ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.01.2007
Справа №2-23/13517-2006А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Іщенко Г.М.

секретаря судового засідання Ємєнджієвої А.М. розглянувши за участю представників

від позивача –Заіченко А.А.-  директор  Кримської філії, дов. від  29.01.2004р. №270, Процько О.С.- представник, дов. від  18.10.2006р. №3801,

від відповідача – Мустафаєва Е.Т.- головний спеціаліст-юрисконсульт, дов. від 04.09.2006р. №1102, Файнгольд С.А.- представник, дов. від 12.01.2007р. №24,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства “Інноваційно-Промисловий Банк” (м.Харьків, вул.Клочківська,3) в особі  Кримської філії Відкритого акціонерного товариства “Інпромбанк” (98100, АРК, м.Феодосія, вул.Українська (Войкова),11)

до відповідача  Головного управління  у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим (95700, АРК, м.Сімферополь, вул.імені газети “Кримська Правда”,61),

про визнання  не чинним рішення,

в с т а н о в и в :

Відкрите акціонерне товариство “Інноваційно-Промисловий Банк” в особі  Кримської філії Відкритого акціонерного товариства “Інпромбанк” звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим  про визнання  не чинним  рішення № №1415-р від 01.08.2006р. про накладення  штрафу за порушення  законодавства про рекламу в сумі 1700,00грн.

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у відзиві та в доповненнях до відзиву.

Згідно з пунктом 6 Закону України „Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” №2953-1У від  06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р. до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального  кодексу України 1991року, вирішують  у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу  адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України  судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього  Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що, позов   не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є застосування до позивача відповідальності за недотримання вимог, встановлених: частиною 1 статті 24, частиною 1 статті 16 і статтею 6 Закону України “Про рекламу”.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь  у процесі прийняття рішення.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про порушення позивачем Закону України  “Про рекламу” через доведеність відповідачем цих  порушень і  достатніх  доказів, підтверджуючих факти  вчинення зазначених порушень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 70 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як свідчать матеріали справи,  12.05.2006р.в ході проведення перевірки за виконанням вимог Закону України “Про рекламу” були зафіксовані факти порушення  позивачем частини1 статті 24 і статті 16 Закону України “Про рекламу” при розповсюдженні рекламної конструкції з  вказуванням  банківських послуг (обмін валют), зв’язаних з   отриманням грошових коштів від населення, або осіб, які їх надають за адресою: м.Феодосія, пр.Айвазовського(в районі готелю “Асторія”), без вказування номеру ліцензії та дати видачі, найменування органу, видавшего ліцензію,  без вказування відомостей про найменування власника конструкції, строку дії дозвілу на розміщення рекламної конструкції міської ради м.Феодосії (власника) і його номера, про що був укладений протокол про порушення законодавства про рекламу від 12.05.2006р. №40.

На підставі встановлених порушень відповідно до частини 5 статті 27 Закону України “Про рекламу” на  адресу позивача  рекомендованою поштою було направлено приписання №768 від 16.06.2006р. про надання документів, які підтверджують вартість розповсюдження реклами з вказування строку надання документів – до 29.06.2006р. Однак,  позивачем документи надані не були. Вдруге, листом від 07.07.2006р. на адресу позивача було направлено  приписання про надання документів до 17.07.2006р., які підтверджують вартість  розповсюдження та виготовлення реклами.  Позивачем знову не була надана інформація про вартість розповсюдження реклами,

24.07.2006р. на адресу відповідача надійшов від позивача  лист від 18.07.2006р.  за №540 з інформацією про  зняття  реклами в районі готелю “Асторія”.

26.07.2006р.на  юридичну адресу позивача було направлено повідомлення про час та дату розгляду матеріалів перевірки Відкритого акціонерного товариства “Інпромбанк”.

01.08.2006р.на комісії Головного управління у справах  захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим за участю представника позивача були розглянути матеріали перевірки дотримання законодавства про рекламу. На комісію  документи відносно вартості розповсюдження реклами з порушеннями вимог Закону України “Про рекламу”  надані не були.

За результатами розгляду матеріалів перевірки за порушення законодавства про рекламу було прийняте рішення  №1415-р від 01.08.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, згідно якому до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 1700,00грн. за ненадання інформації відносно вартості розповсюдження реклами з порушенням.

Згідно статтям 1, 27 Закону України “Про рекламу” суб’єктами правовідносин в сфері реклами є фізичні особи, суб’єкти  підприємницької діяльності, а також юридичні особи. Відповідач має право накладати  стягнення  на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами. За ненадання  або надання завідомо недостовірної інформації про вартість розповсюдженої реклами і /або виготовлення реклами і /або вартості розповсюдження реклами спеціально уповноваженому органу виконавчої влади в сфері захисту прав споживачів і його територіальним органам, необхідної для здійснення ними передбаченими цим законом повноважень, на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами накладається  штраф в розмірі  ста неоподатковуваних податком мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення про  застосування штрафних санкцій в сумі 1700,00грн. винесене відносно Відкритого акціонерного товариства “Інноваційно-промисловий банк”. Відповідно до  пункту 1.2. Статуту  Відкритого акціонерного товариства “Інноваційно-промисловий банк” банк є юридичною особою.  Отже, суд приходить до висновку про те, що відповідачем  правомірно були застосовані штрафні санкції відносно юридичної особи, яка є суб’єктом правовідносин, які регулюються  Законом України “Про рекламу”.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 86,69,70 Кодексу адміністративного судочинства України судом  приймається  протокол №40 від 12.05.2006р.про порушення законодавства про рекламу  як доказ встановлення фактів порушень позивачем Закону України  “Про рекламу”.

При цьому суд виходить з того, що протокол про  порушення законодавства про рекламу є  джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення і він  містить всі вичерпні елементи складу правопорушення.

Відповідач надав докази, що спростовують доводи позивача.

Отже,  відповідачем надані докази, які підтверджують обґрунтованість  застосування  до позивача  штрафних санкцій  в сумі  1700,00грн. за вказані порушення, є правомірним і згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України підтверджені відповідачем.

Вступну та резолютивну частини постанови оголошено в судовому засіданні 25 січня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 30 січня 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд Автономної республіки Крим  шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.