ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"08" травня
2007 р.
Справа №  16/2181

Господарський
суд Черкаської області в складі судді Спаських Н.М.,  при секретарі судового засідання  Волна С.В. , за участю представників сторін:

позивача
-ОСОБА_1 - особисто,

відповідача
-Король А.М. - за довіреністю,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до Черкаської міської ради
про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання недійсним
укладеної між сторонами угоди про справляння плати за користування частиною
прибудинкової території від 27 грудня 2006 року з підстав невідповідності її
вимогам чинного законодавства. Представник позивача позов підтримав з підстав
викладених у позовній заяві.

Представник
відповідача проти позову заперечив з мотивів, що спірна угода укладалася на
підставі поданих позивачем документів і відповідала суті правовідносин між
сторонами.

Встановивши
на підставі поданих суду доказів обставини справи, заслухавши пояснення  представників сторін, суд вважає, що   позов підлягає до задоволення з таких
мотивів.

Згідно
з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх  вимог і
заперечень.

З
матеріалів справи вбачається, що 27.12.2006 року між сторонами по справі було
укладено угоду про справляння плати за користування частиною прибудинкової
території. У відповідності до п. 1.1. об'єктом угоди є частина прибудинкової
території з адресою АДРЕСА_1, яку використовує позивач, маючи у власності
нежитлове приміщення.

У
відповідності до п. 3.2 та 3.4. спірної угоди, позивач на користь відповідача
повинен сплатити 6 549,72 грн. за період з 28.07.2004 року по 31.12.2006 року
за використання земельної ділянки з порушенням вимог ст. 206 Земельного Кодексу
України. Щомісячна плата за користування частиною прибудинкової території
складає 224,85 грн. і підлягає сплаті позивачем з 01.01.2007 року.

Представник
відповідача надав пояснення, що спірний договір укладався з позивачем щодо
частини підвальних приміщень, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1. Площа цих
приміщень становить 175.5 м., що вбачається з розрахунку частки та площі для
нарахування плати по спірному договору, який наявний у справі.

З
матеріалів справи та пояснень представників сторін також вбачається, що
20.08.2004 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу
нежилого приміщення підвалу площею 175,5 м. за адресою АДРЕСА_1.

Таким
чином, на момент укладення спірного договору позивач не був власником
підвального приміщення, а тому не міг укладати спірний договір як його власник.

з
01.01.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 діє договір оренди на нежиле
приміщення з підвалом  салона-перукарні
по АДРЕСА_1 строком на 5 років.

У відповідності до п. 2 ст. 377 ЦК
України,  якщо житловий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі
їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

З
ОСОБА_2 відповідачем по справі укладено договір оренди землі від 19.04.2004
року на частину прибудинкової території під перукарню по АДРЕСА_1.  Такий договір також має бути укладений і на
придбане нею підвальне приміщення.

У відповідності до ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Наявними у справі доказами
доводиться, що позивач на момент укладення спірної угоди не був власником
частини підвального приміщення по АДРЕСА_1, а тому не міг підписувати угоду як
власник цього приміщення.

У відповідності до ст.  206 Земельного Кодексу України, використання
землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

З цих
підстав суд погоджується з позивачем  про
те, що предмет спірного договору визначено всупереч положенням чинного
законодавства, оскільки Земельний Кодекс не передбачає такого поняття як
"частина прибудинкової території" як об'єкта справляння плати за
землю.

Заперечення
відповідача про те, що на момент укладення спірного договору позивач сам подав
недостовірні дані про те, що він є власником підвального приміщення судом до
уваги не приймаються, оскільки вони не можуть свідчити про дійсність спірного
договору за їх наявності.

Таким
чином, спірна угода не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому
підлягає визнанню судом недійсною.

В
засідання позивач подав заяву про відмову від стягнення з відповідача сплачених
судових витрат, а тому вони на відповідача не покладаються.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити повністю.

Визнати
недійсною угоду про справляння плати за користування частиною прибудинкової
території від 27 грудня 2006 року, яка укладена між Черкаською міською радою та
приватним підприємцем ОСОБА_1.

Наказ
видати.

Суддя
Н.М. Спаських