ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"11" травня 2007 р.                                                                Справа №  02/1801

Господарський суд Черкаської області в складі   головуючого судді  Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Давиденко В.Г., за участю представників:

позивача: Безкоровайний Б.В., Колісник С.М. - за довіреностями,

першого відповідача:  Бабченко О.М.- директор,

другого відповідача:  Герасименко Ю.М., Білан Н.М. –за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси  справу

за позовом  селянського фермерського господарства Вельгана Миколи Миколайовича

до  товариства з обмеженою відповідальністю ім. Гетьмана В.П. (перший відповідач)

та до  Національної акціонерної компанії  "Украгролізинг" (другий відповідач)

про  визнання нечинними додатків до договору,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про  визнання нечинними  додатків від 16.01.2007 року до договорів фінансового лізингу № 23-05-570фл від 29.06.2005 року та № 23-05-201фл від 15.03.2005 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що голова СФГ Вельган М.М. не  підписував вказані додатки  до договорів лізингу і печатка господарства на них не ставилася, оскільки  із 10 грудня 2006 року печатка була передана повіреній особі –Безкоровайному Б.В. і до цього часу перебуває у нього.

Представник позивача Безкоровайний Б.В. подав суду клопотання про призначення судової технічної експертизи документів - додатків без номерів від 16.01.2007 року до договорів фінансового лізингу № 23-05-570 фл від 29.06.2005 року і № 23-05-201 фл від 15.03.2005 року та доданих до них актів прийому-передачі тракторів - для встановлення способу виготовлення оспорюваних додатків та актів приймання-передачі,  внесення змін до них, послідовності  виконання їх окремих фрагментів. В обґрунтування вказаного клопотання представник  позивача вказує на те, що оспорювані у даному позові документи ніколи не підписувалися головою СФГ Вель ганом М.М. і печатка  господарства не ставилася під текстами договорів та актами прийому-передачі, оскільки  вона з 10.12.2006 року перебуває в повіреної особи СФГ- Безкоровайного Б.В., представник підозрює, що тексти додатків   актів прийому-передачі  були накладені на чисті бланки, на яких були підписи голови СФГ Вель гана М.М. з печатками господарства, які були використані  посадовими особами господарства  в особистих корисливих цілях.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали повністю та пояснили, що позивач просить визнати недійсними додатки від 16.01.2007 року до договорів лізингу на підставі статті 215, пунктів 1, 3 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки оспорювані додаткові договори від 16.01.2007 року  не були погоджені із головою СФГ, волевиявлення зі сторони позивача взагалі відсутнє,  відповідачами було порушено порядок відчуження транспортних засобів, встановлений наказом Мінагропромполітики,  так як спочатку потрібно було зняти трактори із обліку і лише після цього їх могли відчужувати. Також представники підтримали клопотання про призначення судової експертизи, вважаючи, що відповіді на поставлені представником позивача питання  підтвердять те,  що оспорювані додатки до договорів фінансового лізингу не підписувалися головою СФГ Вельганом М.М.

Перший відповідач у  відзиві на позов  заперечив проти  вимоги позивача і просив відмовити позивачу в позові  з тих мотивів,  що  доводи позивача про недійсність додатків до договорів, якими була замінена сторона у договорах лізингу, є непереконливими та не відповідають дійсності, виходячи із наступного:

- у додатках до договорів фінансового лізингу від 16 січня 2007 року маються підписи і відтиски печаток всіх трьох сторін договору, зокрема і СФГ Вельгана М.М., аналогічні підписи та печатки проставлені і в актах прийому передачі тракторів, датованих 16 січня 2007 року;

- трактори були передані  першому відповідачу 16 січня 2007 року самим же позивачем, про що і були складені в той же день акти прийому передачі та оспорювані додатки до договорів;

-  на час передачі  тракторів, тобто на 16 січня 2007 року, збіг термін їх тимчасової реєстрації, а тому перший відповідач вважає, що трактори взагалі не були зареєстровані в установленому законом порядку будь за ким;

-   посилання позивача на Наказ Міністерства аграрної політики України №221 від 11.06.2004 року щодо заборони будь-якого відчуження машин без зняття з обліку в інспекції Держтехнагляду вважає недоречним, оскільки при передачі тракторів  не відбулося відчуження майна, так як власником цих тракторів була і залишилась   Національна акціонерна компанія «Украгролізинг».

Представники першого відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, посилалися на доводи і міркування, викладені у відзиві на позов,  та пояснили,  що додаткові договори від 16.01.2007 року укладені за взаємною згодою всіх учасників, підписані особисто головою СФГ Вельганом М.М., у лютому-квітні 2007 року товариством сплачувалися лізингові платежі, оскільки після підписання додаткових договорів голова СФГ Вельган М.М. припинив сплату лізингових платежів. Представники заперечили проти призначення експертизи, вважаючи це клопотання звичайним затягуванням розгляду справи та стверджуючи, що запропоновані Безкоровайним Б.В запитання на експертизу не дадуть відповіді на основне питання: щодо дійсності волевиявлення голови СФГ Вельгана М.М., а дійсність додаткових договорів піддають сумніву представники позивача, а не Вельган М.М.,  який власноручно підписав додаткові договори та акти приймання-передачі  техніки.

