ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2007 р.
№ 05-5-31/1294

Вищий  господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого
Т.Б.  Дроботової,

суддів :
Н.О. Волковицької,
Л. І.  Рогач

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Інвест”

на  ухвалу
господарського суду м. Києва від 02.02.2007р.

у справі
№ 05-5-31/1294

господарського суду
м. Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Інвест”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Гетьман-Інвест”

про
стягнення 878 455,50 грн.

за участю представників:

позивача
Тютюма К.В., дов. від 02.01.2007р.

відповідача
не з’явились (про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Інвест” звернулось до господарського суду м.Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьман-інвест»про стягнення заборгованості у розмірі 878455,50 грн.

Ухвалою господарського суду м.Києва від 02.02.2007р. (суддя Н.І.Качан) позовну заяву повернуто без розгляду на підставі пунктів 3, 6 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала вмотивована тим, що відповідно до статті 36, пункту 2 статті 57 цього Кодексу позивачем не подано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, оскільки ксерокопії документів належним чином не засвідчені та відсутні докази надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Не погоджуючись з судовими рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Інвест”, звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу господарського суду, та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Скаргу мотивовано доводами про порушення судом  першої інстанції норм процесуального права, а саме, статтю 38, пункти 3, 6 статті 63 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, позивач зазначає про відсутність підстав для повернення позовної заяви відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, не скористався правом на участь представника у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Ухвала господарського суду м. Києва від 02.02.2007р. грунтується на недодержанні скаржником вимог пунктів 3,6 статті 63  цього Кодексу, а саме, у позовній заяві не вказано обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Відповідно до пункту 5 статті 54 цього Кодексу позовна заява повинна містити: виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Статтею 32 вказаного Кодексу встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

З додатків до позовної заяви доданих до матеріалів справи вбачається, що ТОВ “Сервіс-Інвест” додано до позову копії документів, що підтверджують викладені в заяві обставини, це:

-           Договір поруки № 91 -У/2006 від 26.04.2006 р.

-          Договір про постачання електричної енергії № 3 0207 000 від 31 грудня 2004 року, протокол розбіжностей, протокол узгодження розбіжностей, Додаткові угоди №№ 1,2,3, Додаток № 2 до цього Договору.

-          Додаткова угоди від 25 квітня 2006 р. до Договору про постачання електричної енергії № 3 0207000 від 31 грудня 2004 року.

-          Розрахунок суми заборгованості.

-          Лист№ 08-06/2580 від 01.08.2006 р. та квитанції про вручення.

-          Лист №08-06/2931  від 05.09.2006 р., розрахунок суми заборгованості               та повідомлення про вручення.

-            Лист № 08-13/3257 від 06.10.2006 р., розрахунок суми заборгованості, опис вкладення до цінного листа, квитанція та повідомлення про вручення.

-          Лист № 08-06/3582 від 02.11.2006 р., розрахунок суми заборгованості, опис вкладення до цінного листа, повідомлення про вручення.

-          Лист № 08-04/4084 від 08.12.2006 р., розрахунок суми заборгованості, опис вкладення до цінного листа, повідомлення про вручення.

-          Лист № 08-04/0134  від  11.01.2007 р., розрахунок суми       заборгованості, опис вкладення та квитанції.

З матеріалів справи вбачається, що копії цих документів подані з відміткою «згідно з оригіналом»та підписом посадової особи підприємства та відбитком печатки, що відповідає вимогам статті 36 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Статтею 34 цього ж Кодексу встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, посилання господарського суду на те, що позивачем не подано доказів, що підтверджують викладені в справі обставини, оскільки ксерокопії зазначених документів належним чином не засвідчені (не зазначена посада, прізвище та ініціали особи, що засвідчувала ці документи, та дата їх засвідчення), не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки суд, не заперечуючи того, що надані позивачем документи мають значення для справи, виходив з їх непереконливості та недостатності.

Разом з тим, стаття 38 цього Кодексу встановлює, що якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Якщо, на погляд суду, надані копії документів належним чином не засвідчені, суд може зобов'язати позивача надати суду належним чином засвідчені копії, а в разі необхідності - оригінали.

Відповідно до пункту 3 статті 63 вказаного Кодексу суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Зазначена норма передбачає обов’язковість зазначення обставин позову, зазначення доказів цих обставин та обгрунтованого розрахунку стягуваної чи оспорюваної суми.

Відтак, якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на статтю 63 Господарського процесуального кодексу. Зокрема, у цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

Таким чином, виходячи з вимог статті 38 Господарського процесуального кодексу України, посилання суду на порушення позивачем пункту 3 статті 63 цього Кодексу безпідставне.

