ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 березня 2007 р.

№ 22/356-06-10794

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Шевчук С.Р.,

суддів:

Владимиренко С.В.,

Кота О.В.

розглянув  касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю
“Евросеть Юг”

на постанову

Одеського апеляційного
господарського суду від 23.01.2007р.

на рішення

господарського суду Одеської
області від 17.11.2006р.

у справі

№22/356-06-10794

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю  “Евросеть Юг”

треті особи,

які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, на стороні позивача:
1)          Відкрите акціонерне
товариство “Морський транспортний банк”;
2)          Товариство з
обмеженою відповідальністю “Слияние”,

про

стягнення 1683641грн.

за
участю представників:

-          позивача: не з'явились;

-          відповідача: Сорочинський Г.П., дов.
№ б/н від 12.01.2007р.,

Леочко Т.І., дов. №б/н від 19.01.2007р.;

-          третьої особи 1: не з'явились;

-          третьої особи 2: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006р. Суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарському
суді Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
“Евросеть Юг” про стягнення з останнього в якості відшкодування завданих
реальних збитків в сумі 798691грн. та 124950грн., упущеної вигоди; стягнення з
Товариства з обмеженою відповідальністю „Евросеть Юг” в якості відшкодування
завданої моральної шкоди в сумі 760000грн. Третіми особами, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, останній вказав
Товариство з обмеженою відповідальністю „Слияние” та Відкрите акціонерне
товариство "Морський транспортний банк".

У жовтні 2006р. позивач звернувся
до суду з клопотанням про забезпечення позову, в якому просить накласти арешт
на грошову суму у розмірі 1683641грн. на поточному рахунку відповідача
№8001 в ЗАТ "Альфа Банк", 01025, м. Київ, вул. Десятинна,
4/6, МФО 300346.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 30.10.2006р. у даній справі задоволено клопотання позивача
про забезпечення позову від 27.10.2006р. та накладено арешт на грошову суму у
розмірі 1683641грн. на поточному рахунку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Евросеть ЮГ" №8001 в ЗАТ "Альфа
Банк", 01025, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346.

02.11.2006р. позивачем надано суду
уточнення позовних вимог, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Евросеть Юг” в якості відшкодування завданих позивачу
реальних збитків в сумі 798691грн. та 124950грн. упущеної вигоди; в якості
відшкодування завданої позивачу моральної (немайнової) шкоди 760000грн., та
додатково відзначив, що внаслідок пожежі, що сталася, крім збитків, позивачу
було завдано також значної нематеріальної шкоди, що виразилася в приниженні
його ділової репутації, як суб'єкта підприємницької діяльності. Позивач
намагається відновити знищений міні ринок, але внаслідок пожежі, орендарі
відмовилися продовжувати або переукладати з ним контракти на оренду майна,
мотивуючі це дуже великою ризикованістю можливого повторення пожежі. Таким
чином, становище репутації позивача, як надійного підприємця, підірвано.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 17.11.2006р. у справі №22/356-06-10794 (суддя Торчинська
Л.О.) позов задоволено частково, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Евросеть ЮГ" на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1: в якості відшкодування завданих реальних
збитків 798691грн., в якості відшкодування упущеної вигоди 124950грн., в якості
відшкодування завданої моральної шкоди 600000грн., сплачене держмито у сумі
16853грн. та витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 118грн.; в решті позову
відмовлено; ухвалу господарського суду Одеської області від 30.10.2006р. про
забезпечення позову - скасовано.

