СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

29.05.2007 р.
Справа № 8/2

За позовом Приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 до
відповідача Кооперативу „Заря”, м. Ужгород

з участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог
на предмет спору - Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

про стягнення суми 41 483 грн. у
відшкодування вартості неоплачених послуг з перевезення вантажів та 4 148 грн.
30 коп. неустойки за порушення умов договору             (з врахуванням заяви про уточнення
позовних вимог),

Суддя господарського суду - Мокану В.В.

представники:

Позивача -ОСОБА_3, адвокат, довіреність НОМЕР_1

Відповідача - Букович О.Д., довіреність від 02.04.2007 року

Никитюк Н.О., довіреність від 01.02.2007 року

Третьої особи -

СУТЬ СПОРУ: Приватним підприємцем ОСОБА_1,                              АДРЕСА_1 заявлено
позов до відповідача кооперативу „Заря”, м. Ужгород про стягнення
заборгованості у сумі 41 483 грн. 30 коп. по оплаті послуг з перевезення
вантажів, наданих відповідачеві на підставі угоди від 08.01.2002 року, та 4 148
грн. 30 коп. штрафу за прострочення платежів. Заявою про зміну позовних вимог
від 10.05.2006 року позивач просив стягнути з відповідача суму 41 483 грн. у
відшкодування вартості неоплачених послуг з перевезення вантажів в порядку
застосування наслідків визнання договору недійсним. Заявою про зміну позовних
вимог від 28.03.2007 року позивач просить стягнути 41 483 грн. заборгованості з
оплати послуг по перевезенню вантажів та 4 148 грн. 30 коп. неустойки (штрафу)
за прострочення оплати.

В судових засіданнях 08.05.2007 року та 17.05.2007 року брали
участь вищевказані представники, оголошувались перерви відповідно до ст. 77 ГПК
України.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з врахуванням
внесених до предмету позову уточнень. Позовні вимоги обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань по оплаті наданих на підставі угоди від
08.01.2002 року послуг з перевезення вантажів.

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 29.05.2007
року  у справі № 8/2

Відповідач проти позову заперечив, пославшись на пропуск позивачем
скороченого строку позовної давності, встановленого для пред'явлення позовів,
що випливають із перевезення вантажів відповідно до ч. 4 ст. 72, ст. 366
Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Не визнає вимог позивача, які стосуються
стягнення неустойки (штрафу), оскільки ч. 1 ст. 72 Цивільного кодексу УРСР 1963
року для стягнення неустойки (штрафу) встановлено скорочений строк позовної
давності в шість місяців. Щодо перевезення вантажу, здійсненого приватним
підприємцем ОСОБА_2, вважає, що зобов'язання з оплати за це перевезення не
пов'язано з предметом позовних вимог у даному спорі.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін,

суд
встановив:

Між приватним підприємцем ОСОБА_1 та кооперативом „Заря”
08.01.2002 року було укладено дві угоди про надання транспортних послуг.
Позовні вимоги ґрунтуються на угоді, умовами якої сторони передбачили надання
перевізником (позивачем) транспортних послуг з перевезення вантажів, надання їх
по заявкам замовника (відповідача), оплату їх на протязі 10-ти банківських днів
після підписання акта про виконання послуг та сплату штрафу в розмірі 10
відсотків від несплаченої суми за прострочення грошового зобов'язання. Цей
договір схвалено кооперативом „Заря” листом НОМЕР_2, тому правовідносини сторін
оцінюються судом виходячи з умов зазначеного договору.

На виконання вказаної угоди позивач надав відповідачу транспортні
послуги на загальну суму 124 983 грн., що підтверджується товаро -транспортними
накладними та двосторонніми актами про виконання послуг, підписаними сторонами
та завіреними печатками, а саме, від ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матеріалами справи підтверджена часткова оплата відповідачем за
надані послуги в сумі 83 500 грн., заборгованість складає 41 483 грн.

Відповідно до ст. 161 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст. 526
діючого Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення на його
користь заборгованості в сумі 41 483 грн.

Пунктом 5 угоди передбачено, що за несвоєчасне здійснення оплати
за послуги з перевезення замовник сплачує на користь перевізника неустойку у
вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків від несплаченої суми. Пунктом 4 угоди
сторони узгодили, що оплату за кожне виконане перевезення замовник здійснює
шляхом переказу на рахунок перевізника протягом 10 банківських днів. Вимога
позивача про стягнення штрафу за несвоєчасну оплату послуг, підтверджених
актами НОМЕР_3, задоволенню не підлягає, оскільки погашена шестимісячним
строком позовної давності, який сплив до 01.04.2004 року, тобто до набрання
чинності діючим Цивільним кодексом України. За несвоєчасну оплату послуг,
підтверджених актами НОМЕР_4та НОМЕР_5, штраф складає 710 грн., підлягає  стягненню з відповідача.

