроенергії провадились згідно існуючих тарифів.

Обсяги спожитої електроенергії підтверджуються актами про відпуск електроенергії за 2000рік, копії яких наявні у матеріалах справи. Також, Позивачем додано до матеріалів справи копії рахунків, які були виставлені на адресу відповідача.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу  України, його положення  застосовуються  до  цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.04 р. Щодо цивільних відносин,  які виникли  до  набрання  чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, для розгляду зазначеної справи необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідачем подано заяву щодо згоди з сумою заборгованості за перетоки реактивної електроенергії.

Однак, відповідно до ст.71 Цивільного кодексу УРСР встановлено загальний строк для захисту права за  позовом  особи,  право якої порушено (позовна давність), в три роки.

Стаття 75 ЦК УРСР передбачає, що позовна  давність  застосовується  судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до умов ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про  порушення свого  права.  Винятки  з цього правила, а також  підстави  зупинення  і  перериву  перебігу строків позовної давності встановлюються діючим законодавством і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Зупинення та переривів перебігу строків позовної давності з підстав, передбачених відповідно ст.ст.78, 79 ЦК УРСР, не відбувалось.

Таким чином, за нормами ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову  є підставою для відмови в позові.

Господарський суд не вбачає поважних причин щодо пропущення Позивачем строку позовної давності.

З урахуванням викладеного, у позовних вимогах належить відмовити.

Відповідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя

І.А. Рудь

Рішення підписано
28.02.07 р.