Харківський апеляційний
господарський суд
16 травня 2007 року                                                                          Адміністративна
Справа № АС-03/481-06
Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду у складі:
головуючого судді  Бондаренко В.П., суддів  Лакізи В.В., Токара М.В.
при секретарі Саутенко К.О.
за участю представників сторін:
позивача -  ОСОБА_2., дор. від 07.12.2006 р.
1-го відповідача - Федоренко
О.А., дор. № 2413/10-205 від 16.02.2007 р.
2-го відповідача -Фалько Л.В.,
дор. № 4233/10/10-105 від 21.11.2006 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги позивача (вх.
1268Х/1-9), 1-го відповідача (вх. № 1269Х/1-9) та 2-го
відповідача (вх. № 1270Х/1-9) на постанову господарського суду
Харківської області  від  16.02.07 року по  справі № АС-03/481-06
до 1. ДПІ у Дзержинському районі м.
2. ДПА у Харківській області, м. Харків
про визнання недійсним повідомлення,  -
Постановою господарського суду Харківської області від 16.02.2007
року по  справі № АС-03/481-06 (суддя
Водолажська Н.С.) позовні вимоги задоволені частково. Визнано недійсним
податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 20.07.2006 р., податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_2  від
30.01.2006 р. в частині застосування штрафних санкцій в сумі 2344 грн, рішення
ДПА в Харківській області НОМЕР_3 від 13.07.2006 р. в частині застосування
штрафних санкцій в сумі 1211,50 грн. В решті вимог у позові відмовлено.
Крім того, з державного бюджету на користь позивача стягнено 3,40
грн. витрат по сплаті державного мита.
Позивач не погодився з постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить
оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову.
Перший відповідач не погодився з постановою в частині задоволених
позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить оскаржувану постанову в цій частині скасувати та
прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному
Другий  відповідач не
погодився з постановою в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення
норм матеріального права, просить оскаржувану постанову в цій частині скасувати
та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному
Перший відповідач, ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, у
запереченні на апеляційну скаргу позивача просить постанову суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін, а апеляційну скаргу
позивача -без задоволення.
Позивач також надав заперечення на
апеляційні скарги відповідачів, в якому просить залишити їх без
задоволення, а постанову суду в частині задоволених позовних вимог - без змін.
Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин
справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, правильність
застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального
права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 195 КАС
України, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача та відмову у
задоволенні апеляційних скарг першого та другого відповідачів, виходячи з
Позивач, СПДФО ОСОБА_1, звернувся до господарського суду з
адміністративним позовом до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова та ДПА у Харківській
області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова від 30.01.2006 р. НОМЕР_2 про визначення
податкового зобов'язання по ПДВ в сумі 4688 грн та застосування фінансових
санкцій в сумі 8464 грн. та рішення ДПА у Харківській області НОМЕР_3 від
13.07.2006 р. на суму 3555,50 грн.
У подальшому позивач доповнив позовні вимоги та просив суд визнати
недійсними податкові повідомлення рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
області НОМЕР_3 від 13.07.2006 р. на суму 3555,50 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, в 2005 р. фахівцями ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова було проведено виїзну планову документальну
перевірку позивача з питань дотримання
податкового законодавства за період з 01.04.2002 р. по 31.03.2005 р.,
про що був складений акт перевіркиНОМЕР_4 від 26.01.2006 р. та донараховано до
сплати податкове зобов'язання по ПДВ в сумі 4688 грн. та фінансові санкції в
За результатами перевірки були складене податкове
повідомлення-рішення від 30.01.2006 р. НОМЕР_2, яким позивача було зобов'язано
В акті перевірки зазначено, що у період, що перевірявся,
підприємець використовував спрощену систему оподаткування та звітності, про що
отримував свідоцтва та був зареєстрований платником ПДВ з 14.10.1999 р., про що
отримав свідоцтво НОМЕР_6. При перевірці питання правильності обчислення ПДВ
перевіряючими були встановлені порушення підприємцем вимог п. 6.1.1 ст. 6, п.
7.2.8, п. 7.3.1, п. 7.7.1 та п. 7.7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на
додану вартість”, пов'язані з тим, що підприємець не подавав до ДПІ податкову
звітність про ПДВ за період з квітня 2002 р. по березень 2005 р., не
нараховував та не сплачував до бюджету ПДВ за вказані податкові періоди.
Для встановлення в ході перевірки обсягів придбання та продажу
товарів, тобто визначення податкових зобов'язань та податкового кредиту по ПДВ,
перевіряючими були використані дані книги обліку доходів та витрат, податкові
накладні, накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів, чеки. За
показниками перелічених документів загальний обсяг придбаних товарів становить
357652 грн., а проданих товарів (без ПДВ) -381090 грн. Обсяги придбаних та
реалізованих товарів позивачем не заперечуються.