Рішення суду мотивоване тим, що
майно належне позивачу знищено повністю згідно Висновку Головного управління
МНС України в Одеській області НОМЕР_5, яким також встановлено, що причиною
пожежі, яка сталася, було порушення правил користування електричною енергією та
аварійний режим роботи електропроводки у павільйоні НОМЕР_1, який орендував
відповідач. Судом першої інстанції зазначено, що у павільйоні НОМЕР_1
проводилось самостійне підключення електропроводки до освітлення. При цьому,
суд врахував пояснення представника позивача про неодноразові попередження
відповідача про належне користування електроенергією, та зазначив, що
переобладнання приміщення та підключення освітлення замість вентилятора
відбувалися без згоди позивача. Отже, на думку суду, вищезазначене свідчить про
те, що Товариство з обмеженою відповідальністю
“Евросеть Юг” свідомо порушувало протипожежні норми, правила
користування електроенергією та без дозволу позивача здійснило переобладнання
об'єкту оренди. Суд погодився з обґрунтуванням позивачем позовних вимог про
відшкодування реальних збитків, наданим кредитним договором, укладеним з ВАТ
„МТБ” щодо отримання грошових коштів на реконструкцію торгівельного комплексу
та кошторисною документацією підрядних робіт, а також звітом по незалежній оцінці
вартості нежилих приміщень "Клуб-Бара", літньої площадки та міні
ринка Товариства з обмеженою відповідальністю „Слияние” до реконструкції,
складеним експертним агентством „Укрконсалт”, які свідчать про те, що на момент
пожежі вартість майна торгівельних павільйонів позивача після реконструкції
становила 798691грн. Також, суд погодився з обґрунтуванням позивачем вимог щодо
відшкодування упущеної вигоди по наданим 7 договорам оренди торгівельних
приміщень, які були укладені з ним на момент події, за якими мала сплачуватися
щомісячна орендна плата до кінця строку їх дії (31.12.2006р.). При обчислені
розміру упущеної вигоди суд врахував першочергове значення при визначенні
достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала
одержати за звичайних умов. При цьому суд дійшов висновку, що до кінця строку
дії усіх договорів оренди, позивач мав отримати доходів у сумі 124950грн.
Виходячи з цього, місцевий суд визначив завдані позивачу збитки внаслідок
порушення Товариством з обмеженою відповідальністю “Евросеть Юг” правил
користування електричною енергією, недодержанням протипожежних вимог,
самовільним переобладнанням об'єкту оренди, що спричинили пожежу, а також
визначив моральну (немайнову) шкоду на суму 600000грн. В обґрунтування
прийнятого рішення суд послався на ст.ст.16,22,23,773,779 та 1167 ЦК України.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 23.01.2007р. у справі №22/356-06-10794 (колегія суддів
у складі головуючого судді Мирошниченка М.А., суддів Бєляновського В.В., Шевченка
В.В.) рішення господарського суду Одеської області від 17.11.2006р. у даній
справі залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю “Евросеть Юг” на зазначене рішення - без задоволення.

У касаційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю “Евросеть Юг” просить скасувати рішення
господарського суду Одеської області від 17.11.2006р. та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 23.01.2007р. у справі №22/356-06-10794
скасувати як ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права,
зокрема: ст.22, ч.2 ст.215, ч.1 ст.220, ст.1031, ч.5 ст.1033, ч.2 ст.1038,
ст.1166, ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України; п.3, 4, 7, 12, 14, 19 «Порядку
обліку пожеж та їх наслідків», затверджених Постановою КМУ від 26 грудня 2003р.
N2030; ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"; ст. 10 Закону України «Про пожежну безпеку»;
п.п.4.2.2., п.п.5.1.1., п.п.5.1.38 «Правил пожежної безпеки в Україні»,
затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій N126
від 19 жовтня 2004р., ч.1 ст. 1, ст. ст. 43, 45, 47,
ст. 22, ч. 1 ст. 32, ст. 34, ст. 41, ст.43, ст.107 ГПК України.

В судове засідання 20.03.2007р.
представники позивача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача, не з'явилися. Враховуючи, що про час, дату
та місце судового розгляду справи позивач та треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, були повідомлені
своєчасно та належним чином, Вищий господарський суд України вважає за можливе
розглянути касаційну скаргу у відсутність представників позивача та третіх
осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Позивач та треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, не скористалися
правом, наданим ст.1112 ГПК України, та не надіслали відзивів на
касаційну скаргу, що не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваних рішення
господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні за участю представників відповідача матеріали справи та доводи
скаржника, викладені у касаційній скарзі, перевіривши правильність юридичної
оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального
права при прийнятті ними рішення та постанови, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, враховуючи наступне.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 01.04.2006р. між позивачем та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Слияние” був укладений договір  про управління майном НОМЕР_3, відповідно до
якого Товариство з обмеженою відповідальністю „Слияние” передало в управління
позивачу майно: десять торгівельних павільйонів, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

Інститут управління майном є
способом здійснення прав на чуже майно з визначеною метою, правила якого
закріплені в главі 70 ЦК України.

