ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.04.07                                                                                           Справа  № 4/1788-27/268

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                 Кордюк Г.Т.

суддів                                                       Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянув апеляційну скаргу ТзОВ «ВКФ «Практик», с.Туринка Жовківського району.

на рішення господарського суду Львівської області від 25.12.2006 року

в справі №4/1788-27/268

за позовом: ТзОВ «Клуб професійного футболу «Карпати», м.Львів.

до відповідача: ТзОВ «ВКФ «Практик», с.Туринка Жовківського району.

про стягнення 126 096,41 грн.

За участю представників сторін:

від позивача –Ладницький В.Б.- ю/к.

від відповідача –не з»явився.

Роз”яснено  права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.Заяв про відвід суддів не поступало.Клопотань по суті розгляду апеляційної скарги не заявлено.

В судовому засіданні заявлено клопотання про відмову від  здійснення технічної фіксації судового процесу.

Розпорядженням голови суду проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах справи).

Рішенням господарського суду Львівської  області від 25.12.2006 р. у справі №4/1788-27/268 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТзОВ «ВКФ «Практик», с.Туринка Жовківського району 88096,54 грн. боргу, 6607,24 грн. інфляційних втрат, 3% річних в розмірі  1201,97 грн., відшкодовано судові витрати.В решті частини позовних вимог, провадження у справі припинено на підставі п.4 ст.80 ГПК України в зв»язку з відмовою позивача від позовних вимог.

Суд мотивував рішення тим, що відповідач  свої зобов»язання за  договором поворотної фінансової допомоги  виконав неналежно та не у повному обсязі, у встановлений строк  за вказаним договором  всієї суми допомоги не повернув.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його таким, що прийняте при неповному з»ясуванні обставин справи, винесено з порушенням норм матеріального  права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати частково, а саме в частині  не прийняття до зарахування зустрічних вимог  на суму 23436 грн. з тої підстави, що відсутність доручення не може бути підставою неприйняття судом  як доказу накладної №1013 від 20.01.2004р., при цьому зіслався на ст.601 ЦК України,  п.6.3 договору поворотної фінансової допомоги від 15.06.2003р., де зазначено про те, що при наявності зустрічної  однорідної вимоги, сторони підписують акт зарахування зустрічних однорідних вимог, з моменту підписання якого сума зворотної фінансової допомоги зменшується на відповідну суму зустрічної вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу та доповненні до нього, апеляційні вимоги відхилив, вказавши, що не отримував товар по накладній №1013 від 20.01.2004р., довіреність  на отримання відповідного товару не виписувалась, товар на склад підприємства не поступав, а спірна накладна №1013 від 20.01.2004р. не може братись судом до уваги, як доказ повернення позики, оскільки відсутня довіреність про надання повноважень вказаній особі щодо передачі матеріальних цінностей, вказана особа не являється генеральним директором  підприємства, як стверджує відповідач, крім того в накладній зазначено, що товар  постачається на умовах попередньої поставки, а не в рахунок погашення боргу.Покликання апелянта на ст.601 ЦК України,  п.6.3 договору поворотної фінансової допомоги від 15.06.2003р. вважає безпідставним, так як акт зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами не підписувався.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

03.07.2003р. згідно  договору поворотньої фінансової допомоги від 15.06.2003р., платіжним дорученням №410,  ТзОВ «КПФ»Карпати» перераховано ТзОВ «ВКФ»Практик»кошти в сумі 375 664.

По закінченню строку надання поворотної фінансової допомоги, ТзОВ «ВКФ «Практик»згідно платіжних доручень №1580 від 20.10.2003р., №1592 від 24.10.2003р., №1862 від 25.12.2003р., №79 від 12.02.2004р., №155 від 12.03.2004р. частково повернуто кошти в сумі 192 664 грн. (375 664 - 192 664 = 183 000 грн.)

ТзОВ «ВКФ»Практик» було надано ТзОВ «КПФ»Карпати» товарно-матеріальні цінності всього на суму 144 127,89 грн., що підтверджується  накладними та актами, які містять матеріали справи.

