ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

25.05.2007                                                                                        Справа  № 2/11

За первісним позовом Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини „Укрекокомресурси” Кабінету Міністрів України в особі Закарпатського обласного управління „Закарпаттяекокомресурси”, м. Ужгород

До відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Мінеральні води Свалявщини”, с. Сусково Свалявського району

ПРО спонукання відповідача виконати умови п.п.2.2. п.2 договору 01-07Уж№87 по подачі в господарський суд та позивачу даних про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої ним на території України мінеральної води за лютий-грудень 2004 року і 2005 рік та

- стягнення з відповідача суми 99315,32грн. заборгованості по оплаті за надані послуги

(вимоги позивача викладено у відповідності до поданої ним в порядку вимог статті 22 Господарського процесуального кодексу України заяви щодо їх уточнення)

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Мінеральні води Свалявщини”, с. Сусково Свалявського району

до Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини „Укрекокомресурси” Кабінету Міністрів України в особі Закарпатського обласного управління „Закарпаттяекокомресурси”, м. Ужгород

про визнання недійсною угоди 01-07Уж№87

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача – Мигович М.В. –начальник управління

від відповідача – Калабішка Б.В. - директор

СУТЬ СПОРУ:

Представник позивача просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказує на те, що відповідач відповідно до вимог пункту 2.2 договору 01-07Уж№87 зобов’язувався надавати компанії відомості щодо обсягів тари (упаковки), які він використовує для пакування і транспортування продукції (прогнозовані обсяги на плановий рік –до 30 грудня та фактичні обсяги за звітний квартал –до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом), а також оплачувати їх згідно з тарифами, затвердженими Постановою КМ України №915 із зазначеними у доданій до договору таблиці та здійснювати розрахунки в порядку, передбаченому розділами 3 і 4 договору –щоквартально до 15 числа місяця, що слідує за звітним кварталом, виходячи із фактично використаної кількості тари (упаковки). Однак, такі зобов’язання відповідачем не виконувались, у

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.05.2007 року по справі №2/11

зв’язку з чим позивачем пред’явлено відповідний позов. Просить взяти також до уваги те, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором позбавляє позивача можливості належно виконувати вимоги пункту 5 „б” постанови КМ України №915 для створення на загальнодержавному рівні потужностей з переробки та утилізації використаної тари (упаковки), тощо.

Заперечує обґрунтованість поданого відповідачем розрахунку заборгованості, оскільки такий не відображає реального обсягу використаної тари, а також не містить відповідно визначеної належним чином ваги тари, її загальних обсягів і особливо упаковки, що в свою чергу позбавляє позивача можливості достовірно визначити наявну суму боргу (арк.. справи 43 та 75).

Також заперечує можливість задоволення судом зустрічного позову про визнання договору недійсним, оскільки відповідачем не вказано та не доведено причинного зв’язку його недійсності за зобов’язаннями між Компанією та Підприємством, їх виконанням або невиконанням сторонами, а також невідповідності його вимогам чинного законодавства, а відповідний позові відповідачем подано з порушенням строку позовної давності тривалістю в три роки. Разом з тим, в поданому суду письмовому поясненні від 22.02.2007р. №62 позивач вказав на погодження з мотивацією відповідача стосовно встановлення дати підписання договору 01-07Уж№87 саме 20.10.2004р., а в подальшому (лист від 06.04.2007р. №91) вважає датою укладення договору рахувати 28.01.2004р.

Представник відповідача заперечує з приводу задоволення позовних вимог позивача по мотивах, викладених у поданому суду письмових поясненнях та зустрічному позові. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що наявні у справі матеріали вказують на недійсність договору 01-07Уж№87 з підстав, наведених в ній. Вважає, що виправлення в односторонньому порядку даної угоди в частині дати її підписання  робить її нікчемною, крім того, така була укладена під тиском органів прокуратури.

