СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19.04.07
Справа №  9/69д/07

Суддя

За позовом: Акціонера
ЗАТ “Металургмонтаж - 204” ОСОБА_1, АДРЕСА_1  до відповідача 1: Закритого
акціонерного товариства “Металургмонтаж - 204”, м. Запоріжжя, вул. Каліброва,
15  до відповідача 2:  Приватного  підприємства “ЮР - ЛЕГІОН”, м.
Дніпропетровськ, вул. Пастера, 2/22;
м. Дніпропетровськ, вул. К. Маркса, 111

Суддя Нечипуренко О.М.

Представники

Від позивача   :

ОСОБА_2 (дов. б/н від
07.03.2007р.)

Від відповідача 1:
Від відповідача 2:

Не прибув. Не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Акціонером ЗАТ “Металургмонтаж-204”ОСОБА_1 подано позов про визнання
недійсним договору НОМЕР_1 про надання юридичних та  інформаційно-консультаційних послуг,
укладеного  між ЗАТ “Металургмонтаж-204”
та ПП “ЮР-ЛЕГІОН” .

Ухвалою від 07.02.2007р. порушено провадження
у справі №9/69д/07 та  призначено  судове засідання  на 12.03.2007р.

Ухвалою суду  від 12.03.2007р.,  в порядку
ст. 77 ГПК України, розгляд
справи було  відкладено на
04.04.2007р.

04.04.2007р.  судом
продовжено  термін  розгляду
справи  на  один місяць та  розгляд
справи відкладено  до 19.04.2007р.

У засіданні 19.04.2007р.  судом
проголошено вступну  та
резолютивну  частини рішення.

За клопотанням представників сторін
судові засідання проводились без застосування засобів технічної фіксації
судового процесу.

Позовні вимоги засновані позивачем
на  ст. ст. 92, 203, 215 Цивільного
кодексу України і викладаються в наступному: позивач просить визнати
недійсним  договір НОМЕР_1 про надання
юридичних та
інформаційно-консультаційних послуг, укладений  між ЗАТ “Металургмонтаж-204” та ПП
“ЮР-ЛЕГІОН”,  вказуючи на те, що згаданим
договором порушуються його права, що витікають з корпоративних відносин, а саме
: “відповідно до п. б) ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські
товариства", п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦК України, правом акціонера є участь у
розподілі прибутку підприємства і одержання його частини (дивідендів).
Натомість, внаслідок укладення вказаного договору таке право акціонера не може
бути реалізоване, оскільки через укладення вказаного договору кошти, які могли бути
спрямовані на виплату дивідендів, будуть спрямовані на оплату послуг
виконавця.”

Крім  того, в обґрунтування позовних  вимог, позивач зазначає, що “на момент
укладення договору, тобто 26.04.2005р., відносно ЗАТ
"Металургмонтаж-204" Господарським судом Запорізької області
здійснювалося провадження у справі про банкрутство. Розпорядником майна
призначено ОСОБА_3 14.03.2005р. Господарським судом Запорізької області
затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів ЗАТ
"Металургмонтаж-204". Таким чином, на момент укладення договору судом
була введена процедура розпорядження майном боржника.

Оскаржуваний договір є таким, що
укладений не з розпорядником майна, а з підприємством за підписом в.о. голови
правління Тен В.І. з розпорядником майна цей договір не погоджений.

Таким чином, укладення цього
договору суперечить положенням ст. 13 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На підставі викладеного, просить
позов задовольнити.

Відповідачі проти позовних вимог
заперечили, зазначили, що спірний договір
ніяким чином не порушує прав
позивача щодо участі у розподілі прибутку підприємства і одержання його
частини (дивідендів).

Договір НОМЕР_1 про надання
юридичних та інформаційно-консультаційних послуг відповідає  вимогам
чинного  законодавства.

Відповідач-2 також вважає, що
оскільки позивач не є стороною спірного договору, він не має права звертатись
до господарського суду із позовом про визнання його недійсним.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами додаткові документи, вислухавши пояснення
представників сторін, суд вважає заявлені позивачем  вимоги такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного :

26 квітня 2005 р. між ЗАТ
"Металургмонтаж-204" в якості замовника з однієї сторони та ПП
"ЮР-ЛЕГІОН" в якості виконавця з іншої сторони був укладений договір
№ 14/1 про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг, за умовами
якого ПП "ЮР-Легіон" зобов'язується надавати юридичні та
інформаційно-консультативні послуги : розробляти, узгодити з замовником і
реалізувати юридичний механізм виводу замовника зі стану стійкої
неплатоспроможності (банкрутства) з метою уникнення прийняття Господарським
судом Запорізької області рішення про банкрутство підприємства у справі 19/184.

Відповідно до п. 4  Договору передбачено  поетапне
здійснення   послуг   і
їхню   оплату замовником. За
виконання всіх етапів Замовник зобов'язується сплатити виконавцю 180 000
грн.

Мотивуючи позов, позивач вказує на
те, що вищезгаданий договір укладений
всупереч положенням ст.ст. 92, 203, 215 ЦК України, а також порушує
право позивача,  як акціонера,  на
одержання частини прибутку підприємства (дивідендів).

У відповідності до статті 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Підстави недійсності правочину,
встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України,  за якою недійсним визнається правочин, що не
відповідає вимогам закону.