Керуючись приписами п. 7.7.1 ст. 7 Закону України “Про податок на
додану вартість” перевіряючі визначили розмір податкових зобов'язань по ПДВ за
звітні періоди в межах періоду, що перевірявся, в сумі 4688 грн.
Як свідчать матеріали справи, з наданих позивачем при проведенні
перевірки документів відповідач не мав можливості визначити момент переходу
СПДФО ОСОБА_1 на спрощену систему оподаткування, оскільки цей момент знаходився
за межами періоду, що перевірявся і відповідач його не встановив.
Відповідачем не надано доказів того, що позивач здав свідоцтво
платника ПДВ, отримане ним 14.10.1999 р. Позивач за даними ДПІ не був
виключений із реєстру платників ПДВ.
Перший відповідач зазначає, що позивачем з 01.04.2002 р. було
обрано спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку. Однак вказане не відповідає дійсності,
оскільки позивач до 01.04.2002 р. вже був на спрощеній системі оподаткування.
Доказами цього є звіти платника єдиного податку, які позивач подавав до ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова за 1 квартал 2002 р. та за 3 квартал 2001 р.
Отже, позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування з
жовтня 2001 р. В цей період діяв “Порядок видачі свідоцтва про сплату єдиного
податку", затверджений Наказом ДПА України № 599 від 29.10.1999 р. та
зареєстрований Мінюстом України 02.11.1999 р. за № 752/4045. В додатку № 1 до
Порядку було затверджено форму заяви СПДФО до ДПІ про право застосування
спрощеної системи оподаткування. Бланком цієї заяви передбачено прохання СПДФО
з певного кварталу перевести його на спрощену систему оподаткування та одночасно
прийняти Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ та скасувати реєстрацію як
Таким чином, якщо ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова діяла в
межах встановлених повноважень, то вона не могла прийняти від позивача  заяву, викладену в іншій формі. Форму заяви
було змінено наказом ДПА України від 28.12.2001 р. і з цього моменту у заяві не
зазначалось прохання  про прийняття
свідоцтва та скасування реєстрації платника ПДВ.
Викладене свідчить, що позивач не міг не здати свідоцтво платника
ПДВ до податкової інспекції, а також просив скасувати реєстрацію платника ПДВ.
Положення про Реєстр платників податку на додану вартість в
редакції, що діяла в 2005 р. містить порядок виключення платників податку на
додану вартість з Реєстру. Пунктом 25.1. передбачені конкретні випадки, коли
виключення з реєстру здійснюється за заявою платника податків: ні один із
вказаних випадків не стосується позивача, однак суд першої інстанції не дав
цьому належну оцінку.
Що стосується правомірності донарахування відповідачем штрафних
санкцій, то висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи,
діючому законодавству, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для
справи, виходячи з наступного.
На підставі положень Указу Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" СПДФО ОСОБА_1 здійснював свою підприємницьку діяльність у
період з 3 кварталу 2000 р. та до цього часу на умовах спрощеної системи
оподаткування зі сплатою єдиного податку.
13.06.2000 р. позивач подав у встановленому порядку заяву про
право застосування спрощеної системи оподаткування, в якій зазначив, що просить
перевести його на спрощену систему оподаткування, прийняти свідоцтво про
реєстрацію платника ПДВ НОМЕР_6 та скасувати реєстрацію як платника ПДВ.
Заява позивача була задоволена. На підтвердження про перехід на
спрощену систему оподаткування йому було видане у встановленому порядку
свідоцтво про сплату єдиного податку. У зазначений період підприємець визначав
свої податкові зобов'язання та подавав до органу ДПІ податкову звітність
відповідно до умов діяльності за спрощеною системою оподаткування, що
підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, 13.06.2000 р. свідоцтво платника ПДВ було повернено
до ДПІ. Відповідачем даний факт не спростований, тому суд першої інстанції дав
неправильну оцінку тому факту, що в заяві позивача викладено прохання прийняти
свідоцтво та скасувати реєстрацію платника ПДВ, а дійшов висновку, що подана
заява містить стандартній текст.
Відповідно до положень Закону України "Про систему
оподаткування", Указу Президента України “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" та
Закону України "Про державну підтримку малого підприємництва" в
Україні запроваджено дві самостійні системи оподаткування: звичайну і спрощену.
