ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

23.01.07                                                                                           Справа  № 9/233

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                           Скрутовського П. Д.

суддів                                      Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув           апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 19.12.2006 р. № 01-05/1691

на постанову           Господарського суду Закарпатської області від 21.11.2006 р.

у справі           № 9/233

за позовом           Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача ВАТ «Іршавська пересувна механізована колона», м. Іршава

про           стягнення штрафних санкцій в розмірі 14 929 грн. (згідно змінених позовних вимог –5 177 грн.)

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача –явка необов’язкова –не з’явився

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Сторони не забезпечили явки уповноважених представників у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.12.2006 р. було закінчено підготовку справи до розгляду і призначено на 23.01.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Постановою господарського суду Закарпатської області від 21.11.2006 р. у справі № 9/233 за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ВАТ «Іршавська пересувна механізована колона»про стягнення 14 929 грн. штрафних санкцій за невиконання нормативу по працевлаштуванні 3 інвалідів у 2005 році, в тому числі 631 грн. пені за їх несвоєчасну сплату (згідно змінених позовних вимог, 5 177 грн.), в позові відмовлено повністю.

При винесенні оскаржуваної постанови, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314 та мотивував її тим, що відповідачем протягом 2005 року здійснювалися всі залежні від нього заходи по створенню необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, в тому числі інформував Іршавський районний центр зайнятості та обласне відділення Фонду про наявність 1 вакантного місця для інваліда, оскільки 2 інваліди були працевлаштовані на підприємстві, однак органи, уповноважені здійснювати безпосередньо працевлаштування інвалідів, не направляли таких на підприємство з метою працевлаштування.

Скаржник, позивач у справі, не погодився з постановою господарського суду Закарпатської області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, а слід ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»та Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затверджене Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, зазначає, що виконанню відповідними органами обов’язку працевлаштовувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, створення в установленому порядку робочих місць для інвалідів. Крім цього, апелянт вважає, що звернення відповідача до певних установ не є доказом, який підтверджує факт створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 191 КАС України, не подав відзиву на апеляційну скаргу, а також не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши наявні матеріали справи, а також доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанову місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, для підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8  до 25 чоловік –у кількості 1 робочого місця.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, вбачається, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала 77 чоловік, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періоді повинен був становити в кількості 3 інвалідів, а не жодного, - як зазначено у звіті, однак на підприємстві у даному періоді було працевлаштовано лише 2 інваліди.

За п.п. 3.2.5 Інструкції із статистики кількості працівників, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно змісту Листів Держкомстату № 6-2-7/230 від 21.10.2002 року та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 6538 від 12.11.2003 р., у разі отримання при розрахунку не цілого значення показника необхідно заокруглювати його за загальними правилами арифметики до цілого значення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Отже, відсутність в спірному періоді прибутку не звільняє відповідача від сплати штрафних санкцій за не створення робочого місця для працевлаштування інваліда.

Згідно з положеннями Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів, суми штрафних санкцій визначаються в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, незайняте інвалідом і виплачується підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, наступного за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, а у разі несплати в установлений термін, відділення Фонду соціального захисту інвалідів вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку, керуючись також Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1434 від 26.09.2002 р., ст. 2 КАС України та ст. 124 Конституції України.

Із розрахунку заборгованості по платежу до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2005 рік вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 4 766 грн. –відповідно Фондом соціального захисту інвалідів були нараховані штрафні санкції в трикратному розмірі за 3 нестворених робочих місця для працевлаштування інвалідів в сумі 14 298 грн.

Також ВАТ «Іршавська пересувна механізована колона»була нарахована пеня за несвоєчасну сплату вказаних адміністративно-господарських санкцій, яка становить, згідно з розрахунком Фонду, 631 грн.

Під час провадження у даній справі у господарському суді першої інстанції у зв’язку з поданням відповідачем уточненого звіту форми № 10-ПІ та документів, що підтверджують наявність на підприємстві 2 працевлаштованих інвалідів, позивач зменшив суму позовних вимог до 5 177 грн., в тому числі 218 грн. пені, за 1 нестворене робоче місце для працевлаштування інваліда.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється органами  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно ч. 2 ст. 19 цього ж Закону, відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів покладається на керівника підприємств.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування ) робочих місць для працевлаштування інвалідів. (п. 5)

Згідно даного Положення, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. (п. 3)

У матеріалах справи міститься Лист Іршавського районного центру зайнятості від 04.10.2006 р. № 486-10, згідно якого повідомляється, що відповідач дійсно листами № 169 від 28.12.2004 р. та № 84 від 17.06.2005 р. повідомляв центр зайнятості про наявність вакансії для інваліда, а у зв’язку з відсутністю бажаючих працевлаштуватися інвалідів на підприємство інваліди направлені не були. (а. с. 35). Вказані Листи відповідача також знаходяться у матеріалах даної справи (а. с. 33, 34).

Крім цього, у матеріалах справи містяться копії трудових книжок, витяги із актів огляду МСЕК, пенсійних посвідчень інвалідів-працівників Щока В. Ю. та Лізанець С. І., а також Наказ № 77к від 21.12.2004 р. про продовження терміну трудової угоди на 2005-2006 рр. з Щока Ю. В. та Лізанець С. І., які є інвалідами ІІІ групи та про здійснення заходів щодо створення робочого місця для ще 1 інваліда, Наказ № 78к від 27.12.2004 р. про повідомлення центру зайнятості про пристосування 1 робочого місця для інваліда, Наказ № 14к від 15.06.2005 р. про повідомлення центру зайнятості про створення вакансії для інваліда за посадою охоронця.

Таким чином, апеляційна інстанція, погоджуючись з місцевим господарським судом, дійшла висновку, що ВАТ «Іршавська пересувна механізована колона»протягом 2005 року здійснював низку необхідних заходів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов’язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже вина відповідача в незайнятті створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів відсутня.

Так, штрафні санкції Фондом соціального захисту інвалідів у зв’язку з відсутністю доказів відмови у працевлаштуванні інвалідам до відповідача були застосовані неправомірно та необґрунтовано.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також норми чинного законодавства України і практику Вищого господарського, адміністративного та Верховного судів України щодо перегляду матеріалів справ в касаційному порядку з аналогічним предметом спору, колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає підстав для зміни чи скасування постанови господарського суду Закарпатської області, оскільки вона прийняте з врахуванням всіх обставин справи та відповідно до норм чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

УХВАЛИВ:

1.          Постанову господарського суду Закарпатської області від 21.11.2006 р. у справі № 9/233 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів без задоволення;

2.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду;

3.          Ухвала може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                      П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                              В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                             М. Г. Слука