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 29.05.2007
року  у справі № 8/2

Аналізуючи аргументи відповідача щодо пропуску позивачем строку
позовної давності суд констатує наступне.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних  положень Цивільного кодексу України, який
набрав чинності з 01.01.2004 року, правила цього кодексу про позовну давність
застосовується до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

До правовідносин сторін, пов'язаних зі стягненням боргу, підлягає
застосуванню загальна позовна давність тривалістю у три роки, встановлена ст.
72 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст. 257 діючого Цивільного кодексу
України.

Твердження відповідача про застосування до спірних правовідносин
скороченого строку позовної давності, передбаченого ч. 4 ст. 72 Цивільного
кодексу УРСР, суд до уваги не приймає, оскільки зазначена норма є відсилочною
до ст. 366 Цивільного кодексу УРСР, яка регламентує пред'явлення позовів по
перевозах, тоді як в даному випадку правовідносини сторін випливають не
безпосередньо з перевезення, а опосередковані угодою про надання послуг, яка не
є договором перевезення.

Дійсність угоди від 08.01.2002 року була предметом судового спору
у справі господарського суду Закарпатської області НОМЕР_6, рішенням у якій
констатовано, що угода від 08.01.2002 року за правовою природою не є
безпосередньо договором перевезення, а лише визначає загальні умови відносин
сторін щодо перевезень, а момент укладення конкретних угод з перевезення за
змістом даної угоди мав співпадати з моментом надання заявки та прийняття її до
виконання. Укладення зазначеної угоди не суперечило законодавству, оскільки
нормою ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент укладення угоди,
передбачалось, що цивільні права і обов'язки виникають не лише з угод,
передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких,
які йому не суперечать. Така правова оцінка угоди від 08.01.2002 року
підтримана постановою Вищого господарського суду України від 13.03.2007 року
(арк. спр. № 124, т. 2), яка має преюдиційний характер для вирішення даного
спору відповідно до ст. 35 ГПК України.

Щодо твердження відповідача про безпідставність вимог про  оплату ним послуг з перевезення  вантажу за актом НОМЕР_5, оскільки перевозку
здійснила інша особа -приватний підприємець ОСОБА_2, суд констатує  наступне. Відповідно до ст. 164 Цивільного
кодексу УРСР 1963 року виконання
зобов'язання, що виникло з договору, може бути покладене в цілому або в
частині на третю особу, якщо вона зв'язана з однією із сторін відповідним
договором. Як вбачається з матеріалів справи між приватними підприємцями
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір комісії на здійснення транспортної
експедиції від 01.07.2003 року, у якому приватний підприємець ОСОБА_2 виступав
перевізником. Факт надання транспортної послуги по перевезенню вантажу згідно
угоди від 08.01.2002 року Ужгород - Сарего - Ужгород за 17.09. - 22.09.2003
року, виконаної повністю в обумовлений строк, підтверджено актом НОМЕР_5 про
виконання послуг від 24.09.2003 року, підписаним кооперативом „Заря” і
приватним підприємцем ОСОБА_1. Актом встановлена  і плата за транспортні послуги в сумі             7 000 грн. Отже, відповідачем
прийнято виконання зобов'язання, здійснене третьою особою і в силу ч. 2 ст. 164
Цивільного кодексу УРСР він несе відповідальність за неоплату отриманої послуги
як сторона за договором.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково в сумі
42 193 грн., в тому числі 41 483 грн. боргу та 710 грн. штрафу. Судові витрати
належить віднести

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 29.05.2007
року  у справі № 8/2

на сторони пропорційно сумі задоволених вимог, стягнувши з
відповідача на користь позивача 421 грн. 93 коп. держмита та 109 грн. 11 коп.
витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ч. 2 ст. 4, ст. ст. 71, 72, 161, 164
Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, ст. ст. 257, 526, п. 6 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 82 -85
Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з кооперативу „Заря”, м. Ужгород, вул. Берчені, 2 () на користь приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2
(ідентифікаційний НОМЕР_7) суму 42 193 (Сорок дві тисячі сто девяносто три
гривні) грн., в тому числі 41 483 грн. (Сорок одну тисячу чотириста вісімдесят
три гривні) грн. основного боргу та 710 грн. (Сімсот десять гривень) грн.
штрафу, а також суму 421 (Чотириста двадцять одну гривню) грн. 93 коп. на
відшкодування витрат по сплаті державного мита та суму 109 (Сто дев'ять
гривень) грн. 11 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
В.В.Мокану