ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"16" травня 2007 р.
Справа №  4/92

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І., розглянувши справу № 4/92

за позовом   Відкритого акціонерного товариства  “Гайворонський  комбінат  хлібопродуктів” м.Гайворон  Кіровоградської  області

до Товариства з  обмеженою відповідальністю “Філкон” м.Кіровоград

про  визнання  акту  прийому- передачі  недійсним

Представники сторін:

Позивача:  участі  не брав. В судових засіданнях  18.04.2007 року та  10.05.2007 року  Христенко В.В. ліквідатор,  арбітражний  керуючий.

Від відповідача - Коноваленко В.І. , довіреність № 2  від 20.03.07 ;

В судовому засіданні  10.05.2007 року  оголошено перерву  до 16 год 16.05.2007 року.

Однак,  16.05.2007 року  через канцелярію  суду надійшло клопотання   представника  позивача- ліквідатора  ВАТ  “Гайворонський  комбінат  хлібопродуктів” Христенка  В.В., який  просить перенести  розгляд справи на інший  день, по можливості на  21.05.2007 року у зв'язку з виробничою необхідністю  бути  присутнім  йому  на підприємстві  ВАТ “Більшовик” (с.Малотимошівка Новоукраїнського району Кіровоградської  області) де  він виконує повноваження  ліквідатора відповідно до постанови господарського суду  Кіровоградської області  від 11.10.2006 року  по справі №11/65.  Господарський  суд вважає за необхідне  відмовити в  задоволенні клопотання  представника  позивача про відкладення  розгляду справи,  оскільки  згідно до ст.69 ГПК України   спір  має бути вирішено господарським судом у строк не більше  двох місяців від дня  одержання позовної заяви та  враховуючи ту обставину, що при зверненні з клопотанням  до суду представник позивача не  навів  будь- яких  доказів, які б  могли слугувати підставою для  відкладення розгляду справи та   засвідчували  про неможливість  розгляду справи і вирішення  спору  в даному  судовому засіданні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з  позовом про  визнання  недійсним  акту прийому- передачі майна (додатку №1 до  протоколу  зборів  засновників ТОВ “Філкон”) від  26.09.20-02  року укладений  між відкритим акціонерним  товариством “Гайворонський  комбінат хлібопродуктів” та   товариством з  обмеженою  відповідальністю “Філкон”.   13.04.2007  року   позивач  надав  до суду  клопотання   про залучення   до  участі у  справі  в якості   третіх  осіб, що не заявляють самостійних вимог  на предмет  спору  Управління Пенсійного  фонду України в Гайворонському  районі та Гайворонську міжрайонну   державну податкову   інспекцію.

В судовому засіданні   представник  позивача   арбітражний  керуючий Христенко В.В., якого  постановою господарського  суду  Кіровоградської  області від  11.10. 2006 року  по справі №11/65 призначено ліквідатором  банкрута   відкритого акціонерного  товариства   “Гайворонський  комбінат  хлібопродуктів”  повністю  підтримав  позовні  вимоги.

У відзиві  на позовну заяву  представник   відповідача   позовні   вимоги не визнав  повністю та   вважає за  необхідне в задоволенні  позову про визнання  акту  прийому -передачі майна  недійсним   відмовити  повністю враховуючи наступне.  ВАТ “Гайворонський  КХП”   не здійснював  будь-яких операцій по  продажу (відчуженню) нерухомого чи рухомого  майна або майнових  прав  на користь ТОВ “Філікон”, тому  акціонери  цього підприємства  не  отримували письмового узгодження  з  податковими органами питання  про   вступ  до   ТОВ “Філкон”.

