ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"10" травня 2007 р.                                                  Справа № 17/173

м. Чернігів                                                                                         «10 »травня 2007 року

Суддя Кушнір І.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря судового засідання: Чепурна О.В.

Представника позивача: Білюба Л.В. –завідувач сектору, дов.№1-08/634 від 08.02.07р.;

Представника відповідача: Кононенко В.Д. – головний держвиконавець, дов. б/н від 08.05.07р.

матеріали справи №17/173

За ПОЗОВОМ: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Чернігові Чернігівської області

14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 5

До ВІДПОВІДАЧА: Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції

14030, м. Чернігів, вул. Шевченка, 118

Про зобов’язання вчинити певні дії

СУТЬ СПОРУ :

Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Чернігові Чернігівської області пред’явлено позов до Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції про зобов’язання прийняти належні заходи, передбачені Законом України "Про державну виконавчу службу", Законом України "Про виконавче провадження" для виконання постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань в м. Чернігові від 28.09.2005 року за №210/5 щодо стягнення з Козел Сергія Володимировича 136 грн. штрафу, а саме виявити майно належне боржнику та звернути на нього стягнення, у разі відсутності чи недостатності майна для повного покриття належних до стягнень сум вирішити питання щодо утримання боргу з доходів отримуваних боржником.

Відповідач у письмових поясненнях на позов проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що Деснянський відділ ДВС вживає всіх необхідних заходів, направлених на виконання постанови.

Заслухавши представників сторін та дослідивши надані докази, суд –

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ст.15 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 вересня 1999 року №1105-ХІ/ (далі Закон №1105) страхування від  нещасного  випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація,  що  діє на підставі статуту,  який затверджується її правлінням.

Згідно ст. 18 Закону №1105, виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною  правлінню  Фонду,  проводить свою  діяльність  від  імені  Фонду  у  межах  та  в  порядку,  що визначаються його статутом і Положенням  про  виконавчу  дирекцію Фонду  соціального страхування від нещасних випадків,  організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення  в  районах  і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої  дирекції  Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси,  печатку  із  зображенням  Державного  Герба України та своїм  найменуванням.

28 вересня 2005 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Чернігові було винесено постанову №210/05 про накладення адміністративного стягнення на СПД –фізичну особу Козел Сергія Володимировича в розмірі 136 грн. на підставі ч.1 ст. 165-4 Кодексу про адміністративного правопорушення України.

27 жовтня 2005 року за вих.№1-08/1448 на адресу Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ була направлена заява про відкриття виконавчого провадження та постанова про накладення адміністративного стягнення. Дані документи були отримані відповідачем 28 жовтня 2005 року про що свідчить відмітка на заяві про відкриття виконавчого провадження.

Постанова про відкриття виконавчого провадження Деснянським ВДВС Чернігівського МУЮ винесена 03.11.2005р.

Згідно частини 5 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (далі Закон), якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Відповідно до ст. 4 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1.          звернення стягнення на майно боржника;

2.          звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3.          вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні;

4.          інші заходи, передбачені рішенням.

Частина 2 статті 25 Закону передбачає, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Таким чином, шестимісячний строк сплив 03.05.06р., але постанова Відділення до сьогоднішнього дня не виконана.

З наданих Відповідачем документів вбачається, що ним вжито певних заходів до виконання постанови Позивача, зокрема направлені запити до реєструючи органів щодо наявності у боржника на правах власності нерухомого майна та автотранспорту, з`ясовано наявність рахунку у банку, направлено боржнику виклик-попередження про необхідність з`явитися до відділу ДВС.

Разом з тим, суд вважає вжиті заходи недостатніми. Так, Відповідачем, зокрема, не надано доказів вжиття заходів по виявленню та арешту майна, на  яке за  законом  можливо звернути стягнення, за місцем проживання боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, при тому, що виконавче провадження триває більше півтора року, а отже Відповідач мав достатньо часу вжити такі заходи.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що Деснянським ВДВС Чернігівського МУЮ не вжито всіх належних та можливих заходів протягом установленого Законом строку по виконанню  вищевказаної постанови Позивача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України:

“У справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а  відповідачем  -  фізична  чи  юридична  особа,  судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.”

Покладення на Відповідача держмита у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, даною статтею взагалі не передбачено.

На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для покладення на Відповідача обов’язку сплачувати держмито за розгляд даної справи.

Керуючись ст.ст.94, 158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.   Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції прийняти належні заходи, передбачені Законом України "Про державну виконавчу службу", Законом України "Про виконавче провадження" для виконання постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань в м. Чернігові від 28.09.2005 року за №210/05 щодо стягнення з Козел Сергія Володимировича 136 грн. штрафу, а саме виявити майно належне боржнику та звернути на нього стягнення, у разі відсутності чи недостатності майна для повного покриття належних до стягнень сум вирішити питання щодо утримання боргу з доходів отримуваних боржником.

3. Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі. Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Дана Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова або  ухвала  суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку. У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

5. Дана Постанова після набрання законної сили,  є обов'язковою для осіб,  які беруть  участь  у  справі,  для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини,  які  були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,  в  одній  адміністративній   справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя                                                                                          І.В. Кушнір