ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.07 р.                                                                             Справа № 22/40а

Суддя господарського суду Донецької області Волошинова Л. В.

при секретарі судового засідання Калмиковій Л. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк

до: Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька

про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 24.07.2006 р. № /0

за участю

прокурора:

представників сторін:

від позивача: Гребенюк Н. В., Коржова О. О. – за довір.

від відповідача: Ваховська Г. О. – за довір.

третя особа

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 24.07.2006 р. № /0.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що податковий орган безпідставно застосував до нього передбачені п. п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафні (фінансові) санкції в сумі 757 089,03 грн., оскільки платіжними дорученнями, на які зроблене посилання в акті перевірки від 19.07.2006 р. № 593/15-3/03337119, сплачувались податкові зобов’язання інших ніж липень 2005 р. податкових періодів.

Відповідач проти позову заперечує.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

24.07.2006 р. Державною податковою інспекцією у Ворошиловському районі м. Донецька було прийняте податкове повідомлення – рішення № /0, яким до Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк були застосовані передбачені п. п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафні (фінансові) санкції в сумі 757 089,03 грн.

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення – рішення став акт перевірки своєчасності сплати податкового зобов’язання з податку на додану вартість від 19.07.2006 р. № 593/15-3/03337119, яким зафіксований факт порушення вимог п. п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Вказане порушення полягає в тому, що підприємством несвоєчасно сплачене самостійно узгоджене податкове зобов’язання з податку на додану вартість, визначене у податковій декларації за липень 2005 р.

За результатами розгляду матеріалів справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами.

1. Стосовно платіжних документів.

Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2005 р., поданої до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька 22.08.2005 р. вх. № 92299, Обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк визначило податкове зобов’язання в сумі 1 514 178 грн.

Граничним терміном сплати цього податкового зобов’язання за приписами п. п. “а” п. п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4, п. п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є 30.08.2005 р.

Як вбачається з заперечення на адміністративний позов, акту перевірки від 19.07.2006 р. № 593/15-3/03337119 та наявного в матеріалах справи витягу з облікової картки позивача, погашення податкового боргу, який виник на підставі декларації з податку на додану вартість за липень 2005 р., відбувалось за рахунок платежів, які здійснювало підприємство на підставі платіжних документів:

-          від 24.01.2006 р. № 50 на суму 200 000 грн.;

-          від 25.01.2006 р. № 69 на суму 200 000 грн.;

-          від 25.01.2006 р. № 70 на суму 50 000 грн.;

-          від 26.01.2006 р. № 18 на суму 250 000 грн.;

-          від 27.01.2006 р. № 87 на суму 30 000 грн.;

-          від 10.02.2006 р. № 32 на суму 50 000 грн.;

-          від 16.02.2006 р. № 10 на суму 50 000 грн.;

-          від 20.02.2006 р. № 56 на суму 60 000 грн.;

-          від 27.02.2006 р. № 32 на суму 154 875 грн.;

-          від 28.02.2006 р. № 56 на суму 200 000 грн.;

-          від 28.02.2006 р. № 61 на суму 200 000 грн.

Крім того, 28.02.2006 р. позивач надав податковому органу уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 11791, яким підприємство зменшило задекларовану в декларації за грудень 2005 р. суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість на 2 091 000 грн.

Подання уточнюючого розрахунку, яким виправлені помилки, що містяться в декларації за грудень 2005 р.,  також було враховано податковим органом в погашення суми податкового боргу, який виник на підставі декларації з податку на додану вартість за липень 2005р.

З метою встановлення призначення платежу, визначеного у платіжних документах, на які посилається податковий орган у розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, судом під час розгляду справи були досліджені банківські реєстри платіжних документів Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк.

В результаті цього дослідження встановлено, що:

платіжними дорученнями від 24.01.2006 р. № 50 на суму 200 000 грн., від 25.01.2006 р. № 69 на суму 200 000 грн., від 25.01.2006 р. № 70 на суму 50 000 грн., від 26.01.2006 р. № 18 на суму 250 000 грн., від 27.01.2006 р. № 87 на суму 30 000 грн. позивач сплатив податкове зобов’язання з податку на додану вартість за грудень 2005 р.;

платіжним дорученням від 10.02.2006 р. № 32 на суму 50 000 грн. сплачений податок на додану вартість, визначений на підставі акту перевірки від 27.01.2006 р. № 96/23-611-1/03337119;

платіжним дорученням від 16.02.2006 р. № 10 на суму 50 000 грн. сплачений податок на додану вартість, визначений в податковому повідомленні – рішенні від 08.11.2006 р. № /0 в сумі 26 503 грн. та поточний платіж з податку на додану вартість в сумі 23 497 грн.;

платіжним дорученням від 20.02.2006 р. № 56 на суму 60 000 грн. сплачене податкове зобов’язання з податку на додану вартість за січень 2006 р.;

платіжним дорученням від 27.02.2006 р. № 32 на суму 154 875 грн. сплачене податкове зобов’язання з податку на додану вартість по уточнюючому розрахунку № 11657 (грудень 2005 р.);

платіжними дорученнями від 28.02.2006 р. № 56 на суму 200 000 грн. та від 28.02.2006 р. № 61 на суму 200 000 грн. сплачене податкове зобов’язання з податку на додану вартість за лютий 2006 р.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України “Про власність” від  07.02.1991 р. № 697-XII (зі змінами та доповненнями) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Частинами 1, 2 та 6 ст. 4 Закону передбачено, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

У випадках і в порядку, встановлених законодавчими актами України, діяльність власника може бути обмежено чи припинено, або власника може бути зобов'язано допустити обмежене користування його майном іншими особами.

Відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Суд не приймає посилання представника відповідача на приписи зазначеного пункту  щодо правомірності зарахування сплаченої позивачем суми в порядку календарної черговості виникнення податкового боргу, оскільки ця норма не визначає кола осіб, на яких розповсюджується її дія, чи то контролюючі органи, чи платники податків.

Зазначена норма не визначає, хто зобов’язаний здійснювати погашення у встановленому нею порядку, такий обов’язок нею взагалі не визначений. У будь-якому випадку, ця норма не встановлює право чи обов’язок саме контролюючого органу (у даному випадку – органу державної податкової служби) якимось чином (в тому числі і шляхом ведення податкового обліку відповідним чином) змінювати податкові зобов’язання, в рахунок сплати яких платник податків спрямував кошти. Не передбачено таке право податкового органу і будь-якими іншими нормами Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” або іншими законами з питань оподаткування.

Так, норми підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7, пункту 10.1 статті 10, підпункту 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 зазначеного Закону уповноважують податковий орган на здійснення самостійних заходів з погашення податкового боргу за платника податків шляхом винесення безпосередньо податковим органом як органом стягнення:

-          рішення про стягнення активів;

-          надіслання банку, обслуговуючому платника, платіжної вимоги на суму податкового боргу;

-          складення та надіслання платнику податків повідомлення про здійснення перерозподілу суми, що сплачена платником податку саме в погашення податкового боргу, окремо на погашення пені та інше.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про складення податковим органом будь-яких із вищенаведених документів.

Відповідно до норм Конституції та законів України податковий орган зобов’язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на зазначене, у податкового органу відсутні повноваження змінювати призначення платежу, яке було визначене самостійно платником податків у платіжних дорученнях під час виконання ним свого конституційного обов’язку по своєчасній сплаті сум податкових зобов’язань та направляти такі суми при веденні оперативного обліку платежів на погашення податкового боргу за інший податковий період.

2. Стосовно уточнюючого розрахунку від 28.02.2006 р. № 11791.

Відповідно до податкової декларації позивача з податку на додану вартість за грудень 2005 р. узгоджена сума податкового зобов’язання з податку на додану вартість склала 1 030 128 грн.

Уточнюючим розрахунком податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 8966, поданим до податкового органу 17.02.2006 р., позивач збільшив суму податкового зобов’язання цього податкового періоду ще на 2 547 746 грн.

28.02.2006 р. Обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк повторно виправило суму податкового зобов’язання, задекларовану в декларації за грудень 2005 р., зменшивши її на 2 091 000 грн.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ (зі змінами та доповненнями) податкове зобов'язання представляє собою зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Підпунктом 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону встановлено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Відповідно до п. п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно з п. п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до п. п.17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

З приписів зазначеної норми вбачається, що можливість застосування до платника податку передбачених нею штрафних (фінансових) санкції безпосередньо залежить від розміру погашеної ним суми податкового зобов’язання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 14 Закону України “Про систему оподаткування” від  25.06.1991 р. № 1251-XII (зі змінами та доповненнями) податок на додану вартість віднесений до переліку загальнодержавних податків і зборів (обов’язкових платежів).

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Бюджетного кодексу України податки, збори (обов’язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

У зв’язку з тим, що зменшення позивачем податкового зобов’язання з податку на додану вартість шляхом подачі уточнюючого розрахунку не могло призвести до надходження будь – яких сум до Державного бюджету України, суд вважає, що у податкового органу не було підстав для застосування до нього передбачених п. п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних (фінансових) санкцій.

Крім того, суд зазначає, що уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок (вх. номер від 28.02.2006 р. № 11791), яким позивачем зменшене податкове зобов’язання з податку на додану вартість, визначене у податковій декларації за грудень 2005 р., на суму 2 091 000 грн., ніяким чином не впливає на суму податкового зобов’язання, визначену позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2005 р.

За таких обставин суд вважає, що позов Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 17-20, 69-72, 86, 158 – 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 24.07.2006 р. № /0 задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення від 24.07.2006 р. № /0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова підписана 16.04.2007 р.

Суддя                                                                                              Волошинова Л.В.