ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2007 р.

№ 14/195/06

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., -головуючого,

Панової І.Ю.,

Ткаченко Н.Г.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні
матеріали  касаційної скарги

Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

на постанову

Одеського апеляційного
господарського суду   від 17 жовтня
2006 року

у справі

№ 14/195/06 господарського
суду Миколаївської області

за позовом

прокурора Арбузинського району
Миколаївської області в інтересах держави в особі Новокрасненської сільської
ради Арбузинського району Миколаївської області

до

Закритого акціонерного
сільськогосподарського товариства "Надія", Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

про

визнання недійсним договору
купівлі-продажу,

за
участю представників сторін:

Новокрасненської
сільської ради -Коритний В.В. (дов. від 19.01.2007);

встановив:

У червні 2006 року  прокурор Арбузинського району Миколаївської
області в інтересах держави в особі Новокрасненської сільської ради до
господарського суду звернувся із поданням до Закритого акціонерного сільськогосподарського
товариства "Надія" та Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1  про визнання недійсним договору
купівлі-продажу  трубопроводу
зрошувальних систем від 18.10.2004 р.

Вказував, що даний договір не
відповідає вимогам ст. 2 Закону України "Про передачу об'єктів права
державної та комунальної власності", Порядку безоплатної передачі у
комунальну власність об'єктів соціальної сфери,
житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також
внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських
підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств
та передані на баланс підприємств-правонаступників, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від 13.08.2003 № 1253, а тому є недійсним на
підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 04 вересня 2006 року (суддя Цвєткова П.В.) позов
задоволено.

Постановлено визнати недійсним
договір купівлі-продажу трубопроводу зрошувальних систем від 18.10.2004,
укладений між СПД ОСОБА_1 та ліквідаційної комісією ЗАСГТ "Надія".

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 17 жовтня 2006 року (колегія суддів у складі: Шевченко
В.В. -головуючий, Бєляновський В.В., Мирошниченко М.А.) рішення господарського
суду залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що
спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є недійсним
на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

У касаційній скарзі  Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
просить скасувати судові рішення у даній справі з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши правильність застосування судом  норм матеріального та процесуального права
судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає не задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи,  спірні правовідносини виникли з
договору купівлі-продажу  трубопроводу
зрошувальних систем від 18.10.2004, укладеного між СПД ОСОБА_1 (Покупець) та
ліквідаційною комісією Закритого акціонерного сільськогосподарського товариства
"Надія" (Продавець).

Предметом даного договору є
трубопровід зрошувальної системи, що знаходиться в с. Новокрасне Арбузинського
району Миколаївської області та складається з металевих труб довжиною 4100
погонних метрів, діаметр яких складає 530 мм. (п. 1.1. Договору).

Відповідно до  п. 1.2 Договору Продавець зобов'язується
передати об'єкт Покупцеві, а Покупець -прийняти об'єкт і оплатити його в
порядку та строки, вказані в договорі.

П.2.3 Договору передбачено, що
грошова сума у розмірі 18081 грн. підлягає оплаті  Покупцем на розподільчий рахунок УДК в
Миколаївській області в рахунок погашення заборгованості  ЗАСТ "Надія" за податковими
платежами та сплачується Покупцем до підписання договору.

Грошова сума  у розмірі 16531,00 грн. буде сплачена
Покупцем протягом 2-х днів після завершення робіт по демонтажу обёєкта на
розрахунковий рахунок Продавця.

Одночасно п. 4.1. Договору
сторонами погоджено, що право власності на об'єкт виникає у покупця з моменту
повного розрахунку з продавцем.

Прокурора Арбузинського району
Миколаївської області звернувся  з позовом
до суду в інтересах держави в особі Новокрасненської сільської ради
Арбузинського району Миколаївської області про визнання недійсним договору
купівлі-продажу трубопроводу зрошувальних систем, посилаючись те, що
реалізацією вказаного обёєкту завдано шкоди економічним інтересам держави,
оскільки обёєкт підлягав передачі у комунальну власність з послідуючим
прийняттям на баланс Новокрасненської сільської ради.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої та апеляційної інстанції про те, що вимоги прокурора є
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним.

Згідно з статтею 1 Закону України
„Про меліорацію земель", зрошувальні трубопроводи є частиною меліоративних
систем.

Відповідно до частини 8 статті 31
Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство", об'єкти
соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а
також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали
паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс
підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної
власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ст. 2 Постанови Кабінету Міністрів
України №1253 від 13.08.2003 „Про затвердження Порядку безоплатної передачі у
комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі
незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем
колективних сільськогосподарських підприємств" передбачено, що внутрішньогосподарські
меліоративні системи підлягають передачі у комунальну власність.

Ч. 14   п.
4   Порядку   розподілу
та   використання   майна реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств, затвердженого Наказом Міністерства аграрної
політики України № 62 від 14.03.2001, передбачено, що підприємства -
правонаступники ліквідованих або реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств несуть відповідальність за збереження
об'єктів інженерної інфраструктури меліоративної мережі колишніх колективних
сільськогосподарських підприємств, їх технологічну цілісність і використання у
межах своїх землекористувань до передачі цих об'єктів у комунальну власність.

З огляду на викладені вище вимоги
закону апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку, що зазначений
трубопровід зрошувальних систем, який був предметом договору купівлі-продажу,
укладеного між СПД ОСОБА_1 та ліквідаційною комісією Закритого акціонерного
сільськогосподарського товариства "Надія", не був власністю
останнього, а лише знаходився на його балансі, і є внутрішньогосподарською
меліоративною системою, що підтверджується довідкою Миколаївського обласного
виробничого управління меліорації і водного господарства від 26.04.2005
НОМЕР_1.

Колегія суддів зазначає, що відповідно   до
статті   215   Цивільного
кодексу   України,   підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 203
Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та
іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи із встановлених по справі
обставин колегія суддів вважає
обґрунтованим  висновок місцевого
та апеляційного судів про те, що спірний договір купівлі-продажу укладений з
порушенням норм законодавства та є недійсним.

Доводи  скаржника про те, що він є добросовісним
набувачем, а тому придбане майно не може бути в нього витребуване,
спростовуються матеріалами справи, оскільки у зв'язку з непроведенням повних
розрахунків у СПД не виникло права власності на трубопровід зрошувальних
систем.

Твердження касаційної скарги про
помилковість висновків апеляційного суду та неправильне застосування норм
матеріального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у
касаційному провадженні, в зв'язку з чим судовою колегією не приймаються до
уваги.

Враховуючи те, що у касаційній
інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції
за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та
їх доказуванням, прийнята постанова
відповідає  нормам чинного
законодавства та підстав для її
скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст.  1115, 1117,
1119, 11111 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Одеського апеляційного господарського суду
від 17  жовтня 2006 року у справі
№ 14/195/06 залишити без змін.

Головуючий
М.І. Хандурін

Судді                                                                                   І.Ю.
Панова

Н.Г. Ткаченко