ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.04.07 р.                                                                               Справа № 43/3

Господарський суд Донецької області у складі судді І.В. ЗубченкоПри секретарі Максимовій В.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк

до відповідача:  Державного підприємства „Донецьквантажтранс” м. Донецьк

про стягнення 12030,40 грн.

В судовому засіданні брали участь:

Представники сторін:

Від позивача: Ігнатова Н.О. за дов. № Н-01/3453 від 07.11.2005р.

Від відповідача: Херувімов Ю.В. за дов. № 5 від 18.02.2007р.

За приписом ст. 69 ГПК України за клопотанням обох сторін ухвалою від 06.03.2007г. справу розглянуто в більш тривалий термін.

Згідно із ст. 77 ГПК України в засіданні суду оголошувалась перерва з 22.03. по 05.04.2007р.

СУТЬ СПРАВИ:

Державне підприємство „Донецька залізниця” м. Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Державного підприємства „Вугілля України” в особі відокремленого підрозділу „Вантажно-транспортне управління” Державного підприємства „Вугілля України” м. Донецьк, про відшкодування плати за користування вагонами інших держав у травні-серпні 2006 року у сумі 12030,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відомості плати за користування вагонами, договір на експлуатацію залізничної під’їзної колії № 1/104 від 23.05.2005р., розрахункові відомості за вагони власності країн СЕД та Балтії за травень-серпень 2006 року, зведені відомості нарахованих платежів за травень-серпень 2006 року.

Ухвалою від 06.02.2007р. господарський суд здійснив заміну первісного відповідача - Державне підприємство „Вугілля України” в особі відокремленого підрозділу „Вантажно-транспортне управління” Державного підприємства „Вугілля України” м. Донецьк належним відповідачем – Державним підприємством „Донецьквантажтранс”.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 2/672 от 05.03.2007г. позов не визнав. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що плата за користування вагонами інших держав не повинна нараховуватися власникові під’їзної колії.

Перед початком розгляду справи по суті представників позивача, відповідача було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який  долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.05.2005р. між позивачем та Державним підприємством „Донецьквугілля” (правонаступником якого є Державне підприємство „Вугілля України”) в особі відокремленого підрозділу „Вантажно-транспортне управління”, був укладений договір № 1/104 на експлуатацію залізничної під’їзного шляху зазначеного підприємства.

Умовами вказаного договору сторони погодили здійснення експлуатації належного вітковолодільцю під’їзного шляху, що примикає до станції Донецьк Донецької залізниці стрілкою № 32 до шляху № 32 в бік Вугілля шляху.

Вітко володілець узяв на себе зобов’язання зі сплати: збору за подачу та уборку вагонів, плату за користування вагонами (контейнерами), зданими на під’їзний шлях, інші збори та плати.

На виконання умов договору протягом травня-серпня 2006 року позивачем на під’їзну колію при станції Донецьк відокремленому підрозділу „Вантажно-транспортне управління” подавалися вагони для вивантаження належності іноземних залізниць.

Відповідно до розділу 2, 3 „Правил користування вагонами і контейнерами” облік часу перебування вагонів іноземних держав на під’їзній колії відокремленого підрозділу здійснювався станцією Донецьк за відомостями плати за користування вагонами, внаслідок чого відповідна плата за користування вагонами склала 12030,40 грн.

Відомості плати за користування вагонами власником під’їзної колії підписані з зауваженнями, з посиланням на те, що він не повинен сплачувати залізниці плату за користування вагонами іноземних залізниць, вантажі у яких одержували його контрагенти; до цього часу вказана плата позивачеві не сплачена.

За приписом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини.

Пунктом 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про залізничний транспорт” законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України “Про транспорт”, цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов’язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Стаття 12 Закону України „Про транспорт” встановила, що підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

У відповідності до статті 39 Закону України „Про транспорт” відносини підприємств різних видів транспорту під час перевезень пасажирів та вантажів визначаються кодексами (статутами) окремих видів транспорту, а також укладеними на їх основі договорами (вузловими угодами).

Як вказано у статті 119 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 6 квітня 1998 року, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під’їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами — суб’єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Відповідно до пункту 2.7 Правил обслуговування залізничних під’їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21 листопада 2000 року, відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом несе підприємство, якому належить залізнична під’їзна колія. Пунктом 3.8 цих же Правил передбачає, що у разі обслуговування під’їзної колії підприємством промислового залізничного транспорту договір про експлуатацію залізничної під’їзної колії укладається залізницею з цим підприємством на загальних підставах. У таких випадках розрахунки за подачу та забирання вагонів, користування вагонами проводяться залізницею безпосередньо з підприємством промислового залізничного транспорту.

Таким чином, названі вище закони та інші нормативно-правові акти чітко визначили коло суб’єктів, які повинні вносити плату за користування вагонами, а їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що платниками за користування вагонами, контейнерами залізниці є власники залізничних під’їзних колій навіть і тоді, коли вони не виступають в якості вантажовідправників і вантажоодержувачів.

Статтею 119 Статуту залізниць України також передбачено, що вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Як встановлено судом, власником залізничної колії, яка є предметом позову, в даний час є відповідач у справі – Державне підприємство „Донецьквантажтранс”, яке є зобов’язальною особою по договору № 1/104 від 23.05.05р. та яке має сплачувати позивачеві плату в тому числі за користування вагонами іноземних держав.

За таких обставин, виходячи з того, що позов обґрунтований позивачем,  відповідає законодавству, фактичним обставинам та підтверджений матеріалами справи, приймаючи до уваги недоведеність заперечень відповідача, позовні вимоги Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк до Державного підприємства „Донецьквантажтранс” м. Донецьк відшкодування плати за користування вагонами інших держав у травні-серпні 2006 року у сумі 12030,40 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача повністю.

Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 11, 908 Цивільного кодексу України, ст. 119 Статуту залізниць України, п. 2.7 Правил обслуговування залізничних під’їзних колій,   ст..ст. 4, 33, 34, 49, 82-85 ГПК  України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні  вимоги Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк до Державного підприємства „Донецьквантажтранс” м. Донецьк відшкодування плати за користування вагонами інших держав у травні-серпні 2006 року у сумі 12030,40 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства „Донецьквантажтранс” ((83012, м. Донецьк, вул.. Словацька, ) на користь Державного підприємства „Донецька залізниця” (м. Донецьк, вул. Артема, 68, ) плату за користування вагонами інших держав у травні-серпні 2006 року у сумі 12030 грн. 40 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 120 грн. 30 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 05.04.2007р. оголошено повний текст рішення.

Суддя                                                                         Зубченко І.В.