Товарно-матеріальні цінності були частково оплачені ТзОВ «КПФ «Карпати»(платіжне дорученнями №153 від 07.06.2005р., №2585 від 20.12.2004р., №2646 від 12.01.2005р., №2871 від 15.03.2005р., №3039 від 16.06.2005р., №3150 від 5.08.2005р., №3522 від 23.12.2006р., №206 від 30.06.2005р., №376 від 2.09.2005р., №1389 від 12.03.2004р.), тобто з врахуванням  попередніх господарських операцій, неоплаченими залишились товарного-матеріальні цінності на суму 94903,46 грн. (144127,89-49224,43=94903,46).

Заборгованість в сумі 94903,46 грн. за отримані товарно-матеріальні цінності зарахована господарським  судом як зустрічна однорідна вимога в рахунок погашення боргу по поверненню поворотної фінансової допомоги згідно договору від 15.06.2003р.

Таким чином, на момент розгляду справи, сума основного боргу ТзОВ «ВКФ»Практик»перед ТзОВ «КПФ»Карпати» становила 88096,54 грн. 3,46=88096,54).

Представник ТзОВ «КПФ»Карпати»отримання товару по накладній №1013 від 20.01.2004р. на суму 23436 грн., яку відповідачем  пред»явлено, як доказ в рахунок повернення допомоги, заперечив.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи та правильність застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає  до задоволення частково, виходячи з наступного:

Обов”язок належного виконання зобов”язання встановлений ч.1 ст.193 ГК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов”язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов»язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, на момент розгляду справи сума основного боргу перед позивачем становить 88096,54 грн. та  правомірно  стягнена з відповідача.

На підставі ст.625 ЦК України з відповідача обґрунтовано стягнено  3% річних в сумі 1201,97 грн., інфляційні збитки в сумі 6607,24 грн.

Судом підставно не взято до уваги накладну №1013 від 20.01.2004р., як  доказ повернення позики, оскільки у спірній накладній вказується, що товар згідно накладної відпускається через Хусаїнова І.Ф. по довіреності, яка відсутня в матеріалах справи, а повноваження Хусаїнова І.Ф., як керівника підприємства, належним чином не підтверджено. Крім того, в накладній зазначено, що товар постачається на умовах попередньої поставки, а не в рахунок погашення боргу.

Враховуючи вищевстановлене,  господарським судом  обгрунтовано задоволено  позовні вимоги.

Рішення господарського суду в частині припинення провадження у справі в решті позовних вимог прийнято з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Заявою від 25.12.2006р. (а.с.89) позивач зменшив розмір позовних вимог боргу з 126096 грн. до 86096,54 грн., а не відмовився від цих позовних вимог.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач  вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти (у бік зменшення) кількісних показників, у яких  виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має  місце нова  ціна позову, виходячи з якої вирішується спір (п.17 інформаційного листа ВГСУ України від 20.10.2006р. №01-8/2351.

Питання щодо повернення зайво сплаченої суми держмита у зв»язку з зменшенням суми позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Отже, місцевий господарський суд повинен був  вирішувати спір із нової ціни позову, а отже висновок про відмову від позову є необґрунтований, зроблений з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Держмито із зменшеної суми позовних вимог поверненню позивачу не підлягає, оскільки ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» не передбачає повернення держмита в разі зменшення позовних вимог (ст.47 ГПК України).

Доводи апеляційної скарги  спростовуються матеріалами справи, судом відхиляються, як безпідставні та необґрунтовані, оскільки:

- твердження відповідача про те, що накладна №1013  підписана на той час керівником підприємства, який може отримувати товарно-матеріальні цінності без довіреності-не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству;

- покликання відповідача на п.6.3 договору поворотної фінансової допомоги та ст.601 ЦК України є безпідставним, оскільки акт зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами не підписувався, а заява відповідача про зарахування зустрічних вимог  поступила під час розгляду справи в суді, проте без належного підтвердження;

- твердження апелянта про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції   норм матеріального  права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.99,101,103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТзОВ «ВКФ «Практик», с.Туринка Жовківського району задоволити частково.

2.    Рішення господарського суду Львівської області від 25.12.2006 року

в справі №4/1788-27/268  в частині припинення провадження у справі в решті позовних вимог- скасувати.

3.  В іншій частині рішення суду залишити без змін.

4.   Матеріали справи повернути до господарського суду Львівської області.

5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя                                                                                 Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                       Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                    Мурська Х.В.