Отже, вирішуючи спори про визнання
угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує  визнання угод
недійсними, а саме : відповідність змісту угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно
полягає неправомірність дій сторони (сторін) та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі статтею 92 ЦК України,
юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує
на те, що  оскаржуваний договір є таким,
що укладений не з розпорядником майна, а з підприємством за підписом в.о. голови
правління Тен В.І. з розпорядником майна цей договір не погоджений.

Суд вважає  таке
твердження позивача таким, що не відповідає нормам чинного  законодавства, виходячи з наступного :

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом", розпорядження майном боржника - система заходів щодо нагляду
та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника з метою
забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів боржника
та проведення аналізу його фінансового становища.

Розпорядник майна - фізична особа,
на яку у встановленому цим Законом порядку покладаються повноваження щодо
нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника на період
провадження у справі про банкрутство в порядку, встановленому цим Законом.

Права та обов'язки розпорядника
майна в період виконання ним безпосередньо функцій розпорядника майна на
підприємстві врегульовано частинами 8 та 9 статті 13 Закону України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,  зокрема :
а) аналізувати фінансове становище боржника та рекомендувати зборам
кредиторів заходи щодо фінансового оздоровлення боржника, б) одержувати
винагороду у розмірі та порядку, передбачених цим Законом, в) залучати для
забезпечення виконання своїх повноважень на договірній основі спеціалістів з
оплатою їх діяльності з коштів боржника, якщо інше не передбачено цим Законом
або рішенням комітету кредиторів.

В той же час, відповідно до ч. 15
ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом», введення на підприємств процедури розпорядження майном не
тягне за собою такого наслідку, як звільнення керівництва боржника від
виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до прав та обов'язків,
якими наділений розпорядник майна, що закріплені у Законі, він здійснює
контрольно-аналітичні функції, в той час, як керівник підприємства здійснює
оперативно-господарську діяльність.

Частиною 11 Закону України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»чітко
встановлено перелік правочинів, які можуть здійснюватися керівництвом боржника,
який знаходиться в стадії розпорядження майном, за обов'язковим погодженням з
розпорядником майна. Це, зокрема, реорганізація (злиття, приєднання, поділ,
виділення, перетворення) і ліквідація боржника; створення юридичних осіб або
про участь в інших юридичних особах; створення філій та представництв; виплату
дивідендів; проведення боржником емісії цінних паперів; вихід із складу учасників
боржника юридичної особи, придбання в акціонерів раніше випущених акцій
боржника.

Отже, як вбачається з наведеної
норми Закону, укладення керівником підприємства договорів про надання юридичних
і інформаційно-консультаційних послуг в період процедури розпорядження не
потребує згоди розпорядника майна.

Перелік правочинів, які потребують
погодження з розпорядником майна також передбачений ч. 13 вказаної статті, але,
як свідчить текст зазначеної  норми,
у  ній не вказано, що договори на
консультаційне обслуговування потребують погодження з розпорядником.

Більше того, відповідно до ч. 14
даної статті розпорядник майна не має права втручатися в
оперативно-господарську діяльність боржника.

Крім  того, суд
вважає  за необхідне  зазначити наступне :

- Спірна  угода укладено між ЗАТ «Металургмонтаж-204»та
ПП «ЮР-Легіон», а тому, саме їм,
учасникам даних правовідносин належить право оскаржувати дійсність
договору № 14/1,  але  не
позивачеві, як  акціонеру (“з
часткою  у статутному  капіталі підприємства, що  дорівнює 0,54 % “).

- Позивачем подано позовну заяву у
зв'язку з тим, що вказаний договір призводить до порушення його прав, що
витікають з корпоративних правовідносин,
а саме : «внаслідок укладення вказаного договору таке право акціонера не
може бути реалізоване, оскільки через укладення вказаного договору кошти, які
могли бути спрямовані на виплату дивідендів, будуть спрямовані на оплату послуг
виконавця».

Статтею 9 Закону України "Про
цінні папери і фондову біржу" передбачено, що дивіденди на акції виплачуються
за рахунок прибутку, що залишається у розпорядженні акціонерного товариства
після сплати встановлених законодавством податків, інших платежів до бюджету та
процентів за банківський кредит.

Враховуючи викладене, посилання
позивача на неотримання ним суми дивідендів у зв'язку з виконанням ЗАТ
«Металургмонтаж-204»зобов'язань по договору № 14/1 має характер припущень,
оскільки позивачем не доведено того факту, що він обов'язково отримав би певну
суму дивідендів, якби вказаний договір було визнано недійсним.

Тому, суд  не вважає
доведеним факт порушення  прав
позивача як акціонера у зв'язку з буцімто неотриманою сумою дивідендів є
необґрунтованим.

З огляду на те, що позивачем не
доведено підстави, якими він обґрунтовує заявлені позовні вимоги, і судом не
встановлено підстав для визнання недійсним
договору НОМЕР_1 про надання юридичних та інформаційно-консультаційних
послуг, суд вважає заявлені позивачем вимоги безпідставними, необґрунтованими,
не підтвердженими зібраними у справі доказами,
та відмовляє в їх задоволенні.

Судові витрати у справі, згідно із
положеннями ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75,
82-85  ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У
задоволенні позову відмовити.

Суддя
О.М.Нечипуренко

Рішення оформлене і підписане у відповідності зі ст.ст.
84-85 ГПК України  25.04.2007 р.