Окрім цього, в оскаржуваній ухвалі господарського суду м.Києва вказано, що позивачем не подано обгрунтованого розрахунку стягуваної чи оспорюваної суми та доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів та будь-яких доказів на підтвердження того, що усі додані до позовної заяви документи у відповідача є, позивач суду не надав.

З матеріалів справи, зокрема, з опису вкладення до цінного листа, яким позовна заява з доданими документами направлені до господарського суду м.Києва вбачається, що ТОВ «Сервіс-Інвест»додано  до позовної заяви розрахунок суми заборгованості ТОВ «Гетьман-інвест»за договором поруки №91-У/2006 від 26.04.2006 року та опис вкладення до листа про направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів та квитанцію.

Пунктом 36 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1155 встановлено, що розрахунковий документ, виданий відправникові поштового відправлення може вважатися належним доказом надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відсутність опису вкладення до листа не тягне за собою наслідків у вигляді повернення позовної заяви, оскільки згідно з пунктом 78 названих Правил  листи, бандеролі і посилки приймаються з таким описом лише за бажанням відправника, відтак у господарського суду відсутні правові підстави спонукати відправників до обов’язкового оформлення описів вкладення.

Відповідно до частини 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, якщо цих документів у сторін немає.

ТОВ «Сервіс-Інвест»зазначає, що відповідач має додані до позовної заяви документи, які не були йому направлені. Зокрема, пунктом 6.10 договору поруки №91-У/2006 від 26.04.2006р. передбачено, що його складено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, тобто цей договір у відповідача є; у пункті 2.2. цього ж договору вказано, що поручитель (ТОВ “Гетьман-інвест”) підтверджує, що він отримав в момент підписання цього договору копії договору постачання, додатки та додаткову угоду від 25.04.2006р. до цього договору постачання, тобто договір про постачання електричної енергії №30207000 від 31.12.2004р., протокол розбіжностей, протокол узгодження розбіжностей, додаткові угоди №№1,2,3, додаток №2 до цього договору, додаткова угода від 25.04.2006р. до договору про постачання електричної енергії №30207000 від 31.12.2004р. у відповідача є.

Розрахунок суми заборгованості відповідачу було направлено разом з позовною заявою, що підтверджується описом вкладення до цінного листа від 26.01.2007 р.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що отримання листа №08-06/2580 від 01.08.2006 р. підтверджується квитанцією про вручення, листа № 08-06/2931 від 05.09.2006р., розрахунку суми заборгованості - повідомленням про вручення, листа №08-13/3257 від 06.10.2006р., розрахунку суми заборгованості, квитанцією та повідомленням про вручення, листа №08-06/3582 від 02.11.2006р., розрахунку суми заборгованості - повідомленням про вручення, листа №08-04/4084 від 08.12.2006р., розрахунку суми заборгованості- повідомленням про вручення, листа №08-04/0134 від 11.01.2007р.; розрахунку суми заборгованості - квитанцією про направлення листа ТОВ «Сервіс-Інвест».

Протокол № 7 загальних зборів учасників ТОВ «Гетьман-інвест»про надання поруки ТОВ «Сервіс-Інвест»є внутрішнім документом відповідача, ним же складений, отже відповідно до статті 56 цього Кодексу не потребує надіслання його відповідачу.

Таким чином, перелік документів, доданих до позовної заяви, а також зазначені вище обставини свідчать про отримання або оформлення безпосередньо ТОВ «Гетьман-інвест»вказаних у переліку документів, підтверджують наявність доданих до позовної заяви документів у відповідача.

Отже, господарський суд м. Києва необгрунтовано застосував статтю 38, частину 1 статті 56 та пункти 3, 6 статті 63  Господарського процесуального кодексу України, що призвело до ухвалення невірної ухвали про повернення позовної заяви.

Згідно статті 1115 зазначеного Кодексу у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.

Враховуючи викладене, оскаржену ухвалу не можна визнати законною й обґрунтованою, у зв’язку з чим її слід скасувати, а позовні матеріали передати на розгляд до господарського суду м. Києва.

Керуючись статтями пунктом 3 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Інвест” задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2007р. у справі №05-5-31/1291 господарського суду міста Києва скасувати.

Позовні матеріали направити на розгляд по суті до господарського суду міста Києва.

Головуючий                                                                                           Т. Дроботова

Судді:                                                                                                      Н. Волковицька

Л.Рогач