Другий відповідач у відзиві на позов  та представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти  позову з мотивів його безпідставності,  оскільки:

-   оспорювані додатки до договорів лізингу були укладені з ініціативи лізингоодержувача, тобто СФГ Вельгана М.М., підписані особисто головою господарства Вельганом М.М., який чомусь просив не повідомляти Безкоровайному Б.В. про їх підписання;

-   відповідно до статті 207 ЦК України  директор СФГ Вельган М.М. мав необхідний обсяг цивільної дієздатності і мав повноваження на підписання договорів;

-    сторонами здійснені фактичні дії щодо виконання додаткових договорів, Вельган М.М. припинив сплату лізингових платежів і лізингові платежі з лютого 2007 року сплачувалися першим відповідачем;

-   станом на 16.01.2007 року термін тимчасової реєстрації тракторів за СФГ закінчився, отже трактори на момент укладення додаткових договорів взагалі не були зареєстровані в установленому законом порядку, і  вони правомірно були зареєстровані за першим відповідачем, як належним лізингоодержувачем, на підставі додаткових договорів від 16.01.2007 року, але  при цьому не відбулося відчуження тракторів, оскільки їх власником за умовами договорів фінансового лізингу   залишилася  НАК «Украгролізинг».   Представники другого відповідача заперечили проти призначення експертизи з мотивів безпідставності такого клопотання, оскільки  воно направлене на затягування розгляду  справ між сторонами, що завдає державі збитків в зв’язку з тим, що лізингова техніка не може належним чином використовуватися і держава недоотримує  лізингові платежі.

У судовому засіданні оголошувалася перерва із 24.04.2007 року по 03.05.2007 року та по 11.05.2007 року.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи  представників сторін,  суд  встановив наступне.

ВАТ “Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (лізингодавець за договором) та селянське (фермерське) господарство Вельгана Миколи Миколайовича (лізингоодержувач за договором, позивач у справі) уклали договори  № 23-05-570фл від 29.06.2005 року та № 23-05-201фл від 15.03.2005 року, за якими  лізингодавець  передав лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника та визначений у додатку до договору, за умови сплати лізингоодержувачем  лізингових платежів, черговість, розмір і строки сплати яких встановлюються графіком сплати лізингових платежів. За вказаними договорами позивач отримав у платне користування  2 трактори  МТЗ-82.1.26 та 2 трактори ЮМЗ-8040.2 відповідно до актів приймання-передачі від 19.04.2005 року та 13.07.2005 року.

Відповідно до пункту 5.1. договорів предмет лізингу протягом всього строку дії договору є власністю лізингодавця.

Як вбачається із матеріалів справи, 16 січня 2007 року  Національна акціонерна компанія "Украгролізинг”,  селянське (фермерське) господарство Вельгана Миколи Миколайовича та товариство з обмеженою відповідальністю ім. Гетьмана Вадима Петровича уклали додаткові договори до вказаних договорів № 23-05-570фл  та № 23-05-201фл. (які оспорюються позивачем).  В цих додаткових договорах вказано,  що сторони домовились, що всі права та обов’язки по договору фінансового лізингу, які ніс лізингоодержувач СФГ Вельгана М.М.,  беззаперечно  і без інших умов  з моменту підписання даного додаткового договору приймає на себе ТОВ ім. Гетьмана В.П. (лізингоодержувач 1).

Лізингоодержувач 1  приймає на себе усі боргові зобов’язання по договору та  зобов’язання, що будуть  виникати у майбутньому  з дати  підписання цього  додаткового договору. Даний додатковий договір набуває чинності з дати його підписання.

Фактично підписанням додаткових договорів відбулася  заміна сторони у зобов’язанні, а саме - заміна боржника, що відповідає праву сторін, встановленому статтею 520 ЦК України,  згода кредитора  підтверджена його участю в укладанні  додаткових договорів.

У додаткових договорах вказано,  що зі сторони   селянського (фермерського) господарства вони підписані головою господарства Вельганом Миколою Миколайовичем.  Підписи  голови СФГ на додаткових договорах   скріплені печаткою господарства.

Дійсність підпису та печатки від імені  СФГ оспорюються  у даному позові. Однак,  суд вважає  надуманими доводи у позовній заяві та у клопотанні про призначення експертизи, оскільки із їх тексту вбачається, що ці доводи основані на припущеннях представників позивача.

Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’єятою та шостою статті 203  цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. А також моральним засадам суспільства. Згідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину  має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд вважає  необгрунтованими доводи  позивача про невідповідність оспорюваних додаткових договорів чинному законодавству та відсутність волевиявлення  селянського  фермерського господарства  на підписання додаткових договорів,  виходячи із наступного.

