ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"10" травня 2007 р.
Справа № 3/653/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого                                Андрєєвої Е.І.

Суддів:                                        Мацюри П.Ф.

Ліпчанської Н.В.,

При секретарі                               Юзьковій І.В.,

за участю представників сторін:

від позивача                       –  Бойка Р.В.,

від відповідача                       –   Кравченко О.Б.,

розглянув у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу ТОВ „ІКС-Миколаїв”

на рішення господарського суду Миколаївської області від 06.02.2007р.

по справі № 3/653/06

за позовом ТОВ „ІКС-Миколаїв”

до ТОВ СП „Нібулон”

про стягнення  заборгованості.

Розпорядженням голови Одеського апеляційного господарського суду № 38 від 02.04.2007р. справа № 3/653/06 передана до розгляду колегії у складі головуючого судді Андрєєвої Е.І., суддів Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

Суд встановив:

25.12.2006р. ТОВ „ІКС-Миколаїв” звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ СП „Нібулон” 7 561,33 грн.(7 077,80 грн. борг з урахуванням індексу інфляції, 483,53 грн. –3% річних та 377,80 грн. пені) у зв’язку з невиконанням останнім умов договору № 25/21.07 від 21.07.2003р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області у позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням,  ТОВ „ІКС-Миколаїв” оскаржило його. В апеляційній скарзі просить скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог послалося на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неповне з’ясування судом обставин, які мають значення для справи та на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно матеріалам справи, 21.07.2003р. сторони уклали договір № 25/21.07 на постачання обладнання та виконання робіт. Даним договором передбачено, що ТОВ „ІКС-Миколаїв” продає обладнання та виконує роботи, номенклатура, кількість та об’єм яких зазначені в Доповненні № 1 до даного договору та є його невід’ємною частиною. ТОВ СП „Нібулон” в свою чергу зобов’язалось прийняти та своєчасно оплатити вартість обладнання та виконаних робіт.

Згідно до п.2.2 договору відповідач зобов’язався оплатити 100% вартості обладнання та матеріалів, яка становить 6 188,52 грн. (з урахуванням ПДВ), протягом п’яти банківських днів з моменту підписання договору та 100% вартості виконаних робіт у сумі 5 382,36 грн. протягом трьох банківських днів з моменту підписання Акту виконаних робіт.

Підпунктом 5.4 сторони визначили, що у разі затримки платежів більш, ніж на три робочих дня, Замовник (ТОВ СП „Нібулон”) сплачує Виконавцю (ТОВ „ІКС-Миколаїв”) пеню у розмірі  подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен календарний день прострочення платежу.

Строк дії договору сторони визначили - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов’язань.

Як свідчать матеріали справи, акт виконаних робіт підписаний сторонами 02.12.2003р. (а.с.30-31). Згідно йому претензій до виконаних робіт немає, а їх вартість становить 5 382,36 грн. та 6 188,52 грн. за матеріали та обладнання.

21.07.2003р. ТОВ „ІКС-Миколаїв” виставило рахунок ФН-88 на оплату сітьового обладнання на суму 6 188,52 грн.(а.с.45)

Як свідчить виписка з банку (а.с.28) та платіжне доручення № 4518 від 28.07.2003р., ТОВ СП „Нібулон”, оплатило даний рахунок (а.с.44), а також і інші виставлені рахунки, всього на загальну суму 102 672,88 грн.

По накладній ФН-88 від 14.08.2003р. (а.с. 29) представник ТОВ СП „Нібулон” Денісов О.М. по довіреності серії ЯЖД № 488226 від 14.08.2003р. отримав сітьове обладнання вартістю 102 672,88 грн. (а.с.26-27)

Пославшись на те, що відповідач до теперішнього часу не оплатив рахунок ФН-89 від 02.12.2003р. на суму 5 382,36 грн., виставлений за виконані роботи, ТОВ „ІКС-Миколаїв” звернувся з позовними вимогами до господарського суду.

