ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

29.01.07                                                                                           Справа  № 18/75

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої судді                                          Орищин Г.В.

суддів                                                              Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Чубатюк О.В.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Пустомитимолоко”, с.Пустомити Гощанського р-ну (далі –ТзОВ) б/н від 06.04.2006 р. та апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Гощанському районі, смт.Гоща Рівненської області (далі –ДПІ) № 525/10-10 від 25.05.2006 р.

на постанову господарського суду Рівненської області від 25.04.2006 року

у справі № 18/75

за позовом ТзОВ „Пустомитимолоко”, с.Пустомити Гощанського р-ну

до відповідача ДПІ у Гощанському районі

про скасування податкових повідомлень-рішень

з участю представників:

від позивача –Добрянський І.В. –юр.

від відповідача –Санковська Є.П. –СДПІ з пит. юр. роб.,

Бондар Г.В. –нач. від. ауд. юр. ос.

Права і обов”язки, передбачені ст. ст. 49, 51 КАС України, представникам сторін роз”яснені.

Постановою господарського суду Рівненської області від 25.04.2006 р. у справі №18/75 (суддя Гудак А.В.) частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю „Пустомитимолоко”, с.Пустомити, Гощанського р-ну, скасовано податкові повідомлення-рішення, прийняті  ДПІ у Гощанському районі 01.09.2005 р.: №/0 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість в сумі 63680,50 грн.; № /0 в частині нарахування транспортного податку в сумі 282 грн. і застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 141 грн.; в решті позову відмовлено.

Позивач у справі –ТзОВ «Пустомитимолоко», подав апеляційну скаргу про скасування згаданої постанови господарського суду, оскільки, на його думку, господарським судом неповно з’ясовано обставини, які мають значення для справи та порушено норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає,

що судом не з”ясовано момент переходу права власності на майно, яке передано  позивачу у лізинг, згідно договору фінансового лізингу від 01.04.2004 р.; висновок суду

що даний договір є неукладеним не відповідає обставинам справи, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, крім цього, Закон України “Про податок на додану вартість” ніякої умови стосовно необхідності саме власних основних засобів не містить. Щодо  правомірності нарахування транспортного податку та застосування штрафних санкцій -  позивач вважає, що ним не було допущено порушень абз. “в” п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4  Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000р.  несмвоєчасності подання розрахунків  податку з власників транспортних засобів на придбані транспортні засоби.

Відповідач у справі –ДПІ у Гощанському районі (правонаступник Гощанської МДПІ) також подав апеляційну скаргу на згадану постанову господарського суду, оскільки вважає, що позивачем безпідставно нарахована та проведена виплата дотацій сільськогосподарським виробникам в частині податку на додану вартість визначеного як різниця між податковим зобов’язанням від реалізації масла виробленого не на власних переробних потужностях та податковим кредитом звітного періоду. Ці суми нарахованого податковим органом податку на додану вартість повинні включатися до податкової (бюджетної) декларації і в даному випадку на позивача не поширюється спеціальний режим оподаткування.

Сторони подали заперечення на апеляційні скарги (т.2 а.с.79-80,82).

При розгляді матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

За результатами проведеної Гощанською МДПІ (правонаступником якого є ДПІ у Гощанському районі) планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТзОВ "Пустомитимолоко" за період з 01.07.2002р. по 31.03.2005р., 31.08.2005 р. складено акт перевірки за № 132/23-21822-557520. Перевіркою встановлено порушення  позивачем ст.ст.5, 6 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів", в результаті чого занижено нарахування та сплата транспортного податку в сумі 2094 грн., зокрема, за 2004 рік - 1812 грн., за 2005 рік - 282 грн.; порушення абз."в" п.п. 4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", - встановлено несвоєчасне подання товариством розрахунків податку з власників транспортних засобів на придбані транспортні засоби, зокрема: за поданий розрахунок вх. № 2229/28 від 12.07.2004 р.; за поданий розрахунок вх. № 3411/28 від 14.10.2004 р. Також, встановлено порушення п.11.21 п.11 Закону України "Про податок на додану вартість", а саме: безпідставно спрямовані для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продане для підприємства молоко суми податку на додану вартість, що повинні  були сплачуватися до бюджету та порушення п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" в частині несплати до бюджету податку на додану вартість, визначеного  як різниця між податковим зобов'язанням від реалізації масла, виробленого не на власних переробних потужностях та податковим кредитом звітних періодів, зокрема, не включено до податкової декларації (бюджетної) та не сплачено до бюджету визначені суми податку на додану вартість з квітня 2004 р. по липень 2004 р. в сумі 127361 грн.

