ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.03.07 р.                                                                               Справа № 38/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Радіонової О.О.

при секретарі судового засіданні Тулаінової І.А.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Торезі Донецької області

До відповідача: Державного підприємства „Торезантрацит” м. Торез  Донецької області

про стягнення 23 700грн.00коп.

за участю

представників сторін:

від позивача: Леушин А. В.  пров. спец. юр. сектору за дов. № 01-07/08-249 від 05.02.2007р.

від відповідача: не з”явився

У судовому засіданні оголошувалася

перерва з 14.03.2007р. до 22.03.2007р.

згідно вимог ст. 77 ГПК України

Суть справи:

Позивач, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Торезі Донецької області звернувся до господарського суду з позовом до Державного підприємства „Торезантрацит” м. Торез  Донецької області про стягнення виплаченої  моральної шкоди у розмірі 23 700грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що виплачена позивачем по справі сума моральної шкоди гр. Мірошниченку І.М. за рішенням Торезського міського суду від 24.12.2004р. повинна бути відшкодована згідно вимог ст. ст.1191, 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України з підприємства відповідача, яке визнало 100% своєї вини у нещасному випадку.

06.02.2007р. у судовому засіданні відповідач надав суду відзив на позовну заяву від 05.02.2007р. № 4-04/21-23 та пояснив, що  позовні вимоги  не визнає, оскільки відповідно до ст. 28 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” Фонд соціального страхування від нещасних випадків  виплачує грошову суму  застрахованій особі або іншим особам, які мають на це право у випадках  передбачених цим Законом,  зокрема моральну шкоду.

Крім того, зазначив, що основною задачею Фонду соціального страхування від нещасного випадку є відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим особам та членам  їх сімей. Вказана норма закріплена в ст. 1 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності ” (далі- Закон). Суб’єктом, який страхує вказаних фізичних осіб, є роботодавець відповідно  до ст. 6  Закону, тобто фінансування даного Фонду відбувається  за рахунок коштів підприємства, а відповідно і компенсації  застрахованим особам відбуваються  із коштів Фонду  сформованих роботодавцями.

Статтею  25 Закону  визначені всі види  страхових виплат та соціальних послуг застрахованим та особам, які знаходяться на  їх утриманні, а також всі види профілактичних заходів, передбачених статтями 21-22 Закону,  проводяться Фондом соціального страхування від нещасного  випадку за рахунок коштів даного Фонду.

Моральна шкода відшкодовується  при наявності його вини, крім випадків встановлених   ч. 2, а саме п. 3 ст. 1167 ЦК України, де передбачена виплата  в інших випадках, передбачених законом.  Під іншими випадками  розуміються норми спеціального права, встановлені державою для  виключних випадків. Так як норми ЦК України є загальною нормою, а спеціальною нормою, яка регулює взаємовідносини Фонду та страховиків  є  Закон України „Про  загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві  на підприємстві та професійного захворювання, які спричинили  втрату працездатності”, тому правовідношення регулюються нормами спеціального  права.  Як вважає відповідач,  всі виплати по відшкодуванню моральної та матеріальної шкоди повинні  проводитися за кошти Фонду, які сформовані із внескі,  сплачених підприємствами. В даному випадку відповідач є страховиком та сплачує внески фонду  керуючись нормами спеціального права.

На підставі наведеного відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Судом відзив на позовну заяву розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи.

19.02.2007р. позивач надіслав до суду пояснення від 16.02.2007р. № 01-07/08 на заперечення відповідача, в яких  не погоджується із запереченнями відповідача, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1191 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги до винної особи.

Статтею 1167 ЦК України передбачено,  якщо моральна  шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними  рішеннями, діями чи  бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а підприємство визнало 100% своєї вини у нещасному випадку, що стався з Мірошниченко І.М.

Мірошниченко М.І. отримав травму 25.12.1997р. на шахті “Прогрес” з вини підприємства.

На думку позивача, згідно  рішення Конституційного суду України від 09.02.1999р. принцип, закріплений у ст. 58 Конституції України треба розуміти так, що дія нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання ним  чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто  до факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р.  № 4 „Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди” на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди обов’язок по її відшкодуванню не  поширюється, в  тому числі і на ті випадки, коли потерпілий після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних та фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій.

