ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.04.07 р.                                                                               Справа № 45/96

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Конте Україна”, , м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Елена – плюс”, , м. Донецьк

про стягнення 2 662 грн. 29 коп.

Суддя Б.Д. Плотніцький

при секретарі судового засідання Колосовій О.О.

Представники:

Від позивача: не з’явився

Від відповідача: не з’явився

В засіданні суду брали участь

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Конте Україна”, м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Елена – плюс”, м. Донецьк, про стягнення заборгованості у сумі 2 662 грн. 29 коп., в тому числі основний борг 2 659 грн. 00 коп. та три проценти річних – 3 грн. 29 коп.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на відношення, що фактично склалися між сторонами внаслідок усної домовленості між сторонами щодо поставки товару, в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару. При цьому, позивач посилається на видаткову накладну та вимогу №01/07 від 08.02.2007р.

Представник позивача в засідання суду не з’явився, про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому порядку.

Відповідач у судові засідання не з’явився, відзив не надав, позов не оскаржив. Про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому порядку.

Згiдно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до видаткової накладної №КVС-004274 від 27.03.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Конте Україна”, м.Київ поставило відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю „Елена – плюс”, м. Донецьк товар на суму 2 659 грн. 00 коп.

Відповідачем товар, що визначений у зазначеній видатковій накладній, був отриманий про, що свідчить відповідна відмітка на цій видатковій накладній.

Як стверджує позивач, відповідачем не виконані зобов’язання в частині оплати поставленого товару у сумі 2 659 грн. 00 коп.

Враховуючи, що строки оплати сторонами не були узгоджені, позивач на адресу відповідача направив вимогу №01/07 від 08.02.2007р. про сплату заборгованості у сумі 2 659 грн. 00 коп. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю „Конте Україна”.

Проте вимога позивача залишена без задоволення.

У відповідності із ст.625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував три проценти річних у сумі 3 грн. 29 коп.

За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2 662 грн. 29 коп., в тому числі основний борг – 2 659 грн. 00 коп. та три проценти річних – 3 грн. 29 коп.

Відповідач у судове засідання не з’явився, позов не оскаржив, відзив не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому порядку.

Господарський суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Як було встановлено судом, між позивачем та відповідачем була укладена усна домовленість про поставку продукції.

При дослідженні матеріалів справи було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Конте Україна” поставило Товариству з обмеженою відповідальністю „Елена –плюс” товар, що був зазначений у видаковій накладній  №КVС-004274 від 27.03.2006р. на загальну суму 2 659 грн. 00 коп.

Таким чином, відповідно до п.2 ст.509, п.4 ст.11 Цивільного кодексу України між сторонами виникли цивільні права та обов’язки в результаті фактичних дій сторін, направлених на встановлення цих правовідносин.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, за приписом ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Товар з боку відповідача був отриманий, про що свідчить відмітка про отримання відповідачем товару, підпис посадової особи та печатка підприємства на видаковій накладній  №КVС-004274 від 27.03.2006р.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

Першим документально підтвердженим зверненням позивача до відповідача з вимогою про сплату заборгованості було направлення вимоги №01/07 від 08.02.2007р. (а.с. 10).

Факт отримання вимоги з боку відповідача не заперечується.

Свої зобов`язання в частині оплати поставленого товару всупереч вимогам ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України відповідач не виконав.

Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт невиконання зобов’язань з боку відповідача не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, господарський суд вважає, що позивачем правомірно пред’явлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2 659 грн. 00 коп.

Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає випадки, коли боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи порушення відповідачем грошових зобов’язань, господарський суд вважає правомірним нарахування та пред’явлення позивачем до стягнення трьох процентів річних у сумі 3 грн. 29 коп.

Розрахунок суми санкцій є арифметично вірним, а також таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

З урахуванням вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що відповідач заперечень не надав, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 2 662 грн. 29 коп., в тому числі основний борг 2 659 грн. 00 коп. та три проценти річних – 3 грн. 29 коп. є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно клопотання позивача в порядку ст.66,67 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача в межах суми позову, то воно судом залишене без задоволення як необгрунтоване, оскільки доказів в підтвердження наявності підстав, які б утруднили або зробили неможливим виконання судового рішення, позивачем не надано, судом не встановлено.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на юридичну допомогу у сумі 1 000 грн. 00 коп. господарський суд вважає вимогу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

В підтвердження наданих послуг позивачем наданий договір б/н ві 14.05.2004р. на юридичне обслуговування, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.12-17).

З урахуванням роз’яснення Вищого господарського суду України „Про деякі питання застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” №02-5/78 від 04.03.1998р., витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім державного мита, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним.

За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат  для даної справи.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає, що вимога позивача про відшкодування витрат на юридичну допомогу у сумі 1 000 грн. 00 коп. підлягає задоволенню частково у сумі 400 грн. 00 коп.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Конте Україна”, м.Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Елена – плюс”, м. Донецьк, про стягнення заборгованості у сумі 2 662 грн. 29 коп., в тому числі основний борг 2 659 грн. 00 коп. та три проценти річних – 3 грн. 29 коп., задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Елена – плюс”, м. Донецьк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Конте Україна”, м.Київ основний борг у сумі 2 659 грн. 00 коп., три проценти річних у сумі 3 грн. 29 коп., а всього у сумі 2 662 грн. 29 коп., вартість юридичних послуг у сумі 400 грн. 00 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 102 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте в судовому засіданні 25.04.2007р.

Суддя

І.О.А.