ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 квітня 2007 р.                                                                                         Справа № 3/28

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача Тячівської міської ради, м. Тячів

з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача – Державної податкової інспекції у Тячівському районі, м. Тячів

про визнання незаконним та скасування рішення Тячівської міської ради від 02.11.2006 року № 237 „Про скасування Свідоцтва про право державної власності від 17.09.1991 року № 20, виданого Державній податковій інспекції у Тячівському районі”,

Суддя  господарського суду – В.В. Мокану

Секретар судового засідання – Т.В.Гурзан

представники:

Позивача – Фраткіна Т.Ф., головний спеціаліст юридичного відділу,

довіреність № 4 від 03.01.2007 року

Дубовий І.Б., головний спеціаліст юридичного відділу,

довіреність № 2 від 03.01.2007 року

Відповідача – Візичканич В.І., начальник відділу правового забезпечення та

контролю діяльності міської ради,

довіреність № 02-17/916 від 21.11.2006 року

Третьої особи – Євчинець Р.М., головний державний податковий інспектор відділу

експертизи нормативно –правових актів та інформаційно –

аналітичного забезпечення юридичного управління ДПА у

Закарпатській області, довіреність № 227 від 11.01.2007 року

СУТЬ СПОРУ: Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород заявлено позов до відповідача Тячівської міської ради, м. Тячів з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача – Державної податкової інспекції у Тячівському районі, м. Тячів про визнання незаконним та скасування рішення Тячівської міської ради від 02.11.2006 року № 237 „Про скасування Свідоцтва про право державної власності від 17.09.1991 року № 20, виданого Державній податковій інспекції у Тячівському районі”.

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 26.04.2007 року у справі № 3/28

Представники позивача підтримали позовні вимоги, які обґрунтовано порушенням відповідачем встановленого законодавством порядку передачі об’єктів права державної власності у комунальну власність, порушенням Тячівською міською радою ст. ст. 25, 26, 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” в зв’язку з виходом ради за межі наданих законом повноважень, відсутністю у відповідача будь – яких прав на будівлю, розташовану в м. Тячів по вул. Шевченка, 2, ігнорування факту добудови другого поверху адмінбудівлі та гаража згідно договору підряду на капітальне будівництво від 12.07.1993 року № 5, укладеного між ДПІ у Тячівському районі та Тячівським райагробудом.

Відповідач проти позову заперечив, наголосивши на правомірності оспорюваного рішення, оскільки позивач належними доказами не підтвердив ту обставину, що в зв’язку з прийняттям відповідного рішення Тячівською міською радою порушено його право власності на об’єкт. Стверджує, що право загальнодержавної власності на спірну будівлю не виникало, рішенням виконкому Тячівської міської ради народних депутатів від 28.02.1991 року № 21, на підставі якого видано свідоцтво про право власності, вирішено питання передачі будівлі на баланс, а не у власність; до прийняття зазначеного рішення спірна будівля належала до нежитлового фонду Ради народних депутатів, знаходилась на балансі будинкоуправління, утримувалась за рахунок коштів районного бюджету, тому при розмежуванні державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно – територіальних одиниць (комунальною власністю) з 5 листопада 1991 року спірний об’єкт нерухомості вибув з державної власності і набув статусу майна комунальної власності. Подав суду рішення Тячівської районної ради від 05.01.2007 року № 120 „Про розмежування об’єктів комунальної власності району”, яким затверджено перелік об’єктів комунальної власності територіальної громади м. Тячів, до якого включено колишнє приміщення ДПІ, розташоване у м. Тячів, вул. Шевченка, 2.

Третя особа ДПІ у Тячівському районі підтримала позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, вважає оспорюване рішення незаконним, вбачає в ньому позбавлення юридичної особи права власності, що виходить за межі компетенції міських рад.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників

учасників спору,

суд встановив:

Рішенням Тячівської міської ради від 02.11.2006 року № 237 „Про скасування свідоцтва про право державної власності від 17.09.1991 року № 20, виданого Державній податковій інспекції у Тячівському районі” визначено скасувати свідоцтво про право державної власності від 17.09.1991 року № 20 на адмінбудинок та два гаражі, розташовані в м. Тячів, вул. Шевченка, 2 у зв’язку з безпідставністю його видачі; направити один примірник цього рішення Тячівській районній раді для проведення розмежування відносно цього об’єкту нерухомості та передачі його у комунальну власність міста Тячів і села Тячівка; Тячівському районному підприємству технічної інвентаризації у встановленому законодавством порядку підготувати  необхідні  документи для переоформлення права комунальної власності

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 26.04.2007 року у справі № 3/28

на об’єкт нерухомості, розташований в м. Тячів, вул. Шевченка, 2 за територіальною громадою міста Тячів та села Тячівка з видачею свідоцтва про право комунальної власності та провести відповідну перереєстрацію права власності.

