ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.01.07                                                                                           Справа№ 2/1808-4/279 А

За позовом   :  ДКП  „Кіновідеопроект”  м. Дрогобич

До  відповідача:  Управління  Пенсійного  фонду України  у м. Дрогобич

про  :     визнання  нечинним  рішення № 186  від  12.07.2006 року

Суддя Довга О. І.

Секретарі Скремета О.О.

Представники:

Від позивача:       не з’явився

Від відповідача:   Круглій  Ю.Б. –представник  по дорученню

Представникам роз’яснені права та обов’язки передбачені ст. ст. 49-59 КАС України, підстави та право відводу судді ст. 27 КАС України, та секретаря судового засідання ст. 29 КАС України.

Заяв та клопотань про відвід судді та секретаря судового засідання не подано. Представники подали клопотання про відмову від технічного запису судового процесу.

Суть  спору:

На розгляді господарського  суду Львівської області знаходиться справа  за  позовом  ДКП „Кіновідеопроект”  м. Дрогобич  до  Управління  Пенсійного  фонду України у м. Дрогобич  про  визнання  нечинним рішення  № 186 від  12.07.2006 року, про застосування  фінансових санкцій  та донарахування  органом  Пенсійного фонду України  або страхувальником сум  своєчасно  не обчислених  та  не сплачених страхових внесків.

Представники позивача в  попередньому судовому засіданні підтримали позовні вимоги  повністю.  В судове засідання  30.01.2007 року  явку повноважного представника  в судове засідання не забезпечили.

Представник  відповідача проти заявленого позову заперечує з підстав, викладених в  попередньому судовому засіданні, у відзиві на позов, та додаткових поясненнях, які надавались суду  під час слухання справи.

В ході судового розгляду спору судом встановлено:

Під час перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати зобов'язання зі збору на обов'язкове пенсійне страхування відповідачем було встановлено, що позивачем в порушення норм частини першої статті 19 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - IV (з наступними змінами і доповненнями) —не нараховувались та відповідно не сплачувались страхові внески на суму фактичних витрат на оплату праці у розмірі 31,8% (до 31 грудня 2005 року - 32,3%) за період з 01 квітня по 31 грудня 2005 року та з 01 січня по 31 травня 2006 року, підстава - Акт перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне   пенсійне  страхування  Державно-комунального  підприємства  „Кіновідеопрокат” за № 79 від  22 червня 2006 року.

На підставі вищевказаного Акту, відповідачем у межах його владних повноважень  -  12 липня 2006 року було прийнято Рішення про застосування фінансових санкцій та донарахування органом Пенсійного  фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків за № 186 , яким зобов'язано позивача сплатити донараховані суми страхових внесків у розмірі 12 811,09 гривень та фінансові санкції, згідно норм пункту 4 частини дев'ятої статті 106 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - IV з наступними змінами і доповненнями, у розмірі 4 411,53 гривні. На виконання цього Рішення відповідачем було надано позивачу Вимогу про сплату боргу за № Ю - 235 від 23 червня 2006 року на суму 9 803.81 гривень та наступні Вимоги про сплату боргу за № Ю - 299 від 02 серпня 2006 року на суму 4 458.06 гривень та № Ю-425 від 02 жовтня 2006 року на суму 2 960,75 гривень.

Не погоджуючись  із  зазначеним рішенням ,яке на думку  позивача прийняте  відповідачем  з  порушенням вимог чинного  законодавства,  ДКП „Кіновідеопрокат” звернулося в  господарський суд  із  позовом про  визнання  нечинним  рішення  № 186 від  12.07.2006 року, з посиланням на наступне:

Позивач ,у відповідності до Свідоцтв про право сплати єдиного податку,є суб'єктом малого підприємництва та  юридичною особою - у 2005 році за № та у 2006 році за № - є платником єдиного податку за ставкою 10%, суб'єктом малого підприємництва який застосовує спрощену систему оподаткування, а саме у відповідності до норм статті 11 Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва" від 19 жовтня 2000 року за № 2063 –Ш з наступними змінами і доповненнями —взамін сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), нараховує і сплачує єдиний  податок.

