ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р.
Справа № 3/92

за позовом  Івано-Франківського обласного державного об"єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості   вул.Княгинин, .44, м.Івано-Франківськ

до відповідача  ТзОВ "Станіславська торгова компанія"  вул.Івасюка,62, м.Івано-Франківськ

про визнання відсутності права інтелектуальної власності на торговельну марку "Франківська"

Cуддя  Фрич Марія Миколаївна

При секретарі   Толочко Інна Валеріївна

Представники:

Від позивача:  Старчук Юрій Олександрович - адвокат, (довіреність № 10 від 22.03.2007 року)

Від відповідача:  Госедло Роман Іванович - представник, (довіреність № 0902 від 20.11.2006 року)

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся з позовною заявою до відповідача з позовними вимогами: про визнання відсутності  у відповідача права інтелектуальної власності на торговельну марку "Франківська"; визнання незаконними дії відповідача по застосуванню торговельної марки "Франківська" в рекламі і при поданні іншої інформації споживачам про горілчану продукцію власного виробництва; зобов'язати відповідача припинити рекламу продукції під торговельною маркою "Франківська"; сягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, посилаючись на:

- відсутність  у відповідача права власності на торговельну марку"Франківська", в зв'язку із зверненням в суд  відповідача із позовом про визнання інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг "Франківська", оскільки припинено провадження по справі у відповідності до п.4 ст.80 ГПК України;

-  використанням відповідачем торговельної марки "Франківська" вводить в оману споживача про належність продукції, оскільки при рекламі втрачається роздільна здатність продукції позивача і відповідача;

- відповідачем  шляхом неправомірного використання ділової репутації позивача, порушує правила добросовісної конкуренції;

Відповідач в судових засіданнях проти позовних вимог заперечує, надав суду відзив на позов  та доповнення до відзиву в якому аргументує  заперечення:

- у відповідності  до ст.16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", відповідачем подано заявку  05.08.04р на торговельну марку " Франківська", що слідує, що відповідач має першість у поданні заявки на торговельну та відповідно має всі права на неї від дати подання заявки;

- посилання позивача на те, що відповідач використовує комерційне найменування позивача та його ділову репутацію, оскільки слово "Франківське" міститься у назві юридичної особи позивача і тільки він до 2007р виробляв горілку у м Івано-Франківську, вважає безпідставним ;

- в позовній заяві поданій позивачем не зазначено в чому полягають його права та охоронні законом інтереси та не доводить яким чином його права та охоронювані законом інтереси порушені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив:

Позивач в одній із своїх позовних вимог просить визнати відсутність у відповідача права інтелектуальної  власності на торговельну марку "Франківська ", з якої випливають наступні позовні вимоги, які позивач зазначив в позовній заяві.

Відповідно  в ст.418 ЦПК України закріплено, що   право  інтелектуальної  власності  -  це  право  особи  на результат інтелектуальної,  творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності,  визначений цим Кодексом та іншим законом.

Пункт 1 статті 494 ЦПК України встановлює, що набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюється законом.

Відповідно п. 3 ст.5 Закону України  "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", зазначає, що  право власності на знак  засвідчується  свідоцтвом.  Строк дії  свідоцтва  становить  10  років  від  дати  подання заявки до Установи  і  продовжується  Установою  за   клопотанням   власника свідоцтва  щоразу  на  10 років,  за умови сплати збору в порядку, встановленому  пунктом  2  статті  18  цього Закону. Порядок продовження строку дії свідоцтва встановлюється Установою.

В пункті 5 статті16  вищевказаного Закону  зазначено, що  Свідоцтво надає його власнику  виключне  право  забороняти іншим   особам  використовувати  без  його  згоди,  якщо  інше  не передбачено цим Законом:

- зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів  і послуг;

- зареєстрований знак стосовно товарів і послуг,  споріднених з наведеними у свідоцтві,  якщо внаслідок такого використання  можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги;

-позначення, схоже   із   зареєстрованим   знаком,    стосовно наведених  у  свідоцтві  товарів  і послуг,  якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати;

- позначення, схоже із зареєстрованим знаком,  стосовно товарів і послуг,  споріднених з наведеними у  свідоцтві,  якщо  внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи,  яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Позивач аргументує  позовні вимоги тим, що відповідач в своїй діяльності та в рекламі використовує торговельну марку "Франківська",  якою вводить в оману споживача, оскільки позивач має назву Івано-Франківське обласне державне об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості

В спростування доводів позивача суд наводить наступне:

До матеріалів справи долучено Свідоцтво на знак для товарів та послуг № 66500 від 15.09.2006р,  яке видане  Державним департаментом інтелектуальної власності  Товариству з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія "вул.С.Петлюри, 10, м.Івано-Франківськ на торгову марку ФРАНКІВСЬКА.

Відповідно до  норм чинного законодавства у відповідача є всі правові підстави для використання торговельної марки "Франківська", оскільки відповідач набув право інтелектуальної власності на торговельну марку на підставі свідоцтва, яке йому видано. Крім того, п.3 ст.418 ЦК України передбачено, що право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може  бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійснені, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити як  необґрунтовано заявлених, не підтверджених матеріалами справи і як таких, що суперечать нормам чинного законодавства. Будь-яких доказів, які свідчили б про протилежне, позивачем  не надано.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу поверненню позивачу не підлягають.

З огляду на викладене та керуючись  п.3 ст.418,  п. 1 ст. 494  Цивільного кодексу України, п. 3 ст.5, п.5 ст.6   Закону України   "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", ст. 124 Конституції України, ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                            Фрич Марія Миколаївна

рішення підписане 29.05.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Жураківська Мар'яна Ігорівна