Позивач просить суд стягнути з відповідача  виплачену позивачем моральну шкоду Мірошниченко І.М.  у  розмірі 23700грн.

Пояснення на заперечення судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

19.02.2007р. позивач надіслав до суду клопотання від 16.02.2007р. № 01-07/08-368, в  якому просить суд зобов’язати відповідача надати суду розподільчий баланс з 1997р. по теперішній час по ДП “Торезантарцит” ВП “Шахта Прогрес”, накази про ліквідацію або реорганізацію з 1997р. по теперішній час по ДП “Торезантрацит” ВП “Шахта Прогрес”, статути по цим підприємствам з 1997р. по теперішній час. Клопотання судом розглянуто, задоволено та залучено до матеріалів справи.

21.02.2007р. відповідач надіслав до суду доповнення до відзиву від 20.02.2007р. № 04/01-310, в яких зазначив, що не погоджується з заявленими позовними вимогами, оскільки  позивачем не дотримані строки позовної давності для подачі вимог про стягнення моральної шкоди.

Мірошниченко І.М. був оглянутий  медико-соціальною експертизою м. Донецька 23.05.2001р., тобто в період, коли вступив у дію Закон України „ Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві  та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності”. Оскільки  закон зворотної сили не має, то зобов’язання відшкодування моральної шкоди безпосередньо покладається на Фонд.

Висновком медико-соціальної експертизи м. Донецька не був встановлений факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров’я та шкідливих умов праці.

Крім цього, відповідач вважає, що  факт отримання травми та встановлення втрати працездатності мають великий проміжок в часі, тому право на відшкодування моральної шкоди могло виникнути у позивача  з моменту встановлення  стійкої втрати працездатності, тобто з 23.05.2001р., з моменту отримання травми позивач не звертався з проханням про відшкодування моральної шкоди до відповідача.

Доповнення до відзиву судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

14.03.2007р. відповідач надіслав до суду витребувані судом документи, які судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

Справа слуханням неодноразово відкладалася у зв’язку з  необхідністю представлення сторонами витребуваних судом документів.

Перед початком розгляду справи по суті представники сторін були ознайомлені з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

У судовому засіданні сторони  надали клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке судом прийнято до розгляду та задоволено.

Судом відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення  уповноважених представників сторін, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

25.12.1997р. при виконанні  трудових обов’язків з Мірошниченком Іваном Михайловичем  на ДВАТ шахті „Прогрес” ДХК „Торезантрацит” стався нещасний випадок та складено акт про нещасний випадок № 175.

Згідно наказу Мінпаливенерго від 07.03.2003р. № 120 були реорганізовані  ВАТ ДХК “Торезантрацит” та державні відкриті акціонерні товариства, в т.ч. ДВАТ “Шахта “Прогрес” та інші. ( п. 2 наказу).

Правонаступником ВАТ ДХК “Торезантрацит” та ДВАТ “Шахта “Прогрес” є ДП “Торезантрацит” ( п. 9 цього ж наказу).

Відстежити правовий статус  підприємства, на якому стався нещасний випадок в 1997р. не представилося можливим, оскільки відповідачем повідомлено, що розподільчий баланс та статут підприємства з 1997р. неможливо представити з причини витіку строку зберігання даного типу документації ( лист від 13.03.2007р. № 04-01/125).

Відповідно до висновку МСЕК від 23.05.2001р. Мірошниченку І.М. була встановлена стійка втрата працездатності  у розмірі 50 %  з 23.05.2001р. безстроково у зв”язку з виробничою травмою, що підтверджено випискою з акту огляду у МСЕК № 087244.

Відповідно до рішення  Торезького міського суду від 24.12.2004р. з Торезького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань  України на користь Мірошниченко І.М. підлягала стягненню сума моральної шкоди у розмірі 23700грн.

11.04.2005р. ухвалою  Апеляційного суду Донецької області від 11.04.2005р. рішення Торезького міського суду від 24.12.2004р.  залишено без змін.

Платіжним дорученням  від 31.05.2005р. № 581 сума моральної шкоди у розмірі 23700грн. була виплачена Мірошниченко І.М. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві  в м.Торезі.