Згідно  до  п.9 порядку  денного загальних  зборів ВАТ “Гайворонський  КХП”, які   проведені  09.08.2002  року, акціонери  вирішили  ввійти до складу  засновників ТОВ “Філкон” шляхом  внесення  майном своєї частки  до  статутного  фонду, а  за  передане  до статутного  фонду  майно   акціонери  ВАТ “Гайворонський  КХП” набули  право на управління  товариством, отримання  відповідної  частки прибутку від господарсько- фінансової  діяльності, а також  право  на  відповідну   частину  активів  у разі ліквідації ТОВ “Філкон”. Позивачем  при зверненні до суду  з  позовом порушено  строк, в  межах якого ВАТ  “Гайворонський  КХП” мав  можливість звернутись  до суду  за  захистом  свого права або  охоронюваного законом інтересу, зважаючи  на те, що загальна  позовна  давність   встановлена  тривалістю у  три  роки. Процедура  передачі нерухомого та  рухомого  майна до статутного  фонду  ТОВ “Філком” проводилась  за  спеціальними   нормами  матеріального  права- Законами України   “ Про  господарські  товариства” та  “Про  підприємства” в  редакції, що  діяла станом  на  26.09.2002  року , а  не  згідно  до   норм  Цивільного  кодексу   Української  РСР, тому  посилання  позивача  на   ст.ст.6, 48 ЦК УРСР в  якості   матеріально- правового  обґрунтування своїх  позовних вимог задля  визнання  недійсним  акту приймання- передачі  майна  є  недоречним.

Проаналізувавши  матеріали  справи  та   надавши  правову  оцінку  правовідносинам, що  виникли  між  учасниками спору, господарський  суд  приходить  до переконання, що   позивач  необґрунтовано звернувся  до  господарського  суду з  позовною  заявою про  визнання  угоди  недійсною та  заявив  вимогу  про   визнання недійсним  акту   прийому- передачі майна (додатку №1 до  протоколу  зборів  засновників ТОВ “Філкон”)  від  26.09.2002  року укладеним  між відкритим акціонерним  товариством “Гайворонський  комбінат хлібопродуктів” та   товариством з  обмеженою  відповідальністю “Філкон”. При  цьому  господарський  суд  звертає увагу на ту  обставину, що    позивачем не конкретизовано  позовні  вимоги, оскільки позовна  заява визначається   як  подана  про  визнання  угоди  недійсною (а.с.3), а  в   прохальній  частині   заяви  зазначено  вимогу: визнати  недійсним акт  прийому- передачі  майна від 26.09.2002 року, тобто  позивачем  фактично    визначається  як  тотожні  поняття   угода  та   акт  прийому- передачі  майна (додаток №1 до  протоколу зборів  засновників  ТОВ “Філкон”). Господарський  суд  не   може  погодитись  з   висновком   позивача  про   те, що    акт прийому- передачі  майна є  угодою на  відчудження  майна. До правовідносин  між учасниками  спору  належить  застосовувати   положення   Цивільного  кодексу  Української РСР ( ЦК УРСР)  в  редакції  1963 року,  який  діяв  станом  на  22.09.2002 року . За приписом  ст. 41 ЦК УРСР  угодами  визнаються  дії  громадян і  організацій, спрямовані  на встановлення , зміну  або  припинення  цивільних  прав і обов'язків. Рішення про   участь   ВАТ “Гайворонський  КХП “ у  створенні  ТОВ “Філкон” приймалось  у  відповідності  до вимог   ст.42 Закону  України  “Про  господарські  товариства” загальними зборами  акціонерів  09.02.2002  року  та  є правомочним.  Загальні  збори   засновників ТОВ “Філкон” 26.09.2002  року  проведено  у  відповідності до  вимог  ст.ст. 59, 60  Закону  України  “Про  господарські  товариства”, причому  акт  прийому – передачі  майна  визначено в якості  додатка №1 до  протоколу  зборів  засновників ТОВ “Філкон”, а  не як  окрему  угоду  чи  договір, які  можуть встановлювати , змінювати  або  припиняти  цивільні  прав і обов'язки.

Чинне на час  виникнення  спірних  правовідносин законодавство виходило з вимоги письмового оформлення угод (договорів), що укладаються між організаціями (ч.1 ст. 44 ЦК  УРСР).