Згідно ст.1029 ЦК України за  договором
управління  майном одна сторона
(установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк
майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого
імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним
особи (вигодонабувача). Договір управління майном може засвідчувати виникнення
в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно.

З аналізу наведеної норми
вбачається, що договір управління майном не передбачає виникнення права
власності у довірчого управителя, оскільки власник передає не свої
правомочності, а можливість їх реалізації.

Враховуючи вищевикладені приписи,
колегія суддів вважає неправильним встановлення судом першої інстанції
належності позивачу 10 торгівельних павільйонів, які були знищені внаслідок
пожежі 02.08.2006р., з яких приміщення під НОМЕР_1 орендувалося відповідачем
згідно укладеного з позивачем 01.05.2006р. договору оренди НОМЕР_2.

Відповідно до ст.1030 ЦК України
предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний
майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно.

Згідно ст. 1031 ЦК України договір
управління майном укладається в письмовій формі, а договір управління нерухомим
майном підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тобто законом
передбачені підвищені вимоги для договорів управління нерухомим майном,
недотримання вимог нотаріального посвідчення яких тягне за собою їх недійсність
(нікчемність правочинів). Крім того, договір управління вважається вчиненим з
моменту його державної реєстрації відповідним органом у порядку, встановленим
Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Мін'юсту від 07.02.2002р. №75.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає висновок суду апеляційної інстанції, що договір управління майном
НОМЕР_3 повинен був укладатись лише у простій письмовій формі, витриманій  сторонами, з зазначенням про відсутність в
матеріалах справи, на думку колегії апеляційної інстанції, доказів того, що
вищезазначені торгові павільйони є нерухомим майном, недоведених відповідачем,
є передчасним, без надання правової оцінки кредитному договору НОМЕР_4, зокрема
п.1.4, 2.1 цього договору щодо нерухомого майна будівель торгівельного
комплексу АДРЕСА_1, належного ТОВ «Слияние». Відтак апеляційним господарським
судом завчасно необґрунтовано не прийняті до уваги доводи відповідача щодо
відсутності у позивача права на позов внаслідок нікчемності зазначеного
договору управління нерухомого майна у зв'язку з відсутністю його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

Крім того, суди попередніх
інстанцій, зазначивши про укладання 01.05.2006р. між позивачем та відповідачем
договору оренди НОМЕР_2 торгового павільйону НОМЕР_1, не з'ясували наявність у
позивача правових підстав та цивільно-правової дієздатності в розумінні ч.1 ст.
30 Цивільного кодексу України для передачі належного ТОВ «Слияние»торгових
павільйонів міні-ринку в оренду відповідачеві та іншим орендарям з обов'язковим
повідомленням цих осіб про те, що він є управителем, а не власником майна
відповідно до вимог ч.2 ст.1038 Цивільного кодексу України.

Також судами при дослідженні
спірних договору управління майном та договору найму (оренди) торговельного
місця на міні-ринку не враховано також приписи ч.8 ст.10 Закону України «Про
пожежну безпеку»від 17.12.1993р. та п.2.8. Правил пожежної безпеки в Україні,
затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій N126
від 19.10.2004р., якими заборонено введення в експлуатацію нових,
реконструйованих виробничих, житлових та інших об'єктів, оренда будь-яких
приміщень без дозволу органів державного пожежного нагляду, а видача дозволу
здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від
14.02.2001р. N150 "Про затвердження порядку видачі органами державного
пожежного нагляду дозволу на початок роботи підприємств та оренду
приміщень".

Враховуючи викладене, суди не
з'ясували, чи введене майно, яке знаходиться в управлінні позивача, чи наявні у
позивача, власника зазначеного майна дозволи органів державного пожежного
нагляду на ці приміщення.

