ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.03.2007  року                                                                      Справа № 15/539пн

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів:                                             Єжової С.С.

Семендяєвої І.В.

при секретарі судового засідання Антоновій І.В.

та за участю представників сторін:

від позивача: Великохацький С.С.,  директор;

Шайтура О.М., довіреність № 83,  від 14.02.07,

від відповідача: не прибув

розглянувши

апеляційну скаргу          Дочірнього підприємства „Агролан” Товариства з обмеженою відповідальністю „Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства „Агрохім”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду          Луганської області

від          30.01.2007

у справі          № 15/539пн (суддя Пономаренко Є.Ю.)

за позовом          Дочірнього підприємства „Агролан” Товариства з обмеженою відповідальністю „Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства „Агрохім”, м. Луганськ

до відповідача          Лутугінського комунального підприємства бюро технічної інвентаризації, м. Лутугіне

про          визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство „Агролан” Товариства з обмеженою відповідальністю „Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства „Агрохім” звернулося до господарського суду Луганської області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно та зобов’язання відповідача - Лутугінське комунальне підприємство бюро технічної інвентаризації провести державну реєстрацію права власності на ці об’єкти нерухомості.

Рішенням від 30.01.2007 у справі № 15/539пн господарський суд Луганської області визнав недійсним договір купівлі – продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності від 03.03.2003 в частині продажу певного кола нерухомого майна; в задоволенні позову відмовив повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Луганської області від 30.01.2007 у справі № 15/539пн скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач вказує на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне з’ясуванням обставин, що мають суттєве значення для справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, своїм правом на участь у судовому процесі не скористався, що не перешкоджає розгляду справи у даному засіданні.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Вислухавши представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення суду слід скасувати, але у позові відмовити з наступних підстав.

03.03.2003 між фізичними особами, визначеними в додатку №2 до договору, як продавцями та Дочірнім підприємством „Агролан” Товариства з обмеженою відповідальністю „Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства „Агрохім” укладено договір купівлі – продажу майна, яке, як зазначено в договорі, знаходиться в спільній частковій власності фізичних осіб. Перелік майна міститься в додатку №1 до договору.

Оскільки заявлені позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на вказаному договорі купівлі – продажу, суд першої інстанції перевірив його відповідність вимогам законодавства і дійшов висновку, що договір має бути визнано судом недійсним згідно п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України в частині продажу нерухомого майна, тому що є нотаріально непосвідченим.

Відтак, вимоги по визнанню права власності позивача на нерухоме майно, що ґрунтуються на вищезгаданому договорі, відхилено, як і вимоги по зобов’язанню відповідача провести державну реєстрацію права власності на такі об’єкти нерухомості.

Такий висновок суду першої інстанції судова колегія вважає помилковим.

По перше, за вимогами про визнання права власності Лутугінське бюро технічної інвентаризації не є належним відповідачем, оскільки спору про право власності з позивачем не має. За таких обставин по першій вимозі позивача має бути відмовлено вже тільки з цієї підстави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на ст. 209, 657, п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та вважає, що Цивільний кодекс України набрав чинності після укладання договору купівлі – продажу від 03.03.2003, дія даного кодексу на угоди, укладені до набрання ним чинності, розповсюджується лише на процедуру розірвання та зміни даних угод. Одночасно скаржник посилається на Цивільний кодекс УРСР та стверджує, що нотаріальна форма на даний вид договорів не була обов’язковою, а могла бути здійснена у разі пропозиції одної із сторін договору.  Крім того, суд першої інстанції за своєю ініціативою визнав недійсним договір, який фактично виконується сторонами і жодна з сторін не вимагала його анулювання.

Доводи апеляційної скарги судом приймаються до уваги частково.

На час укладання договору – 03.03.2003 діяв Цивільний кодекс УРСР, тому при вирішенні питання щодо дійсності угоди суд застосовував норми законодавства, які були чинними на момент її укладання.

В процесі розгляду справи суд першої інстанції встановив, що однією із сторін договору купівлі – продажу є фізична особа, договір не був посвідчений нотаріально.

Відповідно ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, договір купівлі – продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги, відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу УРСР, тягне за собою недійсність договору.

Але у даному випадку предметом договору не є  житловий будинок.

На час укладання спірної угоди нотаріальне посвідчення договорів купівлі – продажу нежитлових приміщень Цивільним кодексом УРСР не вимагалось.

Керуючись п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції визнав недійсним договір купівлі – продажу майна від 03.03.2003, який був укладений між позивачем та представником фізичних осіб, які не залучались до участі у справі і не могли бути залучені у господарському процесі.

Таким чином, суд прийняв рішення стосовно прав та обов’язків фізичних осіб, що не брали участі при розгляді даної справи.

Щодо зобов’язання відповідача провести державну реєстрацію нерухомого майна, то ці вимоги до задоволення не підлягають з таких підстав.

У матеріалах справи відсутні будь – які докази права власності фізичних осіб – продавців нерухомого майна та докази його реєстрації в бюро технічної інвентаризації.

Згідно відзиву відповідача (а.с. 36-37 т. ІІ) право власності на нерухоме майно не зареєстроване.

В матеріалах справи знаходяться рішення реєстратора про відмову в реєстрації права власності, які позивачем не оскаржувалися.

На підставі вищевикладеного, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, але у позові слід відмовити з інших підстав.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній скарзі покладається на заявника скарги (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п.  4, ч. 1 ст. 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ :

1.   Апеляційну скаргу  Дочірнього підприємства „Агролан” Товариства з обмеженою відповідальністю „Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства „Агрохім” на рішення господарського суду Луганської області від 30.01.2007 у справі №  15/539пн  задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 30.01.2007 у справі                № 15/539пн скасувати.

3. У задоволенні позову відмовити.

Головуючий суддя                                                          Т.Ф. Парамонова

Суддя                                                                              С.С. Єжова

Суддя                                                                              І.В. Семендяєва