Позивач, керуючись  статтями 1191, 1167 ЦК України,  ст. 237-1 КЗпП України просить суд стягнути з Державного підприємства „Торезантрацит”   сплачену моральну шкоду у розмірі 23700грн.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог позивач  посилається на акт  про нещасний випадок № 175,  від 25.12.1997р.,  висновок МСЕК від 23.05.2001р.,  висновок комісії з охорони праці від 29.05.2001р.,  рішення Торезького міського суду від 24.12.2004р., ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11.04.2005р., платіжне доручення № 581 від 31.05.2005р., довідку про призначення та сплату суми відшкодування моральної шкоди, пояснення на заперечення від 16.02.2007р. № 01-07/08-372, клопотання від 16.02.2007р. № 01-07/08-368, право установчі документи, тощо.

Відповідач у обґрунтування своїх заперечень посилається на відзив на позовну заяву від 05.02.2007р. № 4-04/21-23, доповнення до відзиву від 20.02.2007р. № 04/01-310, лист від 13.03.2007р. № 04-01/125, накази Міністерства палива та енергетики України від 07.03.2003 № 120, від 18.08.2004р. № 492, від 26.05.2005р. № 237, правоустановчі документи.

Відповідно до ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Предметом даного спору є вирішення питання про те, чи підлягає стягненню з відповідача в порядку регреса виплачена позивачем моральна шкода.

Відповідно до приписів ст. 21 Закону України “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 вересня 1999р. № 1105-Х1У ( далі – Закон України  № 1105) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ( далі – Фонд) зобов”язаний у встановленому законодавством порядку виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно з частиною третьою ст. 34 Закону України № 1105 відшкодування моральної кшоди, заподіяної умовами виробництва, здійснюється Фондом у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну шкоду визначається в судовому порядку.

Позивач наполягає, що оскільки травма мала місце в 1997р., то даний випадок не підпадає під дію Закону України № 1105, який набрав чинності з 01.01.2001р.

Однак з цього питання наявне рішення Торезького міського суду від 24.12.2004р., що набрало законної сили та відповідно до частини п”ятої статті 124 Конституції України є обов”язковим до виконання на всій території України, а його оцінка не може здійснюватись в межах даного позовного провадження.

За таких обставин посилання позивача на те, що відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України мав здійснювати відповідач, не може бути підставою для  задоволення позову.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом ( ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Проте зазначена норма регулює зобов”язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, і не поширюється на зобов”язання за соціальним страхуванням, тоді як рішенням Торезького міського суду від 24.12.2004р. встановлено, що взаємовідносини між сторонами регулює саме Закон України № 1105.

Згідно з частиною четвертою статті 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов”язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Отже, посилання позивача на необхідність застосування статті 1191 ЦК України є безпідставним.

Водночас, ані Закон України № 1105, ані Основи законодавства України про загальнообов”язкове державне соціальне страхування не передбачають право страховиків за загальнообов”язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання на звернення з регресними позовними вимогами до страхувальників.

З огляду на вищенаведені норми діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 23700грн. з відповідача  є безпідставними.

Посилання відповідача на те, що позивачем не дотриманий строк позовної давності щодо стягнення моральної шкоди суд відхиляє, оскільки час, коли таке відшкодування відбулося фактично, є часом, з якого починається термін позовної давності за регресним позовом боржника. Фактичне відшкодування відбулося у травні 2005р., що підтверджено платіжним дорученням  № 581 від 31.05.2005р., з позовом позивач звернувся у січні 2007р., тобто в межах позовної давності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що господарські витрати слід віднести на позивача відповідно вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене та, керуючись   ст.ст. 33,  43,  44,  49,  82,  84, 85 Господарського процесуального кодексу України, - господарський суд,

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Торезі Донецької області до Державного підприємства „Торезантрацит” м. Торез  Донецької області про стягнення виплаченої  моральної шкоди у розмірі 23 700грн. відмовити у зв”язку з безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Текст рішення оголошено у судовому засіданні 22.03.2007р.

Суддя                                                                         Радіонова О.О.

Надруковано 4 примірника:

1 – до справи

3 – сторонам у справі