ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007 р.
№ 52/431-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кривди Д.С.,

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу
ТОВ фірма “Контракт”

на постанову
від 15.01.07 Харківського апеляційного господарського суду

у справі
№52/431-06

господарського суду
Харківської області

за позовом
ТОВ фірма “Контракт”

до
1. ДВС у Комінтернівському районі м. Харкова
2. ДВС Харківської області
3. Департамент ДВС Міністерства юстиції України

про
стягнення 12436,52 грн.

за участю представників сторін

від позивача:
у засідання не прибули

від відповідача 1:
у засідання не прибули

від відповідача 2:
у засідання не прибули

від відповідача 3:
Музиченко О.А., дов.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Контракт" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державної виконавчої служби у Комінтернівському районі м. Харкова, Державної виконавчої служби Харківської області та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення 12436,52 грн. збитків.

Ухвалою від 24.11.06 господарський суд Харківської області (суддя Білоусова Я.О.) позовну заяву повернув без розгляду на підставі п.п. 4, 10 ст. 63 ГПК України через ненадання позивачем доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвала мотивована відхиленням посилання позивача на ст. 86 Закону України "Про державну виконавчу службу".

Постановою від 15.01.07 Харківський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Могилєвкін Ю.О., Пушай В.І., Плужник О.В.) ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалою від 21.03.07 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції та передачу справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами положень ст. 45 ГПК України та ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктами 4, 10 ч. 1 ст. 63 ГПК України передбачено повернення позовної заяви без розгляду в разі неподання доказів, відповідно: сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі; сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Додання таких доказів до позовної заяви передбачено п.п. 3, 31 ч. 1 ст. 57 ГПК України.

Позовні заяви, заяви про вжиття запобіжних заходів і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду за вимогами ст. 45 ГПК України оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством.

Такий випадок передбачений, зокрема ч. 1 ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи. При цьому стягувач звільняється від сплати державного мита.

Мається на увазі звернення з позовами до органів, установ, організацій, які у передбачених законом випадках згідно зі ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" виконують рішення щодо стягнення коштів (податкові органи, установи банків, кредитно-фінансові установи, а також інші органи, установи, організації, що виконують судові рішення на вимогу чи за дорученням судового виконавця), проте не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Державна виконавча служба відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавчу службу" є системою органів, які здійснюють примусове виконання рішення, і не є юридичними особами, про які йдеться в ч. 1 ст. 86 цього закону. Відшкодування збитків, заподіяних державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, передбачено ч. 2 цієї норми. При цьому звільнення стягувача від сплати державного мита не передбачено, тобто сплата державного мита має здійснюватися на загальних підставах.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, повертаючи без розгляду позовну заяву, зважаючи на ненадання позивачем доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При цьому суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вірно зазначив, що згідно з ч. 3 повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Отже, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.01.07 у справі №52/431-06 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький