ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.07 р.                                                                               Справа № 40/57пн

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Азовторгінвест” м. Маріуполь

до відповідача Маріупольського бюро технічної інвентаризації м.Маріуполь

про визнання права власності

за участю:

представників сторін:

від позивача Криворучко В.Ж. - юрисконсульт

від відповідача Дегтярьова Л.Б. - реєстратор

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про визнання права власності на самовільно переобладнану двоповерхову будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Короленко, 1.

Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив, що згідно п. 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.02р., оформлення права власності на об’єкт нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва на право власності міськими органами виконавчої влади на реконструйовані об’єкти нерухомого майна при наявності акту комісії про прийняття об’єкта в експлуатацію. Бюро технічної інвентаризації зазначених свідоцтв не видає, а тільки підготовлює.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Рішенням Маріупольської міської ради № 5/9-1308 від 20.02.07р. позивачеві надана земельна ділянка площею 0,3091 га на умовах оренди строком на 10 років, що розташована за адресою: м. Маріуполь, вул. Короленко, 1.

06.03.07р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Азовторгінвест” та Маріупольською міською радою укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,3091 га.

Пунктом 2.2 договору оренди встановлено, що на земельній ділянці знаходиться об’єкт нерухомого майна – будівля кінотеатру.

Згідно п. 5.1 договору земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням – для демонстрації кінофільмів (функціонування кінотеатру).

Позивач самовільно, без отримання відповідного дозволу здійснив реконструкцію кінотеатру, внаслідок чого його первісна площа збільшилася з 766,0 кв. м. до 1006,9 кв. м. Свідоцтво на право власності на реконструйований кінотеатр загальною площею 1006,9 кв. м. органом місцевої державної адміністрації не видавалося.

За такими обставинами позивач використовуючи своє право власника на збудовані їм об’єкти нерухомості звернувся за захистом свого порушеного права до господарського  суду.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначена стаття стосовно підстав набуття права власності встановлює принцип “все дозволено”, крім того, що „заборонено” законом. Закріплюється презумпція правомірності набуття права власності. Незаконність набуття права власності має бути встановлена рішенням суду.

Пунктом 5 статті 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб і використовується за своїм цільовим призначенням.

Згідно із п. 5 розділу V „Прикінцеві положення” Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” у складі державного земельного кадастру реєстрація об’єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації, які можуть бути відповідачами за позовами про визнання права власності на об’єкти нерухомого майна.

Стаття 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” визначає, що однією з підстав для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є рішення суду про право власності на об’єкти нерухомого майна.

Незалежно від наявності імперативної норми яка визначає підстави державної реєстрації права власності на оспорюване майно, позивач має право звернутися до господарського суду за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів згідно ст. 1 ГПК України.

Суд може визнати право власника земельної ділянки на самочинно збудований ним об’єкт, якщо це відповідає цільовому призначенню земельної ділянки та якщо будівля приведена у відповідність із встановленими вимогами.

Земельна ділянка, на якій знаходиться самовільно збудований об’єкт, не змінила свого цільового призначення.

Таким чином законодавець дає суду можливість захистити порушене права власника на побудоване нерухоме майно. Згідно статті 48 Закону України “Про власність” володіння майном вважається правомірним, коли  інше не буде встановлено судом.

А тому, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, у зв’язку з чим слід визнати право власності на самовільно переобладнану двоповерхову будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Короленко, 1, за товариством з обмеженою відповідальністю „Азовторгінвест”.

Відповідно до п. 10 додатку 1 до п. 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно рішення суду є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об’єкти нерухомого майна.

У той же час потрібно звернути увагу сторін на визначення в майбутньому належного відповідача по справі, оскільки на час звернення з позовом за таким предметом спору повинні існувати докази перешкоджання праву власності зацікавленої особи.

Суд оцінює з цього приводу дії позивача як не в повній мірі обґрунтовані.

Розподіл судових витрат у справі вирішується судом незалежно від волевиявлення сторін за вимогами ст. ст. 44, 49 ГПК України. У зв’язку з цим суд вважає за необхідне покласти витрати по державному миту та забезпеченню судового процесу на позивача.

На підставі викладеного, керуючись  ст. 48 Закону України “Про власність”, ст. 19, п. 5 розділу V „Прикінцеві положення” Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обмежень", ст. 328, п. 5 ст. 376 ЦК України, ст. ст. 1, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати право власності за товариством з обмеженою відповідальністю „Азовторгінвест”, 87502, м. Маріуполь, Донецька область, проспект Перемоги, 36/23, кв. 3, ід. код 30832586, на самовільно переобладнану двоповерхову будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Короленко, 1, видавши наказ.

3. Витрати по держмиту в сумі 85 грн. та забезпеченню судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на позивача.

4. Рішення суду набирає законної сили після десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                         Підченко Ю.О.