ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007 р.
№ 16/333-06-9098

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів:
Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Одеської міської ради

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 26.12.2006 р.

у справі
№16/333-06-9098

господарського суду
Одеської області

за позовом
Українського товариства сліпих

до
Виконавчого комітету Одеської міської ради

за участю третіх осіб, на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:
1)          Комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості";
2)          Одеської міської ради

про
визнання права власності

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Чумакова Л.Ф., Бурлак В.А., Максименко О.М., Качановський Ю.А.

від відповідача:
Дукова І.В.

від третьої особи-1:
не з'явився

від третьої особи-2:
Дукова І.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.11.2006 р. у справі №16/333-06-9098 (суддя Желєзна С.П.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.12.2006 р. (судді: Разюк Г.П., Колоколов С.І., Савицький Я.Ф.), позов задоволено: визнано за Українським товариством сліпих право власності на будівлю загальною площею 1725 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Отрадна, 15; стягнуто з виконавчого комітету Одеської міської ради до Державного бюджету України через Управління Держказначейства в Одеській області держмито в сумі 85,00 грн.; стягнуто з виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ДП "Судовий інформаційний центр" 118,00 грн. —витрат на ІТЗ судового процесу.

У касаційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 01.11.2006 р., постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.12.2006 р. у справі №16/333-06-9098 та передати справу №16/333-06-9098 на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 143 Конституції України, ст. 48 Закону України "Про власність", п. 34 ст. 26, п. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 24 Господарського процесуального кодексу України, оскільки: по-перше, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. №311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" та рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. №226-ХХІ "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області" в комунальну власність територіальної громади м.Одеси було передано весь жилий та нежилий фонд місцевих рад, розташований у рамках адміністративно-територіальних меж міста; по-друге, право власності територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської ради на будинок загальною площею 1725 кв.м по вул.Отрадній, 15 в м.Одесі виникло з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. №311, рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. №226-ХХІ, рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005 р. №123 "Про реєстрацію об'єктів комунальної власності" та було оформлено видачею Свідоцтва про право власності від 02.11.2006 р. на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005 р. №123; по-третє, відповідно до п. 34 ст. 26, п. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Одеська міська рада як представник територіальної громади м.Одеси здійснює усі правомочності з володіння, користування та розпорядження об'єктами комунальної власності, а відповідно до ст.ст. 16, 41 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Положення про представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 27.06.2006 р. №20-V до повноважень Представництва належить здійснення обліку, інвентаризації комунального майна, що знаходиться в управлінні Представництва, забезпечення контролю за його використанням і збереженням, готування і внесення на розгляд Ради проектів програм приватизації, відчуження комунальної власності, спосіб та умови її продажу, у зв'язку з чим відповідно до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України до участі у справі повинні були бути залучені Одеська міська рада та Представництво, отже рішення господарського суду стосується прав та обов'язків осіб, що не були залучені до участі у справі.

Третя особа-1 не скористалася своїм процесуальним правом на участь свого представника у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши представників позивача, відповідача, третьої особи-2, перевіривши матеріали справи, повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію об'єднання громадян від 17.02.2002 р. №294 та статуту Українського товариства сліпих (далі —УТОС), зареєстрованого у новій редакції 20.02.2002 р., УТОС є всеукраїнською добровільною громадською організацією, метою діяльності якого є захист інтересів сліпих, інтеграція їх у суспільство, соціально-трудова та медична реабілітація.

Українським товариством сліпих із 1933 р. використовувалася будівля, що розташована по вул.Отрадній, 15 у м.Одесі, яка була надана йому у користування Одеською міською радою депутатів трудящих.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 16.06.1944 р. №964 "Про надання приміщення Міському Товариству Сліпих "МІСЬКТОС" Міському товариству сліпих було надано у тимчасове орендне користування раніше займану ним будівлю по вул.Отрадній, 15 у м. Одесі та зобов'язано його провести необхідний ремонт вказаного приміщення, однак відповідний договір оренди сторонами ніколи не укладався.

Відповідно до протоколу №12 засідання президії Центрального правління УТОС від 10.03.1954 р. та протоколу №42 засідання президії Центрального правління УТОС від 10.09.1954 р. останнє здійснило капітальний ремонт та реконструкцію об'єкта нерухомості.

