ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 лютого 2007 р.

№ 7/162

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: головуючого, судді Васищака І.М., суддів Палій В.М.,
Рибака В.В., за участю представників сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дов. від
10.02.06), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на рішення від 22 вересня 2006 року
господарського суду Рівненської області та постанову від 14 грудня 2006 року
Львівського апеляційного господарського суду у справі № 7/162 за позовом
закритого акціонерного товариства “Агробудмеханізація” до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 про стягнення 122 400 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року закрите акціонерне
товариство “Агробудмеханізація” звернулося до господарського суду Рівненської
області з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів, які були помилково зараховані на його рахунок.

Приватний підприємець позов не
визнав, посилаючись на правовідносини зобов'язального характеру, які виникли
між сторонами відповідно до умов договору підряду.

Рішенням від 22 вересня
2006 року господарського суду Рівненської області (суддя А. Мяціщук), залишеним
без змін постановою від 14 грудня 2006 року Львівського апеляційного
господарського суду, позов задоволено з мотивів преюдиціальності фактів, встановлених
господарським судом Київської області у справі № 38/1-2005.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 просить рішення та постанову скасувати з підстав неправильного
застосування господарськими судами статті 854 Цивільного кодексу України,
статей 45, 83-85, 811 і 89 Господарського процесуального кодексу України.

Закрите акціонерне товариство
“Агробудмеханізація” проти доводів касаційної скарги заперечує і в її
задоволенні просить відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

До господарського суду подано позов
про стягнення 122 400 грн., отриманих відповідачем без достатньої правової
підстави. Зазначені кошти були перераховані позивачем платіжними дорученнями
НОМЕР_1 на суму 60 000 грн., НОМЕР_2 на суму 30 000 грн., НОМЕР_3 на суму 2 400
грн. та НОМЕР_4 на суму 30 000 грн.

Рішенням від 7 грудня 2005 року
господарського суду Київської області у справі № 38/1-2005 встановлено, що 10
червня 2004 року сторони уклали договір НОМЕР_5 підряду, на умовах якого
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 виконав роботи на суму 199 174 грн.

З підстав неналежного виконання
контрагентом умов договору в частині розрахунків, підприємець звернувся до
господарського суду Київської області про стягнення суми боргу та збитків - 180
579 грн. 77 коп.

Акціонерне товариство позов не
визнало, стверджуючи, що перерахувало підряднику 120 000 грн. платіжними
дорученнями НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_4
.Господарський суд не прийняв доручення як належні та допустимі докази
оплати виконаних робіт і задовольнив позов частково, стягнувши на користь
підприємця 109 174 грн.

Листом  від 21 червня 2006 року позивач запропонував
відповідачу повернути 122 400 грн. як помилково перераховані, але відповіді не
отримав.

Дійшовши висновків, що зобов'язання
відповідача повернути грошові кошти визначені пунктом 2.35 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої
постановою від 21 січня 2004 року № 22 Національного банку України (далі -
Інструкція), господарські суди задовольнили позов.

Колегія суддів вважає, що фактичні
обставини, які входять до предмету доказування в даній справі, з'ясовані
господарськими судами з не з достатньою повнотою, що призвело до помилки в
застосуванні норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
між сторонами виник спір в частині розрахунків за виконані підрядні роботи і
позивач стверджує, що суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 отримав 122
400 грн. без достатньої правової підстави.

За змістом пункту 1.4. Інструкції
помилкове списання/зарахування  коштів -
списання/зарахування коштів,  унаслідок
якого з вини банку або клієнта відбувається
їх списання  з  рахунку
неналежного  платника  та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача.

Неналежним  отримувачем
є  особа,  якій
без  законних підстав зарахована
сума переказу на її рахунок або видана їй у
готівковій формі.

Зобов'язання, що виникає внаслідок
набуття майна за рахунок іншої особи без достатніх правових підстав,
регулюється главою 83 Цивільного кодексу України і до предмету доказування в
даній справі належить встановлення судом фактів отримання грошових коштів та
безпідставність їх набуття відповідачем.

В даному випадку факт безпідставності
набуття грошових коштів відповідачем господарські суди обґрунтовують рішенням
від 7 грудня 2005 року господарського суду Київської області у справі №
38/1-2005.

Проте з цим погодитись не можна,
оскільки судами допущено помилку у застосуванні положень статті 35
Господарського процесуального кодексу України щодо підстав звільнення від
доказування - суди помилково надали преюдиціального значення оціночним
судженням, зробленим судом при вирішенні іншої справи, ототожнивши факти,
встановлені судом, з їх юридичною оцінкою.

Крім того, колегія суддів вважає,
що факт безпідставності набуття відповідачем грошових коштів має оцінюватися
судом в контексті виконання сторонами договору підряду в частині розрахунків.

Неправильне застосування
господарськими судами статті 35 Господарського процесуального кодексу України
зумовлює скасування судових рішень і передачі справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 1115,
1117, 1119-11111 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення від 22 вересня 2006 року
господарського суду Рівненської області та постанову від 14 грудня 2006 року
Львівського апеляційного господарського суду у справі № 7/162 скасувати, справу
передати на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Головуючий, суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій

Суддя

В. В. Рибак