ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.03.07                                                                                           Справа № 1/1291-6/420

За позовом: Львівського комунального підприємства „Затишне”, м. Львів

до відповідача:  Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Львівській області, м. Львів

третя особа на стороні позивача: Управління комунального майна Львівської міської ради, м. Львів

про: виселення із приміщень

Суддя  Гоменюк З.П.

Представники:

від позивача: Заремба О.В. –предст.

від  відповідача: Вершинін А.Г. - предст.

від третьої особи: Басистий В.О. –предст.

Представникам сторін, роз’яснено зміст ст.22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, право заявляти відводи.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Львівським комунальним підприємством „Затишне” до Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Львівській області про виселення із приміщень загальною площею 36, 4 м. кв. по вул. Богуна, 3 у м. Львові. В якості третьої особи на стороні позивача залучено Управління комунального майна Львівської міської ради.

Ухвалою суду від 22.12.2006р. за даним позовом судом порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 23.01.2007 року. Враховуючи неявку представників позивача та відповідача  в  судове засідання, розгляд справи було відкладено на 13.02.2007 року.

В судовому засіданні 13.03.2007 року позивач свої позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові.

За клопотанням відповідача від 13.02.2007 року розгляд справи було відкладено на 27.02.2007року. В судовому засіданні 27.02.2007 року судом оголошено перерву до 15.03.2007року.

Відповідач у відзиві на  позовну заяву від 13.02.2007 року та  представник відповідача  у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, посилаючись на наступне: ст. 13 закону України „Про оренду державного та комунального майна" визначає, що „передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди". Стаття 12 вказаного Закону визначає, що „договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору". У відповідності до ст. 1 договору №7441 від 12.07.2000р. термін оренди становить 2 роки, тому, враховуючи дату його укладення строк дії договору мав сплинути не 16.01.2006р., як стверджує позивач, а 12.07.2006р. Відповідно, подані позивачем повідомлення третьої особи №12-375 від 01.02.2006р. щодо припинення дії договору не є в розумінні ст. 764 ЦК України та 284 ГК України запереченням продовження строку його дії. Тобто, у встановленому порядку наймодавець не заявляв про припинення договору, тому договір №7441 від 12.07.2000р. поновлений до 12.07.2008р.

Крім того, відповідач вважає, що у відповідності до ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Аналогічна норма щодо переважного права на укладення договору оренди вміщена у Законі України  „Про оренду державного та комунального майна". Крім того, у ст. 9 вказаного закону зазначено, що „за наявності заяв про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу (за умови відсутності заяви господарського товариства, створеного членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу) або заяв про оренду нерухомого майна (за умови відсутності заяви бюджетної установи, організації) від двох або більше фізичних чи юридичних осіб орендар визначається орендодавцем на конкурсних засадах".

Представник відповідач зазначив, що відповідачем неодноразово, в порядку ст. 777 ЦК України, заявлялось про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк, тому після закінчення дії договору, орган, уповноважений управляти комунальним майном має розглянути та вирішити у встановленому порядку питання про переукладення договору. Подані позивачем листи Управління комунального майна, в яких є посилання на рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова щодо не переукладання договору, на думку відповідача не є в розумінні Закону України „Про оренду державного та комунального майна" рішенням органу, уповноваженого управляти комунальним майном, тому не можуть бути в подальшому підставою для відмови у переукладенні договору. За даних обставин, відповідач вважає, що у встановлений законом строк  позивачем не надіслано заперечень орендарю щодо продовження дії договору, тому договір вважається поновленим. Отже, на думку відповідача, позов заявлено безпідставно.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

12.07.2000 року між Управлінням ресурсів Львівської міської ради, правонаступником якого є управління комунального майна Львівської міської ради, та науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВСУ у Львівській області було укладено договір оренди № 7441 нежитлових приміщень загальною площею 36, 4 м.          кв. по вул. Богуна, 3 у м. Львові терміном на 2 роки –відповідно до п.1 вказаного договору з 16.01.2000 року  до 16.01.2002 року.

Вказаний договір укладено на підставі попередніх договорів про оренду вказаного нежитлового приміщення  від 16.01.1990 року (типовий договір)  та договору № 7441 від 08.07.1997 року.

За змістом п.п.31,32 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування приймають рішення про передачу іншим органам повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначають межі цих повноважень та умови їх здійснення.

У відповідності з Положенням про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради з наступними змінами та доповненнями до нього на відповідні комунальні підприємства, які є балансоутримувачами нежитлових приміщень, що перебувають у комунальній власності міста, покладено обов'язок щодо отримання, обліку та контролю за об'єктами нерухомого майна, повноти надходження орендної плати, використання приміщень щодо відповідності до умов договору та Закону.