За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.09.2005 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок з власників транспортних засобів в сумі 3481 грн., в т.ч. 2094 грн. основний платіж та 1387 грн. штрафні (фінансові) санкції, та податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.09.2005 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем ПДВ в сумі 191041,50 грн., в т.ч. основний платіж 127361 грн. та 63680,50 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Дані податкові повідомлення-рішення оскаржувались в адміністративному порядку і залишені без змін, а скарги - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія відзначає наступне:

Згідно абз.2 п.11.21 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість»сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва. Порядок нарахування і використання зазначених коштів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, підприємством позивача з 01.04.2004 р. по липень 2004 р. подавались податкові декларації з ПДВ із спеціальним режимом оподаткування –051 –декларація переробного підприємства.

Однак,  як встановлено перевіркою, на балансі  ТзОВ «Пустомитимолоко»з 01.04.2004 р. по 27.07.2004 р. не рахувалося власних переробних потужностей, переробка молока здійснювалась з використанням обладнання, яке належало ТзОВ «Пустомитівський сирзавод». Посилання скаржника на  перехід права власності на обладнання  до нього з 01.04.2004 р. безпідставне, оскільки  01.04.2004 р. по акту прийому-передачі (а.с. 137)  йому було передано майно  у лізинг, тобто, як зазначено в договорі (а.с. 135) -  в платне користування на умовах фінансового лізингу, а згідно акту прийому-передачі  від 27.07.2004 р. (а.с. 141, 142), на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2004 р.,  дане майно  було передано у власність позивача, про що зазначено в самому акті.

Тому, податковим  органом правомірно донараховано позивачу ПДВ за період з 01.04.2004 р.  по  27.07.2004 р.

Що стосується порушення позивачем строків сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, слід зазначити наступне:

Відповідно до ст.5 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів" за придбані протягом року юридичними особами транспортні засоби податок сплачується за придбані протягом року юридичними особами транспортні засоби перед їх реалізацією по строках сплати (кварталах), які не настали, починаючи з кварталу, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу. Розрахунок суми податку за такі транспортні засоби в 10-денний термін після їх реєстрації подається до відповідного податкового органу.

Відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричипів та мотокалясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.03 № 141, усі транспортні засоби на території України підлягають обов'язковій реєстрації, без якої експлуатація транспортних засобів не допускається.

Пунктом 35 Правил передбачено, що у випадку зміни власника транспортних засобів здійснюється їх перереєстрація. Оскільки така перереєстрація пов'язана зі зміною права власності на транспортні засоби, у цьому випадку, переходить і зобов'язання зі сплати податку.

Пунктом 7 Правил передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати ці засоби протягом 10 днів після придбання.

Як встановлено господарським судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, автомобільні засоби було придбано в квітні, липні та серпні 2004 року. Зазначені транспортні засоби були зареєстровані в органах ДАІ в вересні - листопаді 2004 року.

Таким чином, податковим органом правомірно нараховано позивачу транспортний податок та відповідно до п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»застосовано штрафну санкцію (фінансову) санкцію в сумі 841 грн.

З врахуванням викладеного, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови, як такої, що прийнята у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підставі фактичних обставин і матеріалів справи.

Отже, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, п.п.6 і 7 р.YІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  У Х В А Л И В :

Постанову господарського суду Рівненської області від 25.04.2006 року у справі №18/75 залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст. 211, 212  КАС України.

Справу повернути в господарський суд Рівненської області.

головуючий  суддя                                                      Г.В. Орищин

судді                                                                              О.П. Дубник

Г.Г. Якімець