Відповідно до матеріалів справи після відбудови спірного приміщення, останнє утримується та використовується до теперішнього часу за рахунок власних коштів УТОС, у т.ч. позивачем здійснюються комунальні платежі, що підтверджується договорами на користування електричною енергією, договором на постачання, транспортування природного газу та технічне обслуговування газового обладнання для бюджетних установ та організацій від 01.01.2005 р. №002056.

Вважаючи себе особою, яка на законних підставах отримала право власності на цей об'єкт, позивач звернувся до виконавчого комітету Одеської міської ради з проханням оформити правовстановлюючі документи на будівлю, яка розташована по вул.Отрадній, 15 у м.Одесі, однак листом від 30.11.2005 р. №6115 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на зазначений об'єкт нерухомості з огляду на відсутність документів, передбачених законодавством, які підтверджують право власності на майно, що стало підставою для звернення УТОС до господарського суду з позовом про визнання права власності на вказане приміщення на підставі ст. 331 Цивільного кодексу України (оскільки позивач вважає, що він фактично створив нове приміщення).

Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що: по-перше, право власності на нерухоме майно, що розташоване по вул.Отрадній, 15 у м.Одесі, не зареєстровано за жодним із суб'єктів цивільних правовідносин і зазначена будівля протягом тривалого часу знаходилася у володінні позивача, який утримує спірне приміщення за рахунок власних коштів; по-друге, рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 20.10.1960 р. №851 позивачу була відведена земельна ділянка для розширення існуючого учбово-виробничого підприємства №1 УТОС.

Однак, зазначені висновки господарських судів не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом, як це передбачено ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі входить встановлення цивільно-правових підстав набуття права власності на спірне приміщення позивачем.

Однак, господарські суди, обмежившись посиланням на те, що довгострокове володіння спірним приміщенням є достатньою підставою для набуття права власності, не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, не надали оцінки доводам відповідача та наявним у справі доказам.

Так, господарські суди не встановили цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне приміщення, не надали нормативного обґрунтування (не навели конкретних норм цивільного законодавства) висновку про набуття права власності на нерухоме майно внаслідок довгострокового володіння; не взяли до уваги, що позовні вимоги ґрунтувались на ст. 331 Цивільного кодексу України (яка передбачає порядок набуття права власності на новостворене майно), не встановили наявність чи відсутність підстав для набуття права власності згідно з зазначеною нормою Цивільного кодексу України (на якій ґрунтувалися позовні вимоги).

Крім того, господарські суди не встановили, хто був власником спірного приміщення на день звернення з позовом до господарського суду з огляду на відсутність документів, які б свідчили про визнання вказаного майна безхазяйним.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 Цивільного кодексу України).

Єдиний документ, що свідчить про надання позивачу у тимчасове орендне користування спірного приміщення (рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 16.06.1944 р. на а.с. 34) свідчить, що у 1944 р. органом, уповноваженим розпоряджатися вказаним майном, був виконком міської ради депутатів трудящих.

Господарськими судами не встановлено, чи було передано спірне приміщення до комунальної власності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. №311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" і, відповідно, не вирішено питання щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Що стосується висновків апеляційного господарського суду про відведення позивачу земельної ділянки в установленому законом порядку згідно з рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 20.10.1960 р. №851, слід зазначити, що рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 20.10.1960 р. №851 "Про відведення земельних ділянок державним організаціям під будівництво" Одеському учбово-виробничому підприємству №1 УТОС було відведено земельну ділянку площею до 600 кв.м по вул.Белінського, 17 (а.с. 116), тоді як спірне приміщення знаходиться по вул.Отрадній, 15 у м.Одесі.

Викладене свідчить про те, що судами зроблено висновки при неповно встановлених обставинах справи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови "Про судове рішення" від 29.12.1976 р. №11 рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У зв'язку з наведеним та врахуванням меж повноважень касаційної інстанції, встановлених ч. 2 ст. 1115 та ст. 1117 ГПК України, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа — передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене у зазначеній постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством засоби для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з вимогами закону, вирішити спір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст.ст. 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.12.2006 р. у справі №16/333-06-9098 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.12.2006 р. та рішення господарського суду Одеської області від 01.11.2006 р. у справі №16/333-06-9098 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий                                                                                           К.Грейц

Судді                                                                                                        О.Глос

С.Бакуліна