Також в обґрунтування своїх доводів вказує на те, що поданий позивачем розрахунок заборгованості на думку відповідача не містить підтвердження реального та фактичного виконання взятих на себе зобов’язань по договору 01-07Уж№87 і їх прийняття відповідачем, які мають підтверджуватись належними та допустимими доказами (стаття 38 ГПК України).

Відповідні акти виконаних робіт за спірний період позивачем взагалі не подані, а відповідно, ним на думку відповідача, не підтверджено належним чином виконання зобов'язання за угодою 01-07Уж№87. Здійснений позивачем розрахунок  вважає таким, що має сумнівне походження, оскільки відповідачем прогнозовані та фактичні обсяги використаної тари (упаковки) позивачу не надавались і такі дані використані компанією за наслідками наявного у справі розрахунку відповідача не відповідають дійсності, на що представником позивача постійно наголошувалось.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

За первісним позовом:

Між сторонами, а саме Державною компанією з утилізації відходів як вторинної сировини „Укрекокомресурси” Кабінету Міністрів України та товариством з обмеженою відповідальністю „Мінеральні води Свалявщини”, с. Сусково Свалявського району 28.01.2004 року було укладено договір 01-07УЖ№87 на надання послуг із збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) зі строком дії до 31.12.2005 року. У відповідності до

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.05.2007 року по справі №2/11

умов цього договору та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року №915 „Про впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів як вторинної сировини” сторони об’єднують свої зусилля для залучення використаної тари (упаковки) в господарський обіг, поліпшення стану навколишнього середовища. Згідно умов пункту 2.1 договору Компанія зобов’язується надавати Підприємству послуги щодо збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) в якій знаходилась продукція Підприємства, в тому числі шляхом залучення до виконання третіх осіб, а Підприємство зобов’язується надавати Компанії відомості щодо обсягів тари (упаковки), яку воно використовує для пакування, транспортування або імпортування продукції –попередні - прогнозовані обсяги на плановий рік - до 30 грудня поточного року та фактичні з реальними обсягами за звітний квартал –до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Відповідно до пункту 4.1 договору поточні платежі за надання Компанією послуг вносяться на спеціальний рахунок щоквартально до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом, виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в тарі (упаковці).

Позивач в обґрунтування своїх доводів вказує на те, що  відповідач здійснював використання тари (упаковки) з пластмаси для пакування своєї продукції у період лютий-грудень 2004 року і 2005 рік в розмірі 97368кг відходів вторинної пластмасової сировини, вартість послуг зі збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації  якої відповідно до діючих за постановою КМУ від 26.07.2002р. №1084 тарифів становить 99315,32грн. Згідно умов договору відповідач мав перерахувати вказану суму в термін до 15 числа місяця наступного за звітним, однак, не зважаючи на неодноразові звернення позивача з вимогою виконання умов договору, не зробив цього, внаслідок чого утворився борг.

Аналізуючи доводи сторін з приводу наявних правовідносин по виконанню договору від 28.01.2004р. 01-07УЖ№87 на надання послуг із збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки), суд констатує наступне.

Постановою КМУ №915 від 26.07.2001р. „Про впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів як вторинної сировини” з подальшими змінами та доповненнями встановлено зобов'язання підприємств,  установ,  організацій усіх форм власності, що використовують тару  (упаковку)  для  пакування  і  перевезення продукції, забезпечити   збирання   (приймання), зберігання і утилізацію усіх видів використаної тари (упаковки), в якій знаходилася продукція цих підприємств,  установ, організацій, на всій території, де реалізується продукція, а також зазначено, що вказане зобов’язання може бути виконано шляхом укладення договорів про надання  послуг  із  збирання, сортування, перевезення, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) з Компанією чи іншими спеціалізованими  підприємствами, що  мають  відповідні ліцензії і умови для надання таких послуг на території  України,  де  реалізується  та  утворюється  відповідна використана тара (упаковка),  а також здійснення оплати за надання обумовлених послуг згідно із загальним  обсягом  тари  (упаковки), яка  використовується  для  пакування  та перевезення продукції за затвердженими тарифами.