Рішення аргументовано невідповідністю скасованого свідоцтва діючим на момент його видачі актам законодавства України, зокрема, Інструкції про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, оскільки свідоцтво видано за відсутності правовстановлюючого документу, який би посвідчував право загальнодержавної власності на адміністративний будинок, розташований в м. Тячів, вул. Шевченка, 2.

Дослідженням аргументів сторін і поданих ними доказів встановлено наступне.

Виданим виконавчим комітетом Тячівської міської Ради свідоцтвом про право державної власності від 17.09.1991 року № 20 на нерухоме майно посвідчено, що майно в складі адмінбудинок, гараж, гараж, розташоване в м. Тячів, вул. Шевченка, 2 належить Тячівській державній податковій інспекції на праві державної власності. У свідоцтві зазначено, що воно видане на підставі рішення Тячівської міської Ради              № 21 від 28.02.1991 року. Судом з’ясовано, що фактично приймалось не рішення Ради, а рішення виконавчого комітету Тячівської міської Ради народних депутатів від 28.02.1991 року № 21 „Про передачу будинку на баланс Державної податкової інспекції”, яким задоволено клопотання Державної податкової інспекції по Тячівському району про передачу на її баланс будинку по вул. Шевченка, 2.

Відповідно до розділу III Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР”, затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла на час видачі скасованого оспорюваним рішенням свідоцтва, при відсутності правовстановлюючих документів рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння виносились виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Матеріалами справи доведено, що рішення про оформлення права власності на об’єкт нерухомості по вул. Шевченка, 2 в м. Тячів виконкомом Тячівської міської ради не приймалось, у свідоцтві зазначено як таке рішення виконкому Тячівської міської ради від 28.02.1991 року № 21, яким здійснено передачу будівлі на баланс, проте, не вирішувалось питання про оформлення права власності. Таким чином, зміст свідоцтва не відповідає змісту рішення, зазначеного в ньому як підставу його видачі.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи Законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Свідоцтво № 20 від 17.09.1991 року не відповідає рішенню виконавчого комітету Тячівської міської Ради народних депутатів № 21 від 28.02.1991 року та розділу III Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, отже, правомірно скасовано оспорюваним рішенням Тячівської міської ради від 02.11.2006 року № 237.

Твердження позивача і третьої особи про порушення оспорюваним рішенням права державної власності на об’єкт суд відхиляє. Законодавство не пов’язує набуття права власності з моментом його оформлення. Виникнення права власності закон пов’язує з юридичними фактами –підставами виникнення права власності, зокрема, адміністративними  актами,  юридичними  вчинками та правочинами.  Позивачем  всупереч   ч.  4   ст.  70   Кодексу  адміністративного  судочинства   України  не

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 26.04.2007 року у справі № 3/28

надано належних доказів виникнення права загальнодержавної власності на спірний об’єкт.

Скасування Тячівською міською радою оспорюваним рішенням свідоцтва про право власності № 20 від 17.09.1991 року не означає позбавлення власника права власності на спірний об’єкт, а означає необхідність впорядкування питання власності на будівлю, в зв’язку з чим пунктом 2 рішення передбачено направити його примірник Тячівській районній раді для проведення розмежування власності відносно цього об’єкту з пропозицією передати його у комунальну власність міста Тячів і села Тячівка. Приймаючи п. 2 рішення Тячівська міська рада не перевищила свої повноваження щодо звернення до районної ради з вищевказаною пропозицією.

Пункт 3 оскаржуваного рішення суд оцінює в контексті пункту 2 як доручення Тячівському районному підприємству технічної інвентаризації здійснити у встановленому законодавством порядку дії по підготовці документів для переоформлення права власності у разі передачі об’єкта у комунальну власність             м. Тячів.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Позивачем не доведено факту суперечності оспорюваного рішення нормам цивільного законодавства і порушення відповідних прав, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. 21 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ч. 4 ст. 70, ст. ст. 118, 160 – 163,                 п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою господарського суду від 30.03.2007 року.

3. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ч. ч. 1 – 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

В зв’язку з проголошенням в судовому засіданні 26.04.2007 року в порядку ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України лише вступної і резолютивної частини постанову складено в повному обсязі і підписано 03.05.2007 року.

Суддя                                                                                            В.В.Мокану