Згідно норм підпункту 17 пункту 1 статті 14 Закону України „Про систему оподаткування" від 25 червня 1991 року за № 1251 - XII з наступними змінами і доповненнями —збір на обов'язкове державне пенсійне страхування віднесений до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до норм пункту 6 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03 липня 1998 року за № 727/98 з наступними змінами і доповненнями, позивач (суб'єкт малого підприємництва - юридична особа), який сплачує єдиний податок не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що відповідає зазначеним вище нормам статті 11 Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва" від 19 жовтня 2000 року за № 2063 - ІІІ з наступними змінами і доповненнями. Тобто, позивач, згідно вищезазначених приписів нормативних актів, взамін сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування —сплачує єдиний податок.

У відповідності до норм пункту 2 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03 липня 1998 року за № 727/98 з наступними змінами і доповненнями, до складу сплачуваного позивачем єдиного податку входить одночасно і збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 42% від суми єдиного податку, який відділеннями Державного казначейства України  перераховуються до Пенсійного  фонду України.

Визначення осіб, які є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється на підставі положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - IV з наступними змінами і доповненнями та Закону України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року № 400/97 -з наступними змінами і доповненнями з урахуванням норм Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03 липня 1998 року за № 727/98 з наступними змінами і доповненнями і Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва" від 19 жовтня 2000 року за № 2063 - III з наступними змінами і доповненнями.

Відповідно до норм пункту 15 Глави XV „Прикінцеві положення" Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - IV з наступними змінами і доповненнями, до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом - Закони України та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. А пунктом 14 цієї Глави - було зобов'язано КМУ подати на розгляд Верховної  Ради України проект закону про спрощену систему оподаткування.

На сьогоднішній день,  не врегульовано у законодавчому порядку нарахування та сплату суб'єктами малого підприємництва, які обрали спрощену систему оподаткування —збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03 липня 1998 року за № 727/98 з наступними змінами і доповненнями, передбачає заміну сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) в тому числі і сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування —сплатою єдиного податку і розподілу суми єдиного податку, в тому числі перерахуванням 42% єдиного податку до Пенсійного фонду України.

Таким чином на Позивача, який є платником єдиного податку, до якого входить збір на обов'язкове державне пенсійне страхування —не покладено, у відповідності до норм вищезазначених нормативних актів, обов'язків на нарахування та сплату до Пенсійного  фонду України страхових внесків у розмірі 31,8% (до 31 грудня 2005 року - 32,3%) від суми фактичних витрат на оплату праці.

Згідно пункту 4.4.1 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами" № 2181 - Ш від 21 грудня 2000 року з наступними змінами і доповненнями, у разі коли норма закону чи іншого нормативно - правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно - правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, гак і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд визнав  позов таким, в задоволенні якого  слід відмовити повністю з наступних підстав:

Статтею 5 Закону № 1058-1У  регулюються відносини, що виникають  між суб’єктами  системи загальнообов’язкового  державного пенсійного  страхування. Дія інших  нормативно-правових актів на ці правовідносини  може поширюватися  лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому  не суперечить.  Виключно цим Законом   визначаються:  принципи та  структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом першим статті 11 Закону №1058-ГУ встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-ІУ страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону № 1058-ГУ зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України у порядку, передбаченому  цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на  обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом № 400/97ВР, яким разом із Законом № 1058-1V не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов до  висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України № 727/98 регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону № 1058-ГУ до  приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та  інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6  зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і застосуванню не підлягають.

Статтею 19 Закону № 1058-ГУ встановлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Отже, суд  вважає, що  вимоги пенсійного  органу  по сплаті внесків до Пенсійного фонду України з суми оплати праці ( грошового забезпечення )  працівників обґрунтовані.

Враховуючи викладене, керуючись ЗУ „Про загальнообов’язкове державне пенсійне  страхування”, ЗУ „Про державний  бюджет  України на 2006 рік”, ст.ст. 99,100,153-154,163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні  позовних  вимог  відмовити повністю.

Суддя                                                                                                       Довга О. І.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова вступає в законну силу відповідно до ст.254 КАС України, після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Главою І „Апеляційне провадження” Розділу ІV КАС України.

Суддя                                                                                                       Довга О.І.