ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.03.07 р.                                                                               Справа № 32/10пд

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді                           О.М. Сковородіної

при секретарі судового засідання: Бахмет А.В

за участю представників сторін:

від позивача: Наджафов Фаік Орудж огли довіреність від 12.02.07р.

від відповідача: Камченко Д.В. довіреність від 26.01.07р.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія”Кратер”                       с. Хорошеве

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” м. Маріуполь

про розірвання договору № 4/У-06 від 17.03.06р. та стягнення попередньої оплати в сумі 50000,00грн., збитків в сумі 223755,00грн.

в судовому засіданні оголошена

перерва з 13.02.-28.02.07р.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія”Кратер” с. Хорошеве, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” м. Маріуполь про розірвання договору № 4/У-06 від 17.03.06р. та стягнення попередньої оплати в сумі 50000,00грн., збитків в сумі 223755,00грн.

В обгрунтування  вимог позивач посилається на договір на поставку вагонів № 4/У-06 від 17.03.06р., специфікацію № 1 від 17.03.06р. до договору, квитанцію прибуткового ордеру від 07.04.06р., лист від 29.08.06р. № 56, договір на поставку вагонів № 6/У-06 від 24.11.06р., специфікацію № 1 від 24.11.06р. до договору, лист від 27.12.06р.

Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позову, вказував, на те, що: 1) ніяких вимог до якості товару позивач не пред’являв; 2)  суттєвою умовою договору є умова за якою обов’язок продавця передати товар виникає тільки після повної сплати товару, тобто після 100% передоплати; 3) договором визначений строк дії договору (до 31.12.06р.), на протязі якого позивач повинен був здійснити 100% передоплату за товар; 4) внесені позивачем 50000,00грн., як передоплата, є сумою задатку, і як слід, на підставі ч. 1 ст. 571 ЦК України при порушенні зобов’язань за виною боржника, задаток залишається у кредитора.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників позивача, суд встановив, що між позивачем та відповідачем був укладений договір на поставку вагонів № 4/У-06 від 17.03.06р., за яким продавець зобов’язується передати у власність покупця, а покупець на умовах договору прийняти та сплатити залізничні вантажні платформи в кількості 14 одиниць, моделі 13-401, 1981 року випуску та піввагон в кількості 1 одиниці, моделі 12-1592, 1989 року випуску, відповідно до специфікації.

Загальна вартість товару складає 225000,00грн. з ПДВ відповідно до специфікації № 1, який є невід’ємною частиною договору.

Передача товару покупцю здійснюється після повної оплати за товар, на підставі відповідних актів прийому-передачі уповноваженими особами сторін (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору замовник зобов’язаний був здійснити передоплату в сумі, узгодженій сторонами, у відповідності з виставленим продавцем рахунком-фактурою.

Пунктом 5.1 договору вставлено, що продавець зобов’язується передати товар покупцю за актом прийому-передачі, на протязі 3 календарних днів з дня оплати товару в повному об’ємі, у відповідності до п. 3.2 договору.

Позивачем відповідачу було сплачено 50000,00грн., як передоплата за продажу вагонів-платформ в кількості 15 шт., що підтверджується квитанцією прибуткового ордеру від 07.04.06р.

Листом № 56 від 29.08.06р. позивач попросив повернути передоплату, оскільки товар не відповідає заявленій позивачем моделі та року випуску, а також, попросив розірвати договір № 4/У-06 від 17.03.06р.

Сукупний аналіз умов договору дає можливість суду зробити висновок про те, що 100% попередня оплата повинна бути здійснена позивачем за умови отримання рахунку-фактури від відповідача, і лише після здійснення такої попередньої оплати у відповідача, як продавця товару виникав обов’язок здійснити його поставку.

Одночасно, умовами договору не визначено, в який строк продавець має  виставити рахунок-фактуру. Тобто, це питання мало бути врегульоване між сторонами в порядку ст. 530 ЦК України.

Але ж, з матеріалів справи вбачається, що сам позивач не звертався до відповідача з вимогою виставити рахунок-фактуру для проведення оплати.

З іншого боку, умовами договору передбачений строк його дії – до 31.12.06р., або до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за договором та проведення остаточних взаєморозрахунків за ним (п. 9.3 договору).

За таких обставин, суд вважає, що відповідач, виходячи з наявності вільного волевиявлення при укладанні договору (що полягало перш за все у реалізації майна позивачу), мав можливість у межах розумного строку виконати обов’язок щодо виставлення рахунку-фактури.

Така правова презумпція встановлена ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме: зобов’язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, позивач дійсно може стверджувати про те, що ним втрачений інтерес до договору, та відповідно вимагати повернення попередньої оплати.

Твердження відповідача, що отримані від позивача грошові кошти, є завдатком, є, на думку суду, надуманими, з огляду на таке.

Умови договору не містять жодних застережень, що сума попередньої оплати є завдатком в розумінні ст. 570 ЦК України. Зі змісту квитанції прибуткового ордеру від 07.04.06р. вбачається, що грошові кошти в сумі 50000,00грн. прийняті від позивача саме як попередня оплата.

Таким чином, у відповідача не має жодних правових підстав вважати ці кошти завдатком та заперечувати необхідність їх повернення позивачу.

З урахуванням обставин справи та наданих  доказів, вимоги позивача в  частині стягнення попередньої  оплати є обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 50000,00грн.

Що стосується вимог позивача про розірвання договору, суд виходить з наступного.

Так, позовні вимоги про розірвання договору позивач обґрунтовує приписами ст.ст. 651, 653 ЦК України, щодо істотного порушення відповідачем умов договору, а саме продажу майна – 14 платформ та 1 вагону іншій особі.

Проте, належних та допустимих доказів, які підтверджують такі припущення позивача – суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що досі майно належить відповідачу (арк. справи 78-84)

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Таким чином, позивач не довів суду, що з боку відповідача мало місце істотне порушення зобов’язань, з якими законодавець пов’язує право особи вимагати розірвання договору.

Також, суд вважає недоведеним, що  виникнення у позивача збитків  в сумі 223755,00грн. знаходяться у причинному зв’язку з діями відповідача, з огляду на таке.

По-перше, як встановлено судом вище позивач не реалізував свої права за договором купівлі-продажу № 4/У-06 від 17.03.06р. щодо придбання товару у відповідача.

По-друге, продаж товару третім особам відповідачем не відбувався.

По-третє, укладання договору з ТОВ БТПК „АЛНІ” до моменту оплати товари відповідачу та отримання цього у власність є власним ризиком позивача, який не може бути покладений на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі стягнення попередньої оплати в розмірі 50000,00грн. В іншій частині вимоги є безпідставними та необґрунтованими, і тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст. ст. 530, 509, 570, 610, 652 ЦК України, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити  частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія”Кратер” с. Хорошеве до Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” м. Маріуполь про розірвання договору № 4/У-06 від 17.03.06р. та стягнення попередньої оплати в сумі 50000,00грн., збитків в сумі 223755,00грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” м. Маріуполь  (87502, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Таганрозька, 1, , п/р 1745 у філії Орджонідзевського ПІБ в  м. Маріуполі, код банку 334389) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія”Кратер” с. Хорошеве (62408, Харківська область, вул. Кірова, 24, , п/р 13 в АКБ „Золоті ворота”, код банку 351931) попередню оплату в сумі 50000,00грн., витрати з державного мита в сумі 515,52грн., витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 21,55грн.

В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Повний текст рішення підписаний 28.03.07р.

Рішення набирає законної сили 10.04.2007р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Сковородіна О.М.