Також відповідно до Положення обов'язок щодо вчинення відповідних дій по виселенню із самовільно зайнятих нежитлових приміщень, на які відсутні договори оренди, розірвано чи припинено, покладено на балансоутримувачів приміщень.

Таким чином, балансоутримувачем спірних нежитлових приміщень загальною площею 36,4 м.кв. по вул.Богуна,3 у м. Львові є ЛКП "Затишне".

Відповідно до ст.2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендою визнається основане на договорі строкове платне користування майном, що необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст.4 Закону України „Про власність" власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать Закону.

У відповідності до ст.258 ЦК УРСР (чинним на час укладення договору) строк договору майнового найму визначається за погодженням сторін. Згідно п.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до п.5 ст.265 ЦК УРСР та п.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Законом України „Про оренду державного та комунального майна" - ст.26 - передбачено припинення дії договору оренди у разі закінчення строку, на який було укладено договір.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Виходячи із вимог ст. 17 вказаного Закону, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і з тих самих підстав, які були передбачені договором.

Як вбачається із доказів, представлених сторонами, позивач в межах передбачених законодавством строків, попереджав позивача про небажання продовжувати існуючий між сторонами договір оренди, у зв’язку з закінченням договору оренди, що повністю відповідає вимогам ст.ст. 4 та 48 Закону України  "Про власність".

Крім того, слід зазначити, що попередження про розірвання договору заздалегідь, тобто  раніше  ніж передбачено в ст. 17 Закону, а не протягом місяця після закінчення цього строку, також не може бути розцінене судом як порушення права орендаря, як суб’єкта господарювання чи позбавлення його законних прав чи інтересів. За загальним правилом закінчення строку дії договору є підставою для припинення договору. У ст. 764 ЦК України  встановлюється виняток з цього загального правила. Так, у разі продовження наймачем  користуватись майном  після закінчення строку за відсутності заперечень наймодавця договір не припиняється, і відповідно, наймодавець який не бажає продовжувати такий договір, повинен попередити про це наймача не пізніше одного місяця після закінчення терміну дії договору. Однак, законодавець не встановлює обмежень, щодо повідомлень наймача заздалегідь до закінчення строку договору, про бажання наймодавця не продовжувати договір після закінчення його строку.

Вище зазначене підтверджується п.12 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 25.05.2000 № 02-5/237 із змінами, внесеними роз’ясненням президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 № 02-5/609 в якому зазначено: „...таку заяву заінтересована сторона може подати і до закінчення строку дії договору оренди.”

Отже, позивачем належним чином попереджено відповідача про небажання продовжувати строк дії договору оренди.

01.02.06 року Управління комунального майна Львівської міської ради направило на адресу відповідача письмове повідомлення №12-325 про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди.

У відповідності до ч.2 ст. 291 ГК України „договір оренди припиняється у разі: закінчення строку на який його було укладено.”

Таким чином, договір оренди №7441 від 12.07.2000 року припинив свою дію з 16.01.2006 року, тобто з моменту закінчення терміну, на який його було укладено. Однак, відповідач всупереч вимогам закону, зокрема ч.1 ст.785 ЦК України та п.15.6 вказаного вище договору оренди, нежитлове приміщення не звільнив, по акту приймання-передачі в 15-денний термін, як це передбачено умовами договору, орендодавцю (балансоутримувачу) не передав.

07.02.06 року відповідач надіслав у відповідь листа №11/210 про продовження договірних стосунків. Комісією з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова рішенням від 29.03.06р. відмовлено відповідачу в переукладенні договору оренди, про що останнього було повідомлено листами від 21.04.06р. №12-1219 та від 16.06.06р. №12-1785. Тому подальше перебування в спірних приміщенням відповідача відбувається із порушенням норм закону.

Станом на жовтень 2006 року відповідач нежитлове приміщення по вул.Богуна,3 у м. Львові не звільнив, по акту приймання передачі в ЛКП „Затишне" не передав.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.284, 291 Господарського кодексу України, ст.ст. 763, 764, 777, 785 ЦК України та ст.ст.33,43,49,82,84 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задоволити повністю.

2. Виселити Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр при УМВС України у Львівській області (довідка ) із не житлових приміщень загальною площею 36, 4 м.кв. по вул. Богуна, 3 у м. Львові. Наказ видати відповідно до вимог ст.116 ГПК України.

3. Стягнути з Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВСУ у Львівській області, м. Львів, пл.. Ген.Григоренка, 3 (р/р 3882 УДК у Львівській області, МФО 325622, ) на користь Львівського комунального підприємства „Затишне”, м.Львів, вул. Котляревського, 37б (р/р 0404 ЗРФ АКБ „Трансбанк”, МФО 325622, )  85грн. 00коп. витрат по сплаті державного мита та 118грн. 00коп. витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу. Наказ видати відповідно до вимог ст.116 ГПК України.

Суддя                                                                                                       Гоменюк З.П.