Судами не надано й правової оцінки
договору управління майном та договору найму (оренди) в частині забезпечення
пожежної безпеки з врахуванням приписів норм п.2.2-2.4 Правил пожежної безпеки
на ринках України, затверджених наказом Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій від 17.01.2005р. N30, якими передбачено, що забезпечення
пожежної безпеки на ринках шляхом здійснення організаційних, технічних заходів,
спрямованих на запобігання пожежам, загибелі відвідувачів та працівників
ринків, а також зниження майнових утрат, створення умов для швидкого виклику
пожежної охорони та успішного гасіння пожеж покладається на їх директорів
(керівників) або осіб, що виконують його обов'язки, а виконання вимог цих
Правил на відведених торгових місцях покладається на власників, орендарів
торгових місць (на підставі укладених договорів), учасників торгівлі. Під час
оренди ринку (частково або повністю) обов'язки сторін щодо забезпечення його
пожежної безпеки встановлюються відповідно до договору оренди. У разі, якщо в
договорі це питання не обумовлено, забезпечення пожежної безпеки покладається
на орендодавця в частині оснащення об'єкта оренди засобами протипожежного
захисту, забезпечення його евакуаційними шляхами та іншими протипожежними
заходами, а на орендаря - у частині дотримання протипожежного режиму, утримання
у справному стані наявних засобів виявлення та гасіння пожеж.

Поряд з цим, суди першої та
апеляційної інстанцій в ході розгляду справи за наявними матеріалами
встановили, що належне позивачу майно знищено повністю, що підтверджується
Висновком Головного управлінням МНС України в Одеській області НОМЕР_5, яким
також встановлено, що причиною зазначеної пожежі було порушення правил
користування електричною енергією та аварійний режим роботи електропроводки в
орендованому відповідачем павільйоні НОМЕР_1.

Суди попередніх інстанцій,
встановивши, що в зазначеному павільйоні було здійснено самостійне підключення
електропроводки до освітлення, взявши до уваги пояснення представника позивача
про те, що мали місце неоднарозові попередження відповідача про належне
користування електроенергією, переобладнання приміщення та підключення
освітлення замість вентилятора без отримання на це згоди позивача, не з'ясували
тієї обставини, що позивач в позовній заяві вказував на самостійне демонтування
відповідачем вентилятора та влаштування рекламного освітлення у кількості 5
нічних освітлювачів рекламного щиту, над входом до орендованого ним приміщення
без зазначення документів, якими твердження позивача обґрунтовані та не
витребувані судами у сторін.

Отже, враховуючи те, що попередніми
судовими інстанціями не було враховано зазначених обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли
передчасного висновку, що саме відповідач свідомо порушував протипожежні норми,
правила користування електроенергією та без дозволу позивача здійснив
переобладнання об'єкту оренди.

Крім того, суд першої інстанції
встановив, а апеляційний господарський суд з цим погодився, що факт виникнення
пожежі з вини відповідача доведено належними та достатніми доказами, зокрема:
висновком інженера МУ МНС України в Одеській області від 22.08.2006р.,
складеним уповноваженою на це службовою особою, яка діяла в межах своєї
компетенції, відхиливши при цьому посилання відповідача на недоведеність цього
факту як такі, що суперечать фактичним обставинам справи та вищезазначеним
доказам. Однак суди, зазначивши про ці докази, обмежились в порушення приписів
ст.ст.34, 41 ГПК України лише висновком, який не є видом засобу доказування в
розумінні ст. 32 ГПК України, не з'ясували та не дослідили причини та
джерело виникнення пожежі, наявність складу цивільно-правової відповідальності
за завдані пожежею збитки.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди
та визначено збитки як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 224
Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні
інтереси якого порушені.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Для визначення підстав застосування
такої міри відповідальності як стягнення збитків (шкоди) суду необхідно
з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення:
протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою
боржника і збитками, вину боржника. Притягнення до відповідальності  у вигляді збитків за невиконання або
неналежне виконання зобов'язань безпосередньо пов'язано з наявністю чи
відсутністю вище вказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення.

Правильне встановлення порушеного
цивільно-правового обов'язку за договором
є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що
виникли із факту порушення.

Натомість місцевим та апеляційним
господарськими судами не досліджено належним чином та не наведено переконливих
мотивів, в чому саме полягає протиправна поведінка відповідача та його вина, а
також чи існує безпосередній причинний зв'язок між протиправною поведінкою
відповідача і збитками, завданими позивачу.

Крім того, суд апеляційної
інстанції передчасно визнав правильною та всесторонньою оцінку наявним в
матеріалах справи доказам, у тому числі звіту, кредитному договору та
кошторисній документації щодо розміру заподіяної  позивачу майнової шкоди та упущеної вигоди
без надання належної обґрунтованої оцінки зазначеним документам, з наступних
підстав.

Судами не з'ясовано та не надано
правової оцінки тієї обставині, з ким та з якою метою укладався кредитний
договір НОМЕР_4, оскільки цей договір укладений не з позивачем, а з ОСОБА_1, не
з метою залучення позикових коштів в господарській діяльності для здійснення
реконструкції ринку, а для отримання споживчого кредиту; хто виступав
замовником реконструкції ринку при складанні кошторисної документації
(договірної ціни будівництва комплексу торгових павільйонів АДРЕСА_1 та
локального кошторису НОМЕР_6 та чи здійснена така реконструкція з
підтвердженням документами первинного обліку, що підтверджують цей факт.

Крім того, суди, враховуючи звіт
ТОВ «Експертне агентство Укрконсалт»по незалежній оцінці вартості нежилих
приміщень "Клуб-Бара", літньої площадки та міні ринка ТОВ
„Слияние" від 2002р. як один з доказів, обґрунтовуючий позовні вимоги щодо
відшкодування реальних збитків, не врахували приписи "Порядку обліку пожеж
та їх наслідків", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від
26.12.2003р. N2030, яким визначені вимоги до ведення обліку пожеж та їх
наслідків з метою проведення аналізу причин та умов виникнення пожеж, оцінки
стану пожежної безпеки населених пунктів та об'єктів, прогнозування ситуації і
розроблення запобіжних заходів для забезпечення безпеки людей, збереження
матеріальних цінностей та створення умов для гасіння пожеж, документ, що
засвідчує факт пожежі, визначення збитків та витрат від пожежі, і є обов'язковим
для міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, підприємств,
установ та організацій незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Отже, висновки місцевого та
апеляційного господарських судів щодо доведеності позивачем вимог про стягнення
з відповідача реальних збитків завданих відповідачем, як необхідного елементу
цивільно-правової відповідальності, зроблені без належної оцінки обставин
справи.

Крім того, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов
висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про наявність у позивача
упущеної вигоди на суму 124950грн., обґрунтованої  наданими останнім 7 договорами оренди
торгівельних приміщень, укладених з ним на момент пожежі, за якими мала
сплачуватися щомісячна орендна плата до кінця строку їх дії (31.12.2006р.), без
надання судами правової оцінки цим 7 договорам, з яких в матеріалах справи
наявні лише 6 без витребування у позивача цих семи договорів (повних тексів)
оренди торгівельних приміщень з усіма додатками до них.

Також колегія суддів Вищого
господарського суду України не вважає переконливо вмотивованим висновок суду
першої інстанції, що в результаті дій відповідача було порушено права позивача
і йому було завдано моральної (немайнової) шкоди і що розмір її відшкодування
дорівнює не 760000грн., як заявляв позивач в позовній заяві, а 600000грн., з
чим погодився суд апеляційної інстанції, оскільки судами не враховано наступне.

Особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої наслідок порушення її прав (ст. 23 Цивільного кодексу
України). У ч.1 ст. 1080 Цивільного кодексу України міститься за гальна норма
про підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Відповідно до
визначення підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку
між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Поряд з цим, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони
заподіяли, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Крім того, поза увагою суду першої
інстанції залишилося те, що в порушення вимог п.5 статті 54 ГПК України позивачем
при зверненні до суду не було подано обґрунтований розрахунок суми позову.
Відсутній такий розрахунок і в матеріалах справи.

Оскільки усунути вищезазначені
недоліки, допущені при вирішені спору судами першої та апеляційної інстанцій, в
межах повноважень касаційної інстанції, встановлених ст. 1115, 1117
ГПК України, неможливо, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України.

Під час нового розгляду справи
господарському суду Одеської  області
необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати всі обставини справи,
що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1115,
1117, 1119 п.3, 11110-11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю “Евросеть Юг” задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду
Одеської  області від 17.11.2006р. та
постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2007р. у
справі  №22/356-06-10794 скасувати.

3.          Справу №22/356-06-10794 передати на
новий розгляд до господарського суду Одеської
області в іншому складі суддів.

Головуючий

С. Шевчук

Судді:

С. Владимиренко

О. Кот