За  приписом   ст. 153 ЦК УРСР  договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди за усіма його суттєвими умовами. Відповідно відсутність такої згоди  і є підставою для визнання договорів неукладеними. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Підстави для визнання угод недійсними передбачені статтями 48-58 ЦК УРСР.

Таким  чином, господарський суд  прийшов  до переконання, що  угоду  між   ВАТ “Голованівске  КХП” та  ТОВ “Філкон”   по  відчуженню майна  фактично  не було  укладено,  а  сам  факт  прийом – передачі  майна в якості   частки  до статутного  фонду  не є  підставою  для  письмового узгодження  з  податковими органами питання  про   вступ  до   ТОВ “Філкон”.

При визнанні договору неукладеним слід припиняти провадження у справі, відповідно до п.1-1 ст. 80 ГПК України, у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Таку  правову  позицію  викладено в  п. 17 Роз’яснення ВАСУ № 02-5/111 від 12.03.1999 року (з послідуючими змінами) “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними”.

Поряд з цим, відповідно до п.7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в  редакції  2003 року), до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним, право на пред’явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

За правилами ст.71 ЦК УРСР до позовів про визнання угод недійсними застосовується   загальний строк позовної давності –три роки.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності  до пред’явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд вважає поважною причину  пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту, аналогічні положення містяться і у ст. 267 чинного Цивільного кодексу України.

Про укладення спірного акту  позивачу стало відомо в момент підписання, тобто 26.09.2002 р.,  а  з  позовом позивач звернувся до суду 21.03.2007  року, тобто після спливу встановленого 3-річного строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Господарським судом  звернуто увагу на  ту обставину, що  згідно  до  ст.71 ЦК УРСР було встановлено  строк  позовної давності  3 роки, причому   ст. 75 ЦК УРСР  передбачала   застосування строку  позовної давності незалежно  від  заяви сторін. Однак  господарський  суд не може  застосувати  строк  позовної давності  до спірних правовідносин, оскільки  починаючи  з 01.01.2004 року набрала  чинності  ст.267 ч.3 ЦК України про застосування  строку позовної давності   лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення  судом  рішення. Приймаючи до уваги, що   на час   набранні чинності  ЦК України 3-річний строк позовної давності  ще не закінчився, оскільки його перебіг  розпочався  з 26.09.2002 року  та враховуючи  внесені зміни до законодавства, які змінили  наслідки спливу позовної давності, суд вважає, що строк позовної давності повинен  відраховуватись починаючи   з   01.01.2004 року  і фактично вже сплив 01.01.2007 року. Заява  позивача про  відновлення строку позовної давності з  відповідним  обґрунтуванням   необхідності  захисту його прав  до суду  не  надходила.

Господарський суд також  дійшов висновку, що провадження  по справі  підлягає припиненню згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі спори про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

Акт приймання-передачі майна, який  позивач просить визнати недійсним,  не належить до актів в розумінні ст. 12 ГПК України.

Вирішуючи  питання  про   те, що   подана позивачем  заява про визнання   недійсним акту прийому - передачі майна не підвідомча  господарському  суду, суд  виходить з   викладених в  Листі   Вищого  арбітражного суду  України №01-8/979 “ Про результати вивчення  практики вирішення  спорів, пов'язаних з  визнанням недійсними  актів державних та інших органів” положень  про те, що  арбітражний  суд розглядає заяви про  визнання  недійсними тільки  обов'язкових   для виконання рішень  державних та  інших  органів. Такими, зокрема, є  рішення  податкової  державної  інспекції або  органу контролю  за цінами про стягнення в  доход бюджету відповідних  сум санкцій. Не можуть оспорюватись в  арбітражному суді акти  ревізії чи  документальної перевірки або  дії службових  осіб.

