ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" квітня 2007 р.

Справа  № 27/13-07-241

За позовом

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

До відповідачів

1) Одеської залізниці  2) закритого акціонерного товариства
групової збагачувальної фабрики „Луганська” (ЗАТ ГЗФ „Луганська”)

Про стягнення 1408 грн.

Суддя Семенюк Г.В.

Представники:

Від позивача:

ОСОБА_1, довіреність від
13.04.2007 року;

Від відповідачів:

1) Тіхонов Р.І., довіреність від
15.09.2005 року; 2) не з'явився;

Суть
спору:

Позивач звернувся до
господарського суду з позовною заявою про стягнення з Відповідачів -1408 грн.

У судовому засіданні від 14.02.2007
Одеська залізниця надала до господарського суду відзив на позов, в якому із
посиланням на ст. 32, 37, 111, 114
Статуту залізниць України просить суд відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач (ЗАТ ГЗФ „Луганська”),
повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, своїх  представників
в  судове  засідання
не направив незважаючи на виклик суду.

Керуючись ст. 75  ГПК
України  суд вважає за можливе
розглянути справу і вирішити спір по суті без участі ЗАТ ГЗФ „Луганська” за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши
матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі  обставини справи та заслухавши представників
позивача та Одеської залізниці, суд, встановив.

23.11.2006 року, згідно з залізничною
накладною НОМЕР_1, вагон НОМЕР_2, вантажовідправник ЗАТ ГЗФ „Луганська”, зі
станції „Технікум” Донецької залізниці відправило вантаж вугілля сорт
„вугільний концентрат” у кількості 63300 кг, на адресу одержувача - СПД
ОСОБА_1.

Відповідно рахунку-фактури НОМЕР_3
ціна однієї тонни вугілля марки ДГ 13-100 становить 391,67 грн. за одну тонну
вугілля без урахування ПДВ.

За поставку вугілля (зокрема у
вказаному вагоні) Позивач здійснив платіж на поточний рахунок ТОВ ТД „Ско-Уголь
Україна” у розмірі 29844,46 грн. відповідно до платіжного доручення НОМЕР_4.

При комісійному перевантаженні
вугілля у вагоні НОМЕР_2 встановлена нестача вугілля в обсязі 3350 кг.

Нестача вугілля підтверджується:

- комерційним актом серії НОМЕР_5, у
якому зазначено, що «...В документах значиться навантаження навалом, розмір
навантаження відносно висоти бортів не вказаний. На поверхні вантажу мається
поглиблення ліворуч над 1-2-3 люками довжиною 4000 мм, шириною 2000 мм,
глибиною 500 мм. Течі вантажу немає. Двері та люки щільно закриті. Об'єм кузова
76 м3. Каток не застосовувався. Вантаж не маркувався. Перевантаження
зроблене 26.11.2006 року на 150т вагонних вагах на ст. Знамянка. При
перевантаженні виявилося брутто 83950 кг, тара с бруса 24000 кг, нетто 59950
кг. Що складає різницю ваги проти документа в сторону зменшення на 3350 кг.
Перевантаження проводилося двічі, нестача підтвердилася. Відсутній вантаж у
вагоні міститися міг...»;

- Актами загальної форми НОМЕР_6 від
та НОМЕР_7.

Згідно з розрахунком позивача, з яким
погодилась Одеська залізниця, з урахуванням граничного розходження визначення
маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, збитки позивача
від втрати вантажу складають -1277,00 грн.

Відповідно до ст. 110 Статуту
залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з
моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо
не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Згідно ст.ст. 114, 115 Статуту,
залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у
розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було
знищено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми
рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі-продажу,
специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість
відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

За незбереження (втрату, недостачу,
псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе
відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що
недостача виникла з незалежних від неї причин (ст. 113 Статуту).

Відповідно до пункту 6 «Правил
перевезення вантажів у вагонах відкритого типу»затверджених Наказом
Міністерства транспорту України від 20.08.2001 року № 542 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 10 вересня 2001 року за № 796/5987, з подальшими
змінами та доповненнями, - у разі навантаження у вагони відкритого типу
вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо
запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час
перевезення. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і
ущільнюється. З метою  забезпечення
збереженості вантажу на його поверхню може наноситися захисне маркування або
застосовуватися покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару
вантажу.

Як зазначено в комерційному акті
серії НОМЕР_5, - „... Каток не застосовувався. Вантаж не маркувався...”.

Враховуючи те, що відправник не
вжив заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу
під час перевезення, а саме поверхня вантажу не розрівнювалась та не
ущільнялась (за Актом НОМЕР_5 - каток не застосовувався), захисне
маркування відсутнє, а залізниця не перевірила правильність даних,
зазначених відправником у накладній та не забезпечила схоронність переданого
відправником до перевезення вантажу, про що свідчать поглиблення у вагоні
НОМЕР_2, про що вже було сказано вище  -
відповідальність за недостачу вугілля яка має місце при перевезенні вагоном
НОМЕР_2 покладається в рівних долях з врахуванням природних витрат на
вантажовідправника, тобто на ЗАТ ГЗФ „Луганська” та на перевізника - Одеську
залізницю.

Позивачем у позовних вимогах заявлено
відшкодування вартості залізничного тарифу (провізної плати) та послуг
експедитора на суму -1408-1277=131 грн.

Згідно зі статтею 114 Статуту поряд з
відшкодуванням збитків залізниця зобов'язана відшкодувати сплачену за
перевезення цього вантажу провізну плату, якщо її не включено до вартості
втраченого вантажу, лише у випадку повної втрати вантажу. Відшкодування
провізної плати у разі нестачі, псування або пошкодження вантажу Статут не
передбачає (п. 3.13 Роз'яснення Вищого Господарського Суду України «Про деякі
питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів
залізницею»№ 04-5/601 від 29.05.2002 року, з подальшими змінами та
доповненнями).

Правового обґрунтування стягнення
послуг експедитора позивач у позовній заяві не навів та його не було надано
позивачем і під час судового розгляду справи.

Отже позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 відносно стягнення залізничного
тарифу та послуг експедитора є необґрунтованими, та як слід в цієї частині
позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідач (ЗАТ ГЗФ „Луганська”),
своїх  представників в судове засідання
не направив незважаючи на виклик суду.

Повідомлення належним
чином ЗАТ ГЗФ „Луганська” про час і місце розгляду справи підтверджується
повідомленням про вручення поштового відправлення НОМЕР_8, НОМЕР_9.

Тобто відповідач повідомлявся про
день та час розгляду справи, але своїм правом прийняти участь в її розгляді не
скористався.

Прийняття участі в розгляді справи це
право, а не обов'язок відповідача.

Таку ж правову думку висловив
Одеській апеляційний господарський суд у своїй Постанові від 15.11.2005 року зі
справи № 27/182-05-5016.

Тому, на думку суду, подальше
відкладення розгляду справи є недоцільним та є підставою для винесення Рішення
по справі не зважаючи на неявку ЗАТ ГЗФ „Луганська” у судове засідання.

Витрати по сплаті держмита та на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу віднести за рахунок сторін,
пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись
ст.ст. 44-49, 77, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.

Позов задовольнити частково.

2.

Стягнути з Одеської залізниці
(65023, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19), , р/р
1 в Од. філії АБ «Експрес-банк», МФО 328801 на користь суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), іпн. ІНФОРМАЦІЯ_1,
р/р ІНФОРМАЦІЯ_2 в Овідіопольському відділенні МОФ АКБ „Укрсоцбанк”, МФО
ІНФОРМАЦІЯ_3 -638,50 грн. основного боргу, 46,41 грн.
держмита  та 53,69 грн. -витрати
на ІТЗ судового процесу.

3.

Стягнути з закритого акціонерного
товариства групової збагачувальної фабрики „Луганська” (94638, Луганська
обл., п. Юбілейний, вул. Бондаренко, 11), , р/р
7980 у відділенні ОКПО м. Луганська, МФО 304717 на користь суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), іпн.
ІНФОРМАЦІЯ_1, р/р ІНФОРМАЦІЯ_2 в Овідіопольському відділенні МОФ АКБ
„Укрсоцбанк”, МФО ІНФОРМАЦІЯ_3 -638,50 грн. основного боргу, 46,41
грн. держмита  та 53,69 грн.
-витрати на ІТЗ судового процесу.

4.

В решті позову відмовити.

Накази видати у порядку ст. 116 ГПК
України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили у порядку передбаченому ст. 85 ГПК України.

Суддя
Семенюк Г.В.