Представники позивача не довели відсутність волевиявлення голови господарства Вельгана М.М. на підписання додаткових договорів,  не довели, що голова СФГ Вельган М.М. дійсно заперечує факт підписання додаткових договорів.   Сам Вельган М.М. не з’явився у судове засідання, щоб підтвердити  такі твердження представників та позовну заяву,  хоча у суду є докази повідомлення його про час і місце розгляду справи.   Із суті договірних правовідносин між сторонами вбачається, що після підписання додаткових договорів селянське  фермерське господарство припинило сплату лізингових платежів.

Суд вважає, що факт передачі печатки господарства представнику Безкоровайному Б.В. навпаки ставить під сумнів волевиявлення голови СФГ на заперечення  дійсності додаткових договорів,  адже довіреність, на яку посилається представник, є документом на представництво інтересів у судових та державних органах, а не на управління господарством, і незрозуміло, чому, з яких мотивів  печатка господарства була передана представнику Безкоровайному Б.В. Крім цього,  відсутні належні докази того,  що печатка була передана саме 10 грудня 2006 року, як це стверджує  представник.

Суд також звертає увагу на те, що клопотання про призначення судової технічної експертизи підписане не головою господарства, а представником Безкоровайним Б.В., який стверджував, що він дуже давно знаходиться із головою господарства Вельганом М.М. у хороших стосунках і Вельган М.М. “просто не міг підписати такі додаткові договори”. Ні у письмовому клопотанні, ні у поясненнях у судовому засіданні представники позивача не заперечують відповідність печатки та підпису  голови господарства оригіналам.   Із запропонованих на експертизу питань вбачається, що через технічну експертизу представник позивача має намір довести відсутність волевиявлення голови господарства на підписання оспорюваних додаткових договорів. Однак, суд вважає,  що технічна експертиза не може відповісти на питання наявності чи відсутності волевиявлення особи на підписання того чи іншого документу,  технічна експертиза не дасть оцінку внутрішній волі особи.

Відповідно до статті 41 ГПК України суд може призначити експертизу для  роз’яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Призначення експертизи  є правом суду, а не обов’язком, а  клопотання про призначення експертизи повинно бути обґрунтоване для його задоволення.

З огляду на викладене,  суд  приходить до висновку,  що  представники позивача не обґрунтували  клопотання про  призначення  судової технічної експертизи,  тому вказане клопотання слід залишити без задоволення.

Суд вважає також необґрунтованими доводи представників позивача про незаконність додаткових договорів в зв’язку з порушенням відповідачами  порядку відчуження тракторів,  оскільки  укладенням оспорюваних додаткових договорів  не відбулося їх  відчуження,  власником тракторів відповідно до договорів фінансового лізингу залишається лізингодавець.  Як вбачається із поданих суду матеріалів, на  трактори було виписано тимчасові реєстраційні талони на ім.’я   СФГ Внльгана М.М., строк дії яких закінчився ще у 2006 році.  Доводи представників позивача про те,  що тимчасові реєстраційні талони були виписані в зв’язку з відсутністю постійних талонів, суд вважає такими,  що не заслуговують на увагу.  Решту доводів представників позивача суд вважає такими, що не можуть впливати на дійсність додаткових договорів від 16.01.2007 року.

Згідно статті 33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Представники позивача  не  довели і належними доказами не підтвердили  правильність та законність своїх тверджень щодо недійсності додаткових договорів від 16.01.2007 року, матеріалами справи спростовано їх доводи  щодо незаконності вказаних додаткових договорів. Тобто, представниками позивача не доведено  наявність тих обставин,  з якими закон пов’язує визнання, в даному випадку додаткових  договорів до договорів фінансового лізингу.

З огляду на викладене,  позов  задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 49 ГПК України понесені позивачем  витрати  повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються. Понесені першим відповідачем  витрати в сумі 1500 грн. на оплату послуг адвоката  підлягають відшкодуванню першому відповідачу із позивача як такі, що обґрунтовані та підтверджені належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 49, 82-85 ГПК України,  суд

В И Р І Ш И В :

1.          Клопотання про призначення судової технічної експертизи залишити без задоволення.

2.  У  позові відмовити повністю.

3.  Стягнути із фермерського  господарства Вельгана Миколи Миколайовича (20516, Черкаська область,  Катеринопільський  район,  с. Вербовець,   ідентифікаційний код  25203908)  на користь товариства з обмеженою  відповідальністю імені Гетьмана Вадима Петровича (20543, Черкаська область, Катеринопільський район,  с. Суха Калигірка,  ідентифікаційний код  33435561) витрати   на оплату послуг адвоката   в сумі 1500 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного  апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                                 А.Д.Пащенко

Рішення підписане суддею 18.05.2007 року.