Господарський  суд   вважає  за  необхідне  залишити без  задоволення  клопотання   позивача   про залучення   до  участі у  справі  в якості   третіх  осіб, що не заявляють самостійних вимог  на предмет  спору  Управління Пенсійного  фонду України в Гайворонському  районі та Гайворонську міжрайонну   державну податкову   інспекцію, оскільки з  набранням чинності з 01.09.2005  року   Кодексу  адміністративного судочинства України, спори за  позовами суб'єктів  владних повноважень у випадках, передбачених  законом, відносяться  до компетенції  судів  адміністративної  юрисдикції ( п.4 ч.1 ст. 17 КАС України). Як вбачається  із  Закону України “Про державну  податкову   службу в Україні” та  Закону України   „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” Гайворонська міжрайонна   державна податкова   інспекція та Управління Пенсійного  фонду України в Гайворонському  районі   є  суб'єктами  владних  повноважень.  Господарський  суд  не  погоджується  з   посиланням  позивача як  на  підставу своїх вимог на  порушення   вимог  Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників  податків перед  бюджетами та  державними цільовими  фондами”, оскільки   цей  закон  передбачає спеціальну  відповідальність за  відчуження  майна, що  перебуває в  податковій  заставі, без  згоди органу державної  податкової  служби. Так,  пп. 17.1.8 п.17.1 ст. 17  вказаного  Закону передбачає, що у разі коли платник  податків, активи  якого перебувають в податковій  заставі, відчужив такі  активи  без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов'язковим   згідно з цим Законом, платник  податків додатково  сплачує  штраф у  розмірі   суми такого відчуження, визначеної  за звичайними  цінами. Отже, законодавцем  передбачена спеціальна  норма  для  реалізації  суб'єктом  владних  повноважень своїх прав.

Поряд з цим,    розглянувши клопотання   позивача  про витребування доказів  по справі,  яке надійшло  через канцелярію  суду   07.05.2007 року  господарський  суд  вважає, що вказане клопотання не підлягає  до задоволення  виходячи з   положень ст. ст.33, 34 ГПК України  згідно до яких  докази  подаються  сторонами та   іншими учасниками судового процесу. Господарський  суд  приймає тільки  ті  докази, які  мають значення  для  справи.

Сам факт оформлення   відповідачем   права  власності  на об'єкти нерухомого майна, переданого по спірному  акту  прийому-передачі не  має  значення  для  розгляду   справи по суті, а  визнання недійсними  рішень   Гайворонської міської  ради  №475 від 20.08.2003 року, №473 від  21.08.2003 року, №474  від  21.08.2003 року, №476 від 21.08.2003 року та №477 від 21.08.2003 року  не  є  предметом  спору  по   даній  справі.

Господарський  суд  враховує  неможливість  позивачу виконати  вимоги суду  про надання  матеріалів з  причин, які не  залежать  від  позивача ( проведення  ліквідаційної процедури,   проведення прокуратурою Гайворонського  району  перевірки за зверненням  ліквідатора та  інше) та вважає за  можливе   провести  розгляд справи  у  відповідності  до ст. 75 ГПК України за наявними у справі   матеріалами.

Господарський  суд,   виходячи  з суті  прийнятого  рішення,   також вважає за необхідне   скасувати   застосовані ухвалою  суду  від  02.04.2007  року  заходи  до забезпечення позову   шляхом  заборони  товариству з  обмеженою  відповідальністю  “Філкон” до  вирішення справи по  суті  вчиняти  будь-які  дії, пов'язані  з продажем  майна, переданого по акту  прийому- передачі  майна від 26.09.2002  року , укладеного між  відкритим   акціонерним товариством  “Гайворонський  комбінат  хлібопродуктів” м.Гайворон  Кіровоградської  області та   Товариством  з  обмеженою відповідальністю “Філкон” м.Кіровоград.

На  підставі  ст. 49 ГПК України  судові  витрати  покладаються  на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись  ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В  позові  відмовити  повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Суддя