Звичайна система запроваджена Законом України "Про систему
оподаткування" та конкретними законами про податки (збори, обов'язкові
платежі), у спірній ситуації - Законом України "Про податок на додану
вартість", які зобов'язують платників податків справляти відповідні
податки (обов'язкові платежі), що передбачені ст. 13 та 14 Закону "Про
систему оподаткування". Спрощена система запроваджена Указом N 727/98 і
закріплена в Законі України "Про державну підтримку малого
підприємництва", суть якої полягає в заміні сплати, передбачених звичайною
системою оподаткування податків (у тому числі і ПДВ) сплатою єдиного податку.
Відповідно до ст. 6 Указу “Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкти
підприємницької діяльності - фізичні особи, які сплачують єдиний податок, не є
платниками наведених у цій статті податків і зборів, зокрема і ПДВ.
Зазначена норма повинна застосовуватись і до спірних правовідносин
із господарської діяльності позивача, який у період, за який проведені
донарахування ПДВ за перевіркою ДПІ, сплачував єдиний податок та здійснював
податковий облік за спрощеною системою оподаткування.
Статтею 4 Указу президента України “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва"  передбачено право підприємця (на його вибір)
застосовувати одночасно як спрощену, так і звичайну систему оподаткування.
Однак таке рішення підприємця на реалізацію цього права повинно бути оформлено
його волевиявленням у формі відповідної заяви та повинно бути прийняте після
переходу на спрощену систему оподаткування. Сам по собі факт нескасування
органом державної податкової служби виданого до переходу на спрощену систему
оподаткування свідоцтва платника ПДВ, яке було повернено до ПДІ, не свідчить
про наявність у суб'єкта сплати єдиного податку права на сплату ПДВ, з
яким пов'язане оформлення податкових накладних та видача їх покупцям товарів
(послуг), а також формування податкового кредиту продавцям (платникам ПДВ).
Оскільки матеріалами справи не встановлено фактів зловживання з
боку позивача щодо оформлення та видачі податкових накладних, формування ним
податкового кредиту, висновки суду першої інстанції щодо правомірності
донарахування 1-м відповідачем ПДВ до сплати у зв'язку з визнанням його
платником цього податку є необгрунтованими.
Відповідно до п.4.4.1. ст. 4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" в разі коли норма закону чи іншого нормативного акту,
або різних нормативно-правових актів допускає неоднозначне трактування прав і
обов'язків платника податків чи контролюючих органів рішення приймається на
користь платника податків. Отже, крім наведених підстав у спірній
ситуації рішення повинне бути прийняте на користь платника податків, тобто
Крім того, суд першої інстанції, визнавши недійсним рішення ДПА у
Харківській області НОМЕР_3 від 13.07.2006 р. в частині застосування штрафних
санкцій в сумі 1211,50 грн., безпідставно відмовив у визнанні недійсним в цій
же частині податкового повідомлення-рішення НОМЕР_5 від 20.07.200 6р., яке було
прийнято ДПІ у Дзержинському районі на підставі рішення ДПА у Харківській
області НОМЕР_3 від 13.07.2006 р. і фактично продублювало його. Стягнення
штрафних санкцій проводиться не на підставі рішення ДПА у Харківській області
НОМЕР_3 від 13.07.2006р., яке суд першої інстанції визнав недійсним, а на
підставі податкового повідомлення-рішення НОМЕР_5 від 20.07.2006 р.
Таким чином, відмова у визнанні недійсним податкового
повідомлення-рішення НОМЕР_5 від 20.07.2006 р. в частині застосування штрафних
санкцій в сумі 1211,50 грн. є необгрунтованою.
З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови місцевим господарським судом були неповно з'ясовані
обставини справи та порушені норми матеріального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, постанова господарського суду
Харківської області від 16.02.2007 р. по справі №АС-03/481-06 -скасуванню, а
апеляційні скарги 1-го та 2-го відповідачів підлягають залишенню без
Керуючись  п.п. 1, 4 ст.
202, п. 3 ст. 205, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів
Апеляційні скарги першого та другого відповідачів залишити без
Апеляційну скаргу позивача задовольнити задовольнити.
Постанову господарського суду Харківської області від 16.02.2007
р. по справі № АС-03/481-05 скасувати та прийняти нову, якою
позовні вимоги позивача  задовольнити
Визнати недійсними податкові повідомлення рішення ДПІ у
3555,50 грн. та рішення Державної податкової адміністрації у Харківській
області НОМЕР_3 від 13.07.2006 р. на суму 3555,50 грн. повністю.
Постанова  набуває законної
сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Справу направити до господарського суду Харківської області.

Постанову  складено у
повному обсязі 18 травня 2007 р.

Головуючий суддя                          (підпис)               Бондаренко В.П.

Судді
(підпис)
Лакіза В.В.

(підпис)              Токар М.В.