Крім основної суми боргу, позивач, на підставі п.п.5.4 нарахував відповідачу до сплати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення, яка за його підрахунками склала 377,80 грн., інфляційні витрати та 3% річних, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Відповідач проти заявленого позову заперечує, пославшись на те, що виставлений рахунок за обладнання він оплатив, а рахунок на оплату виконаних робіт не одержував та Акт виконаних робіт по рахунку ФН-89 від 02.12.2003р. на суму 5 382,36 грн. підписано не уповноваженою на те особою.

Вирішуючи спір, місцевий суд послався на сплив позовної давності  та на відсутність належним чином оформленої документації, яка б підтверджувала факт виконання та прийняття відповідачем робіт, а тому суд не знайшов підстав для стягнення та нарахування штрафних санкцій.

Відмовляючи у позові по суті, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що наданий позивачем акт виконаних робіт по рахунку ФН-89 від 02.12.2003р. не може підтверджувати вимоги позивача, оскільки підпис директора ТОВ „ІКС-Миколаїв” Андрєєва Ф.Ф. не співпадає з підписом зазначеної особи на протоколі б/н від 27.04.2006р. загальних зборів учасників ТОВ „ІКС-Миколаїв”, порядок денний яких „Про звільнення директора ТОВ „ІКС-Миколаїв” та призначення нового директора”.

Крім того, судова колегія відмічає й різницю у підписах, учинених генеральним директором ТОВ СП „Нібулон” Вадатурським А.А. на договорі № 25/21.07 від 21.07.2003р. та на вищезазначеному акті виконаних робіт. До того ж матеріали справи не містять й доказів, які б свідчили про надання особі, що підписала акт виконаних робіт зі сторони ТОВ СП „Нібулон”, повноважень на право підпису даного акту.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд правомірно відмовив у позові в частині стягнення боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних, які відповідно до вимог ст. 625 ЦК України стягуються на вимогу кредитора з боржника, який прострочив грошове зобов’язання, так як позивачем не доведено сам факт наявності відповідної вимоги кредитора, що в свою чергу не тягне за собою застосування до боржника вимог ст. 625 ЦК України.

Оскаржуючи рішення, апелянт послався на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме неврахування статті 266 ЦК України, відповідно до якої позовна давність спливає до додаткових вимог зі спливом позовної давності основної вимоги, строк якої становить три роки.

Однак з такою думкою скаржника не може погодитись колегія суддів, оскільки, як обґрунтовано зазначив місцевий суд, у відповідності з частиною 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується у один рік, а тому вважати правомірним нарахування пені у сумі 377,8 грн. у позивача підстав не має. Тобто, що стосується додаткових вимог, строк позовної давності визначено статтею 266 ЦК України, однак що стосується саме стягнення неустойки, то у даному випадку є окрема стаття, що регулює дане питання.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд в порушення норм процесуального права безпідставно відмовив у задоволенні позову в зв’язку зі сплином строку позовної давності, так як останнім днем строку позовної давності є 07.12.2006р., а перша позовна заява була подана 06.12.2006р., тобто вчасно, але в зв’язку з тим, що державне мито за подання позову було сплачене не в повному обсязі, суд повернув заяву. Крім того, апелянт посилається на те, що прийнявши повторну позовну заяву до розгляду, разом з клопотанням про відновлення пропущеного строку, суд тим самим задовольнив клопотання та відновив строк, а тому підстав для відмови у позові з підстав сплину позовної давності у суду не було.

Колегія суддів вважає даний довід апелянта обґрунтованим, та крім того, зазначає, що відмовляючи  в позові по суті спору, суд не повинен був вдаватись в обговорення питання строків позовної давності щодо основної вимоги –стягнення боргу. Разом з тим, суд обґрунтовано застосував скорочені строки позовної давності відносно стягнення неустойки (пені, штрафу).

З врахуванням цього, дані міркування, викладені в мотивувальній частині рішення підлягають виключенню, в зв’язку з чим апеляційна скарга частково задовольняється.

Керуючись  ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального Кодексу України,  суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ТОВ „ІКС-Миколаїв” частково задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 06.02.2007р. у справі № 3/653/06 змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на відмову у задоволенні позову з підстав спливу трирічного строку позовної давності, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційну інстанцію протягом місяця.

Головуючий суддя                                                                Е.І.Андрєєва

Судді:                                                                                   П.Ф.Мацюра

Н.В.Ліпчанська