Укладений ТОВ „Мінеральні води Свалявщини” з Компанією договір 01-07УЖ№87 від 28.01.2004р. свідчить про обрання відповідачем одного з альтернативних шляхів виконання законодавчо встановлених обов’язків щодо утилізації використаної тари (упаковки) на умовах, визначених даним договором.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.05.2007 року по справі №2/11

Аналіз правовідносин сторін за даною угодою з огляду на умови, визначені нею, вказує на те, що сторонами укладено договір про надання послуг. З огляду на специфіку послуг та діяльності виконавця сторонами обумовлений порядок здійснення розрахунку по оплаті за надані позивачем послуги та настання у відповідача обов’язку по оплаті таких послуг щоквартально до 15 числа місяця, що настає за звітним, виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в тарі (упаковці), дані про яку подаються Підприємством як прогнозовані обсяги на плановий рік - до 30 грудня поточного року та фактичні обсяги за звітний квартал –до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із нормою п.1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Тобто, кожна сторона по договору, як одну з підстав виникнення господарських зобов’язань, повинна вчинити певну дію господарського характеру (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо). При наявності господарського спору, що виник внаслідок невиконання чи неналежного виконання господарського зобов’язання, кожна із сторін повинна довести шляхом подання належних і допустимих доказів свої вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору у відповідності до позовної заяви є зобов’язання подати позивачу дані про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої відповідачем на території України мінеральної води за лютий-грудень 2004 року і 2005 рік та стягнення суми 99315,32грн. заборгованості по оплаті за надані Компанією послуги.

Матеріалами справи та поясненнями позивача підтверджується факт невиконання відповідачем такого обов’язку по наданню прогнозованих та фактичних обсягів кількості тари  (упаковки) за лютий-грудень 2004 і 2005 рік.

Водночас, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 99315,32грн. заборгованості не підлягає задоволенню судом, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами, а також базується на відомостях поданого відповідачем розрахунку заборгованості, який не відображає реального обсягу використаної тари, а також не містить відповідно визначеної належним чином ваги тари, її загальних обсягів і особливо упаковки, що в свою чергу не надає суду можливості достовірно визначити наявну суму боргу (арк.. справи 43 та 75).

Поданий позивачем розрахунок заборгованості по оплаті за зібрану і здану позивачем замість відповідача вторинну  сировину складено не виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в упаковці, та є, згідно даних відповідача, тільки часткою фактично використаної ним тари (упаковки) за оспорюваний період, орієнтовний обсяг якої вказаний у запереченні на відзив відповідача. Відповідно, наведені позивачем дані у розрахунку заборгованості не можуть беззаперечно підтверджувати належного виконання Компанією обов’язків за договором 01-07УЖ№87, оскільки не базуються на належним чином отриманих даних Підприємства, а відповідно не підкріплюються

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.05.2007 року по справі №2/11

належними та допустимими доказами, що суперечить основоположним принципам Постанови КМУ №915, умовам договору та статті 38 ГПК України.

Такий порядок здійснення зустрічних зобов’язань контрагентів за договором визначено також умовами пункту 5 Постанови КМ України №915, а також підтверджують вимоги п.1 статті 903 ЦК України (оплата послуг у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором).

Згідно вимог статті 629 ЦК України договір №56 є обов’язковим для виконання сторонами. Умовами договору встановлений конкретний порядок отримання даних від Підприємства, які б слугували підтвердженню належного виконання Компанією взятих на себе зобов’язань за такою угодою, а відповідно підтверджували б вимогу про здійснення Підприємством оплати за надані Компанією послуги. Надісланими Компанією на адресу Підприємства вимогами, зокрема, листом від 15.11.2006 року №240, від 29.11.2005р. №990 та від 21.02.2005р. №202, позивач роз’яснював необхідність подання специфікації по тарі (упаковці) до договору, оскільки відсутність таких даних унеможливлює належне виконання договору позивачем.

