донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.03.2007 р.                                                                            справа №44/403

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Носов В.О. (довіреність б/н від 01.09.06р.)
Попович О.М. (довіреність б/н від 01.09.06р.)
,

від відповідача:
Байрак Р.В. (довіреність № 26/02-10 від 04.01.07р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування»,  м. Краматорськ Донецької обл.

на рішення господарського суду

Донецької області

від
17.01.2007 року

по справі
№44/403

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрпідшипник - Схід», м. Алчевськ Луганської області

до
Відкритого акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування»,  м. Краматорськ Донецької обл.

про
Стягнення заборгованості за передану продукцію та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов’язання у загальному розмірі 141092 грн. 39 коп.

В С Т А Н О В И В:

У 2006 році позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрпідшипник - Схід», м. Алчевськ Луганської області, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ Донецької області  про стягнення заборгованості за передану продукцію та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов’язання у загальному розмірі 141092 грн. 39 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.01.2007р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрпідшипник - Схід», м. Алчевськ Луганської області задоволені частково. З відповідача на користь позивача присуджено до стягнення заборгованість за передану продукцію та три проценти річних за прострочення грошового зобов’язання у загальному розмірі 132487 грн. 64 коп. Провадження по справі щодо стягнення заборгованості за передану продукцію  у розмірі 8604 грн. 43 коп. припинено.

Судове рішення мотивоване тим, що на момент порушення провадження по справі № 44/403 грошове зобов’язання відповідача перед позивачем на суму 139996 грн. 68 коп. в порушення   ст. ст. 525, 526 ЦК України  виконано не було.  Відповідачем після порушення провадження по справі частково оплачено суму боргу у розмірі 8604 грн.  43 коп., про що свідчить банківська виписка  та платіжне доручення № 5707 від 08.12.06 р., а тому судом провадження по справі в частині стягнення боргу у розмірі 8604 грн. 43 коп. припинено за відсутністю предмету  спору.

Відповідач, Відкрите акціонерне товариство «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ Донецької області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його неправомірним, необґрунтованим, прийнятим із порушенням  та неправильним застосуванням норм матеріального та  процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 17.01.2007р. скасувати та прийняти нове рішення.

Від позивача на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він з вимогами апеляційної скарги відповідача не погодився, вважаючи її необґрунтованою та просив залишити рішення господарського суду Донецької області від