ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"18" січня 2007 р.                                        Справа № 3/346а/44а

« 18 »  січня  2007 року                                                             справа №  3/346а/44а

11 год. 30 хв.

За позовом Підприємства споживчої кооперації „Центр інформаційних технологій” Чернігівської обласної спілки споживчих товариств м.Чернігів, проспект Перемоги, 139

до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському  районі м.Чернігова м.Чернігів, проспект Перемоги, 141

про визнання недійсною вимоги про сплату боргу

Суддя               В. М. Репех

За участю секретаря судового засідання   Рубан Н. О.

Представники сторін :

від позивача:   Лещенко Я. О. – юрисконсульт, довіреність № 14 від 18.01.2007р.

від відповідача: Грищенко І. В.–головний спеціаліст –юрисконсульт УПФУ в Деснянському районі м.Чернігова, довіреність № 04/01 від 03.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Постанова прийнята після перерви оголошеної в засіданні згідно статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач заявив позов про скасування вимоги про сплату боргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Чернігова № Ю-47.02/393-06 від 01.07.2006р. на суму 121224,96 грн.

При цьому позивач зазначає, що  він є платником єдиного податку за ставкою 10 %, а тому на підставі статті 6 Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” не є платником страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що з 01.01.04 р. набрав чинності Закон України „Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-IV, який не містить виключень від його застосування для платників єдиного податку.

Суд,  з’ясувавши обставини та докази по справі, встановив наступне:

Підприємство споживчої кооперації „Центр інформаційних технологій” Чернігівської обласної спілки споживчих товариств  зареєстровано в управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Чернігова як платник страхових внесків на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування.

Підприємство є суб”єктом підприємницької діяльності –юридичною особою, платником єдиного податку, який щомісяця за період з 2004 по 2006 рік подавав до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Чернігова розрахунки сум страхових внесків, в яких відображено розмір нарахованого фонду оплати праці працівників та суму нарахованих на даний фонд страхових внесків, які підлягають сплаті.

Позивачем отримано вимогу про сплату боргу № Ю-47.02/393-06 від 01.07.2006р. на суму 121224,96 грн.

01 січня 2004 року набув чинності Закон України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-IV, який передбачає перехід від системи пенсійного забезпечення до страхової пенсійної системи, а також залежність розмірів пенсій від страхового стажу та заробітку, з якого фактично були сплачені страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Законодавство про пенсійне забезпечення  базується на Конституції України, складається   з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-IV, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, Законів, якими   встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного  страхування  та  недержавного пенсійного забезпечення,  міжнародних  договорів  з  пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне  забезпечення,  що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону № 1058 регулюються відносини,  що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного  пенсійного  страхування. Дія  інших  нормативно-правових  актів  може  поширюватися  на  ці відносини  лише  у  випадках,  передбачених  цим  Законом,  або  в частині, що йому не суперечить.          Виключно цим Законом визначаються принципи та     структура    системи    загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб,  які підлягають  загальнообов'язковому  державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування,  обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом першим статті 11 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-IV установлено, що загальнообов'язковому державному    пенсійному    страхуванню підлягають особи, які  працюють на підприємствах,  в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України,  незалежно  від  форми  власності,  виду діяльності   та   господарювання,   у   філіях,   представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств  та організацій,  в  об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи  юридичних  та фізичних  осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,  які обрали особливий  спосіб  оподаткування   (фіксований   податок,   єдиний податок,   фіксований   сільськогосподарський   податок,  придбали спеціальний  торговий  патент)  на   умовах   трудового   договору (контракту)   або   працюють   на   інших   умовах,   передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону № 1058 страхувальниками цих осіб є  їх роботодавці, які  відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов”язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону нараховувати,  обчислювати  і  сплачувати  в   установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-IV  зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування.  На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть   встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов”язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом № 400/97-ВР, яким разом із Законом N 1058-IV не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов”язкове державне пенсійне страхування для суб”єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, страхові внески на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов”язок сплачувати страхові внески на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб”єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України від 3 липня 1998 року № 727 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” регулює питання оподаткування суб”єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону N 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” про звільнення суб”єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і застосуванню не підлягають.

Статтею 19 Закону N 1058-IV установлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов”язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат  на  оплату  праці(грошового  забезпечення)  працівників,  що  включають  витрати на виплату  основної  і  додаткової   заробітної   плати   та   інших заохочувальних   та   компенсаційних   виплат.

Отже, обов’язковість сплати страхового внеску на загальнообов’язкове пенсійне страхування не пов’язується із статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності, а спір по даній справі не підпадає під правовідносини, що регулюються Указом № 727/98. Вимоги пенсійного органу по сплаті внесків до Пенсійного фонду України з суми оплати праці ( грошового забезпечення ) працівників обґрунтовані.

Таким чином, доводи позивача є неправомірними.

При таких обставинах, враховуючи вищезазначене, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 72, 86, 158, 160-163, 167, 186, 254, 255, пунктом 6 розділу VII  Кодексу адміністративного судочинства України суд, –

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України  заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова  суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку.

У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду,  яка набрала законної сили,  є обов'язковою для осіб,  які беруть  участь  у  справі,  для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини,  які  були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,  в  одній  адміністративній   справі   не   можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя                                                                                                В. М. Репех

Повний текст постанови підписаний