ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007 р.
№ 37/64

Вищий  господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого
Т.Б.  Дроботової,

суддів :
Н.О. Волковицької,
Л. І.  Рогач

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Приватного підприємства “Самара”

на  рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2006р.

у справі
№ 37/64

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
Прокурора Кіровського району в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська

до
Приватного підприємства “Гривал”,
Приватного підприємства “Самара”

про
визнання недійсним договору підряду
№ 7 від 03.04.2003р.

за участю представників:

позивача
Прудко О.В. –дов. від 10.01.2007р.

відповідачів
ПП “Гривал”  - не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)
ПП “Самара” - не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кіровського району в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська звернувся до гсоподарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства “Гривал”, Приватного підприємства “Самара” про визнання недійсним договору підряду № 7 від 03.04.2003р. та стягнення з ПП“Самара” в доход держави 11796,00 грн., з ПП “Гривал” на користь ПП “Самара” все майно отримане за вказаною угодою, у разі неможливості стягнення майна в натурі стягнути його вартість у сумі 11796,00 грн., судові витрати по справі віднести на відповідачів.

Позов обгрунтований наявністю підстав для застосування статті 49 Цивільного кодексу Української РСР, а саме тим, що угода між відповідачами була укладена з метою ухилення від сплати податків за рахунок отримання надприбутків, тобто завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Відповідачі відзив на позов не надали, в судове засідання не з’явилися.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2006р. (суддя Кеся Н.Б.) позов задоволено: визнано недійсним договір підряду № 7 від 03.04.2003р., укладений між відповідачами; стягнуто з ПП “Самара” в доход держави 11796,00 грн.; з ПП “Гривал” на користь ПП “Самара” все майно отримане за вказаною угодою, у разі неможливості стягнення майна в натурі стягнути його вартість у сумі 11796,00 грн.; з ПП “Гривал” на користь державного бюджету 117,96 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення обгрунтоване статтями 2,4, 9 Закону України “Про систему оподаткування”, статтею 49 Цивільного кодексу Української РСР, наявністю з боку невстановлених осіб, що діяли від імені ПП “Гривал” при укладенні та невиконанні спірної угоди дій спрямованих на приховування від оподаткування прибутків та доходів, та як наслідок мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач - Приватне підприємство “Самара” - звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та припинити провадження у справі.

Скаргу мотивовано доводами про незастосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме пунктів 1,6 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, пункту 8 статті 129 Конституції України та статей 59, 208 Господарського кодексу України. Зокрема, відповідач зазначає, що отримав за вказаним договором від ПП “Гривал” не майно, а результат робіт, отже, з його сторони відповідно до частини 1 статті 208 Господарського кодексу України був відсутній намір укласти договір з метою суперечною інтересам держави та суспільства.

Позивач відзив на касаційну скаргу не подав, усно доводи скарги заперечив.

Відповідачі не скористався правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору підряду № 7 від 03.04.2003р. та стягнення з ПП“Самара” в доход держави 11796,00 грн., з ПП “Гривал” на користь ПП “Самара” все майно отримане за вказаною угодою  обгрунтовані необхідністю застосування до спірних правовідносин статті  49 Цивільного кодексу Української РСР, з підстав наявністі з боку ПП “Гривал” мети, яка була спрямована на приховування отриманих за угодою грошових коштів від оподаткування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача з огляду на суперечність угоди положенням статті 67 Конституції України та статей 2,4, 9 Закону України “Про систему оподаткування”, якими передбачений обов’язок платників податків сплачувати податки і збори до бюджетів та до державних цільових фондів у порядку та на умовах, що визначаються Законами України про оподаткування.

Разом з тим поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишився той факт, що в з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, і, приймаючи судові акти у справі,  суди попередніх інстанцій не врахували наступне.

Відповідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи  (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють  підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 статті  3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб’єкт владних повноважень - орган державної  влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Таким чином, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Звертаючись з позовною заявою, позивач послався, зокрема, на приписи Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, а саме, на статтю 10 цього Закону, що визначає повноваження органів державної податкової служби України.

Згідно пункту 11 статті 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” на Державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладено, зокрема, функцію подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Таким чином, позивач, який є органом державної податкової служби, виступає у даних правовідносинах не як суб’єкт господарської діяльності, а як суб’єкт владних повноважень, що у відповідності із підпунктом 4 пункту 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, є право звертатись з адміністративними позовами у випадках, встановлених законом.

Суд попередньої інстанції повинен був, проаналізувавши суб'єктний склад та характер правовідносин, встановити, до юрисдикції яких судів (господарських чи адміністративних) віднесено спір за позовом Прокурора Кіровського району в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська до Приватного підприємства “Гривал” та Приватного підприємства “Самара” про визнання недійсним договору підряду, як підстави застосування статті 49 Цивільного кодексу Української РСР, проте, даний спір розглянуто за правилами Господарського процесуального кодексу України без встановлення належної юрисдикції.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

На порушення цих вимог суд першої інстанції розглянув справу керуючись положеннями Господарського процесуального кодексу України. Розгляд справи у невірно обраній процесуальній судовій процедурі може істотно вплинути на обсяг прав і обов’язків учасників процесу на будь-яких його стадіях.

У відповідності із частиною 1 статті 11110 Господарського процесуального Кодексу України підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції, рішення у справі підлягає скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Керуючись статтями 43, 1115, 1117, пунктом 3 частини 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства “Самара”  задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2006р. у справі № 37/64 господарського суду Дніпропетровської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                                                         Т. Дроботова

Судді:                                                                                                    Н. Волковицька

Л. Рогач