СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

23 травня 2007 року

Справа № 2о-125/06 (22-Ц-635/07)

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

3-ої особи: ОСОБА_5,
довіреністьНОМЕР_1;

розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя (суддя    Старова Н.Е.) від 13.06.2006 у справі №
2о-125/06 (22-Ц-635/07)

за позовом          ОСОБА_2
(АДРЕСА_1)

до           малого підприємства "МІКОМ" (вул.
Комунальна, 29-а,Сімферополь,95001); (м. Сімферополь, вул. Садова, 83, 95034)

третя особа: ОСОБА_1(АДРЕСА_2)

про встановлення факту недійсності
Статуту малого підприємства "МІКОМ" від 12.10.2000 року, Установчого
договору від 12.10.2000 року та змін, внесених до Статуту від 07.06.2001 року
та від 25.12.2003 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням суду Залізничного району м.
Сімферополя від 13.06.2006 у справі № 2о-125/06 (22-Ц-635/07) заявлені
вимогиОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Встановлено факт недійсності
статуту малого підприємства "МІКОМ".

Встановлено факт недійсності змін
зареєстрованих у статуті малого підприємства "МІКОМ" від 07.06.2001,
та від 25.12.2003.

В основу рішення покладено головний
висновок суду про те, що, оскільки документально підтверджується недійсність
установчих документів відповідача, то, таким чином, можливо задовольнити
позовні вимоги і встановити певні факти.

Не погодившись з цим судовим актом,
ОСОБА_1звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати,
залишити позов без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що суд прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, заявник апеляційної скарги
зазначає, що дане рішення стосується його прав та інтересів, як одного із
засновників малого підприємства "МІКОМ", тоді як суд першої інстанції
до участі у справі в якості відповідачів не залучив жодного засновника.

Ухвалою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 27.03.2007 у справі № 2о-125/06 (22-Ц-635/07)
справу скеровано до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 10.05.2007 у даній справі ОСОБА_1 було
залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору.

Розпорядженням заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.05.2007 суддів
Щепанську О.А. та Прокопанич Г.К. замінено на суддів Горошко Н.П. та Гоголя
Ю.М.

Сторони у судове засідання не
з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не
скористались.

До початку розгляду справи від
позивача до суду надійшло клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку
з погіршенням стану здоров'я. Однак, будь-яких доказів суду не представив,
причину неможливості явки повноважного представника у судове засідання не
обґрунтував.

Відповідач про причини неявки суд
не повідомив.

Відповідно до статті 98
Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були
належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України, зобов'язує сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання
представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх
участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим
розглянути справу за відсутності нез'явившихся представників сторін за наявними
документами в матеріалах справи.

Повторно розглянувши справу у
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши
матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Попередньою інстанцією було
встановлено, що 10.01.1989 зареєстрований кооператив „ЄПОХА”, який 07.04.1992
був перереєстрований в МП „МІКОМ”, як правонаступник кооперативу „ЄПОХА” з
пайовою участю співзасновників: ОСОБА_2 -80 %, ОСОБА_3 -20 %.

За інформацією з Управління
Державної реєстрації у реєстраційній справі МП „МІКОМ” є установчий договір МП
„МІКОМ” зареєстрований виконавчим комітетом Залізничної районної Ради народних
депутатів м. Сімферополя за № 0405570ю0020376 від 12.10.2000 (а. с. 10).

При цьому, суд Залізничного району
міста Сімферополя дійшов до висновку про те, що інформація була помилково
внесена в реєстраційну справу МП „МІКОМ”.

Однак, апеляційна інстанція не може
погодитися з тим, що позивачем вірно був обраний спосіб захисту своїх прав та
інтересів, визначаючи такий предмет справи як „встановлення факту недійсності
Статуту малого підприємства "МІКОМ" від 12.10.2000 року, Установчого
договору від 12.10.2000 року та змін, внесених до Статуту від 07.06.2001 року
та від 25.12.2003 року”, і можливістю розгляду даних обставин в провадженні, де
в якості відповідача визначено лише мале підприємство "МІКОМ".

Так, відповідно до частини 2 статті
16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує
право;

4) відновлення становища, яке
існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування  збитків
та  інші   способи
відшкодування майнової

шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу

державної влади,  органу  влади
Автономної  Республіки  Крим
або

органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, обраний спосіб захисту
права позивачем не відповідає зазначеної нормі закону.

Крім того, судова колегія вважає
необхідним звернути увагу на наступні положення чинного законодавства.

Згідно з пунктом 2 статті 34 Закону
України "Про підприємства в Україні" підприємство ліквідується у
випадку, якщо рішенням суду будуть визнані недійсними установчі документи й
рішення про створення підприємства. Підставами для визнання зазначених
документів недійсними можуть бути вчинені при оформленні цих документів
порушення чинного законодавства, які позбавляють їх юридичної сили;
невідповідність фактичним обставинам зазначених в установчих документах
відомостей щодо виду підприємства та форми власності, на якій воно засноване,
тощо.

Вирішення справи про визнання
недійсними установчих документів (установчого договору та статуту) акціонерного
товариства та скасування державної реєстрації без залучення як відповідачів
осіб, що є засновниками акціонерного товариства, розцінюється як порушення
процесуального законодавства, оскільки засновники акціонерного товариства є
тими особами, які мають відповідати за позовом у частині вимог про визнання
недійсним установчого договору товариства.

Необхідність прийняття до уваги
вищенаведених норм та обставин, говорить „Узагальнення судової практики
вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України "Про
господарські товариства" у частині регулювання діяльності акціонерних
товариств Верховного суду України”.

При цьому, слід зазначити, що
позивач у даній справі, фактично, намагається ліквідувати підприємство, шляхом,
що суперечить чинному законодавству, і який є тотожним законному способу
захисту права - визнання недійсними установчих документів.

Згідно частині 2 статті 256
Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку  можуть
бути  встановлені  також
інші факти,   від   яких
залежить  виникнення,  зміна
або  припинення особистих  чи
майнових  прав  фізичних осіб, якщо законом не визначено
іншого порядку їх встановлення.

На думку судової колегії, у даному
випадку, обставини справи свідчать про неможливість та помилковість
застосування норм вищенаведеної статті.

Крім того, оскільки матеріали
справи, а саме статутний договір малого підприємства "МІКОМ",
свідчать про те, що засновниками товариства є
декілька осіб - ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, більш з яких не були
залучені до справи в якості співвідповідачів, то, таким чином, необхідно
визнати протиправним обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів,
та таким, що суперечить матеріальним та процесуальним нормам закону.

Виходячи з вищенаведеного, судова
колегія вважає, що рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя прийнято
з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з тим
підлягає скасуванню.

Керуючись статтею 101, пунктом 2
статті 103, пунктом 4 статті 104, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

2.          Рішення Залізничного районного суду
м. Сімферополя від 13.06.2006 у справі № 2о-125/06 (22-Ц-635/07) скасувати.

3.          Прийняти нове рішення.

4.          У позовіОСОБА_2 до малого
підприємства „МІКОМ" про встановлення факту недійсності Статуту малого
підприємства "МІКОМ" від 12.10.2000 року, Установчого договору від
12.10.2000 року та змін, внесених до Статуту від 07.06.2001 року та від
25.12.2003 року - відмовити.

Головуючий суддя

Судді