ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.03.07 р.                                                                               Справа № 40/22

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерофіс Лімітед” м. Київ

до відповідача державного підприємства „Макіїввугілля” м.Макіївка

про стягнення 238886 грн. 89  коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача Орлов В.В. - юрисконсульт

від відповідача Грицьковий Д.В. - юрисконсульт

У судовому засіданні у межах процесуального строку згідно ст. 77 ГПК України з 19.03.07р. по 22.03.07р. була оголошена перерва.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 196000 грн. 00 коп., пені в сумі 17557 грн. 68 коп., трьох процентів річних в сумі 5138 грн. 95 коп., інфляційних в сумі 20190 грн. 26 коп. згідно договору поставки товару № 732 від 29.11.05р.

До прийняття рішення по справі позивач згідно ст. 22 ГПК України зменшив розмір позовних вимог і це є його волевиявленням та намагається стягнути з відповідача борг в сумі 196000 грн. 00 коп., пеню в сумі 17557 грн. 68 коп., три проценти річних в сумі 5122 грн. 84 коп., інфляційні в сумі 20190 грн. 26 коп.

До прийняття зменшення розміру позовних вимог позивачу роз’яснені його процесуальні права, у т.ч. те, що держмито у цій частині поверненню не підлягає і покладається на нього.

Відповідач змінені позовні вимоги визнав у повному обсязі по викладеним у відзиві обставинам, однак просить суд при розгляді позовних вимог про стягнення штрафних санкцій (пені, трьох процентів річних та інфляційних) врахувати майнове становище відповідача та зменшити їх розмір.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 29.11.05р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Інтерофіс Лімітед” та державним підприємством „Макіїввугілля” був укладений договір поставки товару № 732.

На виконання п. 1.1 договору позивач здійснив постачання товару на адресу відповідача на загальну суму 2796000 грн. 00 коп.

Факт постачання товару підтверджується рахунками-фактурами № 2 від 11.01.06р., № 7 від 16.01.06р., видатковими накладними № 2 від 11.01.06р., № 7 від 16.01.06р., довіреністю № 267247 від 18.01.06р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.02.07р.,який підписано сторонами без зауважень та пропозицій.

Згідно п. 5.2 укладеного між сторонами договору оплата товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту постачання.

Відповідач свої зобов’язання не виконав, товар отримав на загальну суму 2796000 грн. 00 коп., однак його оплату в повному обсязі не провів, внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 196000 грн. 00 коп., який позивач намагається стягнути.

Відповідно до п. 6.1 договору за прострочення термінів виконання зобов’язань відповідач повинен сплатити позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання зобов’язань, позивачем пред’явлені вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 17557 грн. 68 коп. за період з 16.02.06р. по 09.06.06р., трьох процентів річних в сумі 5122 грн. 84 коп. з 17.02.06р. по 31.12.06р., інфляційних в сумі 20190 грн. 26 коп. за період з 16.02.06р. по 31.12.06р.

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки і сторони досягли його умов щодо предмету, ціни, строку його дії, тому в розумінні п. 2 ст. 180 ГК України він вважається укладеним, а саме, подія та прагнення сторін на його укладення відбулися.

Незалежно від того, що у ЦК України договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, коли інше не встановлено договором, законом або витикає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Сторонами у справі є суб’єкти господарювання у розумінні статті 55 ГК України.

Згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього  певну грошову суму.

Господарське зобов’язання повинно виконуватися належним чином за договором, законом або за звичаями ділового обігу та припинятися  за приписами ст.ст. 193, 203 ГК України.

Факт неналежного виконання зобов’язань за договором підтверджено доказами по справі, а існування господарських правовідносин підтверджено визнанням відповідачем боргу.

Відповідач своє зобов’язання у повному обсязі не виконав, тому позов щодо стягнення з нього боргу в сумі 196000 грн. 00 коп. обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Згідно частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання зобов’язань, позов щодо стягнення з відповідача пені в сумі 17557 грн. 68 коп. за період з 16.02.06р. по 09.06.06р., трьох процентів річних в сумі 5122 грн. 84 коп. з 17.02.06р. по 31.12.06р., інфляційних в сумі 20190 грн. 26 коп. за період з 16.02.06р. по 31.12.06р. також обґрунтовано та підлягає задоволенню.

У задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 16 грн. 11 коп. слід відмовити як необґрунтовано заявлених.

Відносно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій слід зазначити, що ст. 233 ГК України дійсно передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Однак вирішуючи питання про зменшення штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання, суд повинен об’єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, що заслуговують на увагу, майнового стану сторін, які беруть участь у зобов’язанні, ступеня виконання зобов’язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов’язання, незначності прострочення у виконанні зобов’язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення.

Відповідачем не доведено, що даний випадок є винятковим та мають місце обставин, що мають істотне значення, зокрема тяжкий фінансовий стан підприємства, а тому у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій слід відмовити.

Крім того, згідно ст. 230 ГК України та постанови Верховного суду України № 8/406 від 25.03.02р. до штрафних санкцій не відносяться інфляційні та три проценти річних.

Витрати по держмиту та забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних  вимог за приписами частини п’ятої ст. 49 ГПК України.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого згідно статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного керуючись ч. 2 ст. 9, ст. 625, ч. 2 ст. 712 ЦК України 2003 року, ст. ст. 55, 193, 203, 233, 264, 265 ГК України, ст. ст. 22, 44, 49, 77, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з державного підприємства „Макіїввугілля”, 86157, м. Макіївка, Донецька область, пл. Радянська, 2, ід.код 32442295, р/р 0264 в АБ „Укрбізнесбанк”, МФО 335980, на користь:

- товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерофіс Лімітед”, 04053, м. Київ, провулок Киянівський, 3-7, ід. код 32962368, р/р 2980 в АКБ „ТК Кредит” в м.Києві, МФО 322830, борг в сумі 196000 грн. 00 коп., пеню в сумі 17557 грн. 68 коп., три проценти річних в сумі 5122 грн. 84 коп., інфляційні в сумі 20190 грн. 26 коп., витрати по держмиту в сумі 2388 грн. 84 коп., витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 117 грн. 99 коп., видавши наказ.

3.У задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 16 грн. 11 коп. відмовити.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України: 27.03.07р.

Суддя                                                                         Підченко Ю.О.