ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2007 р.
№ 44/260

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Карабаня В.Я.

суддів :
Ковтонюк Л.В., Чабана В.В.

у відкритому судовому засіданні за участю представників

Донецького державного інституту здоров'я, фізичного виховання і спорту
Курило М.Ю.

ТОВ "Кристал"
не з'явився

розглянувши касаційні скарги
Донецького державного інституту здоров'я, фізичного виховання і спорту

на  рішення
господарського суду Донецької області від 19.10.2006

у справі
№  44/260

за позовом
Донецького державного інституту здоров'я, фізичного виховання і спорту

до
ТОВ "Кристал"

про
розірвання договору та стягнення 180 087, 67 грн.

та за зустрічним позовом про
зарахування зобов'язання, шляхом виконання робіт

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.10.2006 (суддя Мєзєнцев Є.І.) в позові відмовлено. В частині позовних вимог про розірвання договору оренди № 7 від 22.07.03 провадження у справі припинено.

Зустрічний позов задоволено –зобов'язано Донецький державний інститут здоров'я, фізичного виховання і спорту прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристал" зобов'язання по сплаті орендних платежів на загальну суму 175 728, 45 грн. за договором № 7 від 22.07.03, шляхом виконання робіт по виготовленню та монтажу пластикових вікон та дверей для Донецького державного інституту здоров'я, фізичного виховання і спорту.

Донецький державний інститут здоров'я, фізичного виховання і спорту, не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, подав касаційну скаргу в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити.

На думку скаржника, судом першої інстанції не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що і призвело до прийняття помилкового рішення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Донецький державний інститут здоров'я, фізичного виховання і спорту звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристал" про стягнення 180 087 грн. 67 коп., в тому числі 174 596 грн. 78 коп. заборгованості по орендній платі та комунальних платежах і 5 490 грн. 89 коп. пені.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач послався на договір № 7 від 22.07.03, укладений між сторонами, згідно умов якого відповідач користується нежитловими приміщеннями, однак орендну плату своєчасно не вносить. За підрахунками позивача, розмір заборгованості по орендній платі та комунальних платежах складає суму позову, яку він і просить суд стягнути у примусовому порядку. Крім того, позивачем нараховано відповідачу пеню, згідно п. 3.5 Договору, розмір якої складає 5 490 грн. 89 коп.

Позивач просить також суд достроково розірвати договір оренди № 7 від 22.07.03, у зв'язку з неналежним виконанням орендарем умов цього договору в частині своєчасного внесення орендної плати, однак в подальшому, позивач в цій частині від позову відмовився (а.с. 159-160).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кристал" заявило зустрічну вимогу та просить суд зобов'язати Донецький державний інститут здоров'я, фізичного виховання і спорту зарахувати наявну заборгованість по орендній платі, шляхом виконання ТОВ "Кристал" робіт по виготовленню та монтажу пластикових вікон та дверей на суму боргу. На думку ТОВ "Кристал", інститут, підписавши додаткову угоду до договору № 1 від 01.09.2003, якою передбачено можливість розрахунку за оренду як у натуральній так і в натурально-грошовій формі, фактично схвалив зарахування зобов'язань за договором № 7 від 22.07.03 та зобов'язався прийняти від орендаря (ТОВ "Кристал") виконання зобов'язання, шляхом виконання робіт та надання послуг на суму боргу.

З огляду на зазначене, враховуючи, що Донецький державний інститут здоров'я, фізичного виховання і спорту відмовляється від зарахування боргу, запропонованим ТОВ "Кристал" шляхом, останній просить суд здійснити це у примусовому порядку.

Приймаючи рішення у справі, господарський суд Донецької області, дослідивши зібрані у справі докази та заслухавши представників сторін, встановив факт наявності заборгованості у ТОВ "Кристал" перед Донецьким державним інститутом здоров'я, фізичного виховання і спорту за користування приміщеннями, згідно договору № 7 від 22.07.03 та погодився з її розміром.

Однак, з посиланням на листи ТОВ "Кристал" з пропозицією про готовність погасити борг у натуральній формі (передача та встановлення вікон і дверей), суд визнав неправомірною відмову інституту у зарахуванні наявного боргу, шляхом виконання відповідачем робіт, тому у позові відмовлено, а зустрічні позовні вимоги, як обґрунтовані - задоволено.

Крім того, місцевим судом прийнято відмову від позову в частині розірвання договору, тому в цій частині провадження у справі припинено.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони є передчасними, не відображають фактичних обставин справи та не ґрунтуються на зібраних у справі доказах та вимогах чинного законодавства.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 за № 11, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Разом з тим, місцевим господарським судом не прийняті до уваги зазначені вище положення та прийнято рішення, без належної юридичної оцінки всіх обставин справи.

Так, приймаючи рішення про відмову у позові, місцевий господарський суд виходив з того, що в даному випадку має місце прострочення кредитора, в розумінні ст. 613 ЦК України та ст. 221 ГК України. До такого висновку суд дійшов з посиланням на додаткову угоду до договору № 1 від 01.09.2003, якою сторони передбачили можливість сплати орендної платні як у натуральній так і в грошово-натуральній формі. За висновком суду, відмова інституту від прийняття виконання зобов'язання у натуральній формі, є свідченням прострочення кредитора.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, орендодавець –позивач у справі, не відмовлявся від отримання розрахунку, а лише наполягав на погашенні заборгованості у грошовій формі, а тому пропозиція відповідача розрахуватись з ним, шляхом виконання робіт та надання послуг не може бути визнана як спроба належним чином виконати зобов'язання.

Крім того звертає на себе увагу і та обставина, що договір оренди № 7 від 22.07.03, на підставі якого відповідач користувався приміщеннями, погоджений з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та передбачає перерахування орендодавцем 50 % орендної плати до державного бюджету. А додаткова угода до договору № 1 від 01.09.2003, яка покладена в основу рішення та якою, за висновком суду, сторони змінили порядок проведення розрахунків, укладена без такого погодження та не встановлює яким чином орендна плата, отримана в натуральній формі, буде перераховуватись до державного бюджету.

Слід також зазначити, що приймаючи рішення про зобов'язання інституту прийняти від ТОВ "Кристал" погашення боргу, який виник за договором № 7 від 22.07.03, шляхом виконання робіт та надання послуг, суд, в порушення вимог закону та загальних засад зобов'язального права, фактично визнав обов'язковим для позивача прийняття робіт та послуг на умовах, запропонованих відповідачем.

Крім того, судом не зроблено відповідної юридичної оцінки спірних правовідносин на їх відповідність вимогам Закону України "Про закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти", хоча на це в своїх поясненнях постійно наголошував позивач.

З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що прийняте у справі судове рішення не повно відображає обставини, які мають значення для справи, а висновки про встановлені обставини і відповідні правові наслідки не є вичерпними та не ґрунтуються на положеннях матеріального права, тому рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, а справа передачі на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду справи суду необхідно прийняти до уваги зазначені вище зауваження, належним чином встановити фактичні обставини справи, дати їм правову оцінку та, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно до вимог діючого процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст. 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Донецького державного інституту здоров'я, фізичного виховання і спорту задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду Донецької області від 19.10.2006 у справі № 44/260 скасувати, а справу передати до господарського суду Донецької області на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий  суддя                                                                 В.Карабань

Судді                                                                                          Л.Ковтонюк

В.Чабан