З огляду на вищевикладене, решта заперечень відповідача та доводи позивача не можуть бути взяті судом до уваги, а позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині зобов’язання відповідача виконати умови п.п.2.2. п.2 договору 01-07УЖ№87 по подачі позивачу даних про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої ним на території України мінеральної води за лютий-грудень 2004 року і 2005 рік. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з огляду на їх недоведеність позивачем та наявними у справі матеріалами.

За зустрічним позовом:

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним,  якщо його  недійсність  прямо  не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного  законодавства,  а   також   моральним   засадам суспільства; особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення  учасника  правочину  має  бути  вільним   і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо. Згідно статті 215 ЦК України  підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу. Недійсним є правочин,  якщо його  недійсність  встановлена законом   (нікчемний  правочин), і у  цьому  разі  визнання  такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 Господарського кодексу України передбачено, що господарське   зобов'язання,   що  не  відповідає  вимогам закону,  або вчинено з метою,  яка завідомо  суперечить  інтересам держави  і  суспільства,  або  укладено  учасниками  господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної  правосуб'єктності),  може  бути  на вимогу однієї із сторін,  або відповідного органу  державної  влади  визнано  судом недійсним повністю або в частині. Недійсною   може   бути   визнано   також  нікчемну  умову господарського зобов'язання,  яка самостійно  або  в  поєднанні  з іншими  умовами  зобов'язання  порушує  права  та законні інтереси другої сторони або третіх осіб.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський   суд   оцінює   докази   за  своїм  внутрішнім переконанням, що

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.05.2007 року по справі №2/11

грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі  докази  не  мають  для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Водночас, відповідно до статей 32, 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд   у  визначеному  законом  порядку  встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами  доказування,   не    можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Натомість, позивачем не доведено існування підстав для визнання договору 01-07УЖ№87 недійсним з підстав зміни стороною договору дати його підписання та примусу з боку органу прокуратури з огляду на наступне.

Згідно п.3 статті 19 Закону України „Про прокуратуру” прокурорський нагляд здійснюється за додержанням законів,    що    стосуються    економічних, міжнаціональних  відносин,  охорони   навколишнього    середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності. З цих підстав прокуратурою відповідними приписами було зобов’язано відповідача та інші господарюючі суб’єкти, що використовують тару і упаковку укладати обумовлені договори, як це передбачає Закону України „Про відходи” та Постанова КМУ №915.

В свою чергу матеріали справи містять відповідні докази про те, що позивачем на адресу відповідача відправлявся підписаний саме 28.01.2004р. договір 01-07УЖ№87 (лист від 15.11.2004р. №1307, від 15.11.2006р. №240), що також підтверджується листом ТОВ „Мінеральні води Свалявщини” від 11.10.2004р. №56 у відповідь на припис прокурора від 17.09.2004р. №1381/1.

З огляду на викладене, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В порядку статті 85 Господарського процесуального кодексу України за згодою сторін 25.05.2007р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, яке оформлене відповідно до статті 84 ГПК України та підписано 01.06.2007р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 60, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Зобов’язати ТОВ „Мінеральні води Свалявщини”, с. Сусково Свалявського району подати Державній компанії з утилізації відходів як вторинної сировини „Укрекокомресурси” Кабінету Міністрів України в особі Закарпатського обласного управління „Закарпаттяекокомресурси”, м. Ужгород дані про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої ним на території України мінеральної води за лютий-грудень 2004 року і 2005 рік.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ТОВ „Мінеральні води Свалявщини”, с. Сусково Свалявського району на користь Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини „Укрекокомресурси” Кабінету Міністрів України в особі Закарпатського обласного

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.05.2007 року по справі №2/11

управління „Закарпаттяекокомресурси”, м. Ужгород 85грн. у відшкодування витрат по сплаті державного мита та 55грн. у відшкодування витрат по оплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

6.  Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського  процесуального  кодексу  України.

Суддя                                                О.Ф. Ремецькі