Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2007 р.                                                           Справа № 47/610-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Калмикова Н.А.

відповідача -  Гринько Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 86Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 06.12.06 р. по справі № 47/610-06

за позовом Державне оптово-роздрібне підприємство "Обласний аптечний склад", смт. Васищеве

до КП ОЗ Центральна районна аптека № 129, смт. Коломак

про стягнення 4736,54 грн.

встановила:

В жовтні 2006 р. позивач –Державне оптово-роздрібне підприємство „Обласний аптечний склад”, с. Васищеве звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача Комунального підприємства охорони здоров”я Центральна районна апетека № 129, смт. Коломак 4736,54 грн. та судові витрати.

Під час розгляду справи в господарському суді позивач в порядку ст 22 ГПК України надав заяви від15.11.06 р. та від 22.11.2006 р. про уточнення позовних вимог. В останній позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 2504,18 грн. заборгованості та судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від  06.12.06 р. (суддя Светличний Ю.В.) по справі № 47/610-06 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення мотивовано з тих підстав, що відповідач ще до подачі позовної заяви було сплачено заборгованість у сумі 5488,54 грн. та ін.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його незаконним та необгрунтованимподав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що наявність заборгованості відповідача перед позивачем, яка підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 4736 грн.; що відповідач частково сплативши заборгованість тим самим визнав її існування; що підставою стягнення по даній справі є дані, що містяться в підписаному сторонами акті звірки взаєморозрахунків та ін.

Разом з тим, в поясненнях до апеляційної скарги позивач звертає увагу суду на те, що заборгованість в сумі 2504,18 грн. виникла у відповідача в минулі періоди, і відповідач, підписавши акт звірки взаєморозрахунків тим самим визнав факт існування заборгованості, що виникла в той період; що первинні документи (накладні), на підставі яких здійснювалась поставка товару, знищені у встановленому законом порядку за спливом строку їх зберігання.

В заперченнях на апеляційну скаргу відповідач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що заборгованість, на стягненні якої наполягає позивач виникла у відповідача за період 2001-2002 р.р., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на 01.07.2003 р., в зв”язку з чим, відповідач наполягає на застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності та відмови у позові у відповідності до ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України; що відповідач сплатив отриманий від позивача товар за період 2004-2006 р.р.та ін.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, в жовтні 2006 р позивач звернувся до суду з вимогою про сплату заборгованості  сумі 4736,54 грн. за поставлений товар згідно накладних № 629410 від 20.03.2006 р. на суму 1031.31 грн., № 630144 від 03.04.2006 р. на суму 1494,19 грн., № 632759 від 06.05.06 р. на суму 1317,99 грн., № 634607 від 01.07.2006 р. на суму 1756,32 грн., що здійснювалась на підставі укладеного між сторонами договору № 22 від 27.01.2006 р.

Відповідач платіжними дорученнями № 37 від 29.03.2006 р., № 49 від 18.04.2006 р., № 59 від 15.05.2006 р, № 71 від 06.06.2006 р., № 72 від 14.06.2006 р., № 83 від 20.06.2006 р., № 85 від 27.06.2006 р., № 86 від 30.06.2006 р. здійснив повну оплату отриманого товару відповідно до накладних, які стали первісною підставою позову. Всього даними платіжними дорученнями було сплачено 6201,92

15.11.06 р. позивач в порядку ст. 22 ГПК України подав заяву про зміну підстав позову та уточнення  позовних вимог, в якій вказав на те, що відповідач підписавши акт звірки взаєморозрахунків станом на 11.09.2006 р., тим самим визнав існування заборгованості в сумі 4736,54 грн., та частково погасив існуючу заборгованість, всього на суму 1391,31 грн., в зв”язку з чим, просив суд стягнути з відповідача 3355,23 грн. заборгованості на підставі підписаного відповідачем акту звірки.

22.11.2006 р. позивач в порядку ст. 22 ГПК України подав ще одну заяву про уточнення позовних вимог, в якій в зв”язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості в сумі 851,06 грн. просив стягнути з останнього на свою користь 2504,18 грн. на підставі того ж акту звірки.

Відповідач наполягає на тому, що заборгованість в сумі 2504,18 грн. у нього виникла у період за 2001-2002 р. що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на 01.07.2003 р., та надав заяву в якій наполягає на застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності та відмови у позові у відповідності до ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України. Разом з тим, відповідач вказує на те, що ним в повному обсязі було здійснено оплату за отриманий від позивача товар за період з 2004-2006 р.р.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідач ще до подачі позовної заяви було сплачено заборгованість у сумі 5488,54 грн. в зв”язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів,  повністю частково відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм вцілому надана правильна та належна правова оцінка. Разом з тим, рішення суду підлягає залишенню без змін також з інших підстав:

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу  господарський суд  оцінює  докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в  судовому  процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, відповідач здійснив повну оплату отриманого товару відповідно до накладних № 629410 від 20.03.2006 р., № 630144 від 03.04.2006 р., № 632759 від 06.05.06 р., № 634607 від 01.07.2006 р. заборгованість по яких стали первісною підставою позову, в зв”язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по даних накладних.

Разом з тим, як вказує позивач, підставою для стягнення заборгованості в сумі 2504,18 грн. є дані, які відображені в акті звірки взаєморозрахунків станом на 11.09.2006 р..

Однак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Як свідчать матеріали справи та визнають сторони, заборгованість в сумі 2504,18 грн. виникла у відповідача в період за 2001-2002 р.р., однак підстав її виникнення позивач не надав, вказавши на те, що документи на підставі яких здійснювались господарські операції, і що свідчать про існування заборгованості були знищені в зв”язку зі спливом 3-річного терміну їх зберігання  про що, як вказує позивач, також свідчить акт знищення документів № 1 від 14.06.2006 р.

Разом з тим, в самому акті звірки взаєморозрахунків також не відображено підстави виникнення заборгованості на суму 2504,18 грн.

Крім того, акт звірки взаєморозрахунків не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, оскільки даний акт не є первинним документом, який складено у відповідності до норм чинного законодавства України, і яким було зафіксовано факт здійснення господарських операцій в результаті яких у відповідача виникла певна заборгованість, тобто позивачем з урахуванням вимог ст. 33 ГПК України не доведено підстави та факт існування заборгованості відповідача, в зв”язку з чим, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, та відповідно задоволення позову.

Разом з тим, як вказує відповідач, та не заперечує позивач (зокрема знищивши після 3-річного терміну зберігання документи, на підставі яких, як він вказує виникла заборгованість), по стягненню заборгованості за період з 2001-2002 р.р. скінчився встановлений ст. 256 ЦК України 3-річний строк позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутися до суду з відповідною вимогою.

Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня,  коли особа довідалася  або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна  давність  застосовується  судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив  позовної  давності,  про застосування якої  заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням вказаного, а також того, що в матеріалах справи (а.с. 73) міститься заява відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, це також може бути підставою для її застосування та відмови в позові.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду частково відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 06.12.06 р. по справі № 47/610-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Головуючий суддя

Судді