ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2007 р.

№ 2-4717/04

Колегія  суддів
Вищого господарського суду України
у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка
М.В.,

суддів
Васищака І.М.,

Рибака В.В.,

розглянувши            касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Апеляційного суду Київської області від 18.11.2004р.

у  справі                     №2-4717/04
Білоцерківського міськрайонного суду

за позовом                 ОСОБА_1,

ОСОБА_2

до відповідачів
ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

Товариства
з обмеженою відповідальністю “Новоселець”

про                              виділення частки

за участю
представників:

ОСОБА_1 -ОСОБА_1,
ОСОБА_6;

ОСОБА_2 -
не з'явилися;

ОСОБА_3 -ОСОБА_7;

ОСОБА_4- не з'явилися;

ОСОБА_5 - не з'явилися;

ТОВ “Новоселець” -ОСОБА_7

в с т а н о в
и л а :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до
Білоцерківського міського суду Київської області з позовом та просили суд
виділити у натурі їх частку в майні Товариства з обмеженою відповідальністю
“Новоселець” у розмірі 36%, а саме частину магазину, складських приміщень та
торгівельного обладнання, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Вимоги позивачів обґрунтовані тим,
що їх виключено із складу засновників товариства у  зв'язку з його реорганізацією та виділено
частку в статутному фонді у розмірі 36%
(т.1 а.с.3).

Відповідачі проти заявленого позову
заперечували, посилаючись на те, що загальними зборами ТОВ “Новоселець”
прийнято рішення про сплату позивачам грошової компенсації їх вкладу. При
цьому, відповідачі заперечували щодо виділення позивачам їх частки у статутному
фонді  шляхом передачі майна, однак, не
оспорюючи право позивачів на виплату такої частки грошовими коштами.

Рішенням Білоцерківського міського суду
Київської області від 12.12.2003р. позов задоволено. Відповідно до рішення суду
першої інстанції виділено:

-          ОСОБА_1 та ОСОБА_2 36% від всього
майна ТОВ “Новоселець”, на суму 34 380грн., а саме: частину магазину “А-1”
площею 66 м2,   вартістю
11875грн.; частину добудованого складу площею 79,1м2, вартістю 11
069грн.; ворота №2   площею 10,1м2
, вартістю 1 013грн.; огорожу площею 110,5м2, вартістю 7 644грн.;
покриття асфальтоване площею 220м2 , вартістю 2 779грн. ;

-          ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 64% майна
ТОВ “Новоселець” на загальну суму 61 084грн., а саме: частину магазину “А-1”
площею 145,1м2, вартістю 26 108грн.; частину добудованого складу
площею 80,8м2, вартістю 11 306грн.; склад “Б” площею 126,3м2,
вартістю 17 675грн.; ворота №1 площею 9,9м2, вартістю 993грн.;
огорожу площею 42м2, вартістю 2 905грн.; покриття асфальтоване
площею 166м2, вартістю 2 097 (т.1 а.с.71).

Приймаючи рішення у даній справі,
суд першої інстанції виходив з того, що позивачки є засновниками ТОВ
“Новоселець” і мають право на частину майна товариства пропорційно частці у
статутному фонді. Оскільки ТОВ “Новоселець” не здійснює тривалий час
підприємницьку діяльність, хоч і не ліквідовано офіційно, кожен з учасників
займається  підприємницькою діяльністю
окремо, тому розрахуватись з позивачами
ТОВ “Новоселець” не зможе, у зв'язку з чим, на думку суду, єдиний спосіб
вирішення спору між засновниками полягає у розподілі між ними майна ТОВ
“Новоселець” в натурі. Майно товариства є спільною частковою власністю його
учасників і може бути поділено у натурі згідно ст.115 ЦК УРСР.

Ухвалою Апеляційного господарського
суду від 26.03.2004р. рішення Білоцерківського міського суду від 12.12.2003р.
скасовано, а справу передано на новий розгляд до того ж суду іншим суддею (т.1
а.с.108-110).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційна інстанція виходила з того, що судом: не з'ясовано обсяг
належного товариству майна на час виходу позивачів із складу його учасників; не
досліджено баланс товариства, документи про реєстрацію будівель та надання
земельної ділянки, на якій вони розташовані. Крім того, в порушення вимог
ст.ст.104,105,143 ЦПК України, про що вказано в ухвалі апеляційної інстанції,
суд не притягнув до участі у справі ТОВ “Новоселець”, однак вирішив питання про
поділ майна, яке належить цьому товариству.

Під час нового розгляду спору у
справі, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від
14.05.2004р. до участі у справі в якості відповідача залучено ТОВ “Новоселець”
(т.1 а.с.114).

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 30.06.2004р. позов задоволено.
Відповідно до рішення суду виділено у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 36% від
загальної вартості майна ТОВ “Новоселець”, яке розташовано по АДРЕСА_1,
вартістю 34 380грн., а саме: частину магазину “А-1” площею 66м2,
вартістю 11 875грн.; частину добудованого складу площею 79,1м2,
вартістю 11069грн.; ворота №2 площею 10,1м2, вартістю 1 013грн.;
огорожу площею 110,5м2, вартістю 7644грн.; покриття асфальтобетонне
площею 220м2, вартістю 2 779грн. При цьому, зазначеним рішенням
залишено у власності ТОВ “Новоселець” майно, вартістю 61 084грн., що становить
64% від загальної вартості майна товариства, а саме: частину магазину “А-1”
площею 145,1м2, вартістю 26 108грн.; частину  добудованого складу площею 80,8м2,
вартістю 11306грн.; склад “Б” площею 126,3м2, вартістю 17 675грн.;
ворота №1 площею 9,9м2, вартістю 993грн.; огорожу площею 42м2,
вартістю 2 905грн.; покриття асфальтобетонне площею 166м2, вартістю
2 097грн.  Крім того, для забезпечення ізольованого
користування частинами будівель і споруд торгового комплексу ТОВ “Новоселець”
суд зобов'язав позивачів провести ремонтно-будівельні роботи, а саме:
влаштувати перегородку в торговому залі магазину “А-1” та окремий вхід в
приміщення частини торгового залу магазину “А-1”; витрати на облаштування
автономного опалення виділеної позивачам у власність частини приміщень ТОВ
“Новоселець” покладені на позивачів (т.1 а.с.206-209).

Прийняте судом рішення мотивовано
тим, що позивачі є засновниками ТОВ “Новоселець” і, у зв'язку з виходом із
складу товариства, мають право на повернення вкладів. Оскільки ТОВ “Новоселець”
тривалий час не проводить фінансово-господарської діяльності і коштів,
необхідних для виплати вартості часток позивачів, на рахунках товариства не
має, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги позивачів в частині
виділення їх часток у натурі, що можливо без шкоди для господарського
призначення майна товариства.

Рішенням Апеляційного суду
Київської області від 18.11.2004р. рішення Білоцерківського міськрайонного суду
від 30.06.2004р. скасовано та постановлене нове рішення про відмову у позові
(т.1 а.с.231-232).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд апеляційної
інстанції виходили з того, що питання про можливість виділення частки учаснику,
який виходить з товариства, належить до компетенції товариства. При цьому,
згоди на виділ частки позивачів у натуральній формі товариство не давало.

17.12.2004р. позивачами -ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 подано спільну касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської
області від 18.11.2004р. до Верховного суду України (т.1 а.с.234-236)

Зазначена скарга, яка передана до
Вищого господарського суду України відповідно до п.6 Прикінцевих положень
Закону України від 15.12.2006р. №483-У “Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів”, надійшла до Вищого господарського суду
України 15.02.2007р. і прийнята відповідно до ухвали Вищого господарського суду
України від 16.02.2007р. (т.2 а.с.1).

У поданій касаційній скарзі
позивачі просять рішення Апеляційного суду Київської області від 18.11.2004р.
скасувати, залишивши в силі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від
30.06.2004р.

Вимоги поданої касаційної скарги
мотивовані порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Заперечуючи проти доводів поданої
скарги, відповідачі вважають рішення Апеляційного суду Київської області від
18.11.2004р. законним і обґрунтованим (т.1 а.с.241).

В силу п. 5 Прикінцевих положень
Закону України від 15.12.2006р. №483-У “Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів”, після набрання чинності цим Законом
касаційні скарги (подання) на судові рішення у справах, передбачених пунктом 2
Прикінцевих положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами
Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального
права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивачі -ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є засновниками ТОВ “Новоселець”.  Кожній з цих позивачок належить частка у
статутному фонді товариства у розмірі 18%.

Рішенням Білоцерківського міського
суду Київської області від 18.12.2002р. у справі №2-9447/2002 за позовом
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5:

- визнано незаконним та скасовано
рішення загальних зборів засновників ТОВ “Новоселець” від 19.07.2002р. про
виключення з числа учасників товариства ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- постановлено реорганізувати ТОВ
“Новоселець”, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх частку в статутному фонді
товариства у розмірі 36% та їх частку в майні товариства, яке придбано
25.03.94р. та відповідно до акту прийому-передачі від 16.05.94р.;

-змінено установчий договір від
14.06.94р. про створення ТОВ “Новоселець”, вивівши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із складу
засновників товариства  у зв'язку з
реорганізацією товариства.

Ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду від 24.06.2004р. рішення Білоцерківського міського суду
Київської області від 18.12.2002р. у справі №2-9447/2002 роз'яснено. Відповідно
до наданих роз'яснень, рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділено їх частку у
статутному фонді ТОВ “Новоселець”, яка згідно установчого договору становить
36% від усього статутного фонду та відповідну їх частку в майні товариства в
натурі і згадане рішення не передбачає сплати позивачам грошової вартості
їхньої частки.

ТОВ “Новоселець” є господарським
товариством відповідно до ч.2 ст.1 Закону України “Про господарські
товариства”.

Порядок оплати вартості майна при
виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю визначений ст.54
зазначеного Закону. Так, відповідно до вказаної норми, при виході учасника з
товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини
майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. При цьому, на
вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або
частково в натуральній формі.

Враховуючи, що між позивачками
-учасниками товариства, які виходять з нього, та ТОВ “Новоселець” не досягнуто
згоди щодо передачі в рахунок виплати частки у майні товариства зазначеного у
позовній заяві майна, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про
необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відсутність коштів на рахунку  товариства не перешкоджає у випадку невиплати
позивачкам вкладу у грошовій формі звернутись до суду з відповідним позовом.
Прийняте рішення у такій справі, у разі задоволення позову, може бути виконано
шляхом звернення стягнення на майно товариства відповідно до ч.5 ст.50 Закону
України “Про виконавче провадження”, у випадку відсутності у боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувачів

За таких обставин, підстав для зміни
чи скасування рішення Апеляційного суду Київської області від 18.11.2004р. не
має.

На підставі викладеного, керуючись
п.5 Прикінцевих положень Закону України від 15.12.2006р. №483-У “Про внесення
змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з
питань приватизації та з корпоративних спорів”,
ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК
України, колегія суддів

П О С Т А Н О
В И Л А :

рішення Апеляційного суду Київської
області від 18.112004р. у справі №2-4717/2004
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області залишити без
змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -без задоволення.

Головуючий  суддя
Кузьменко М.В.

Судді                                                                                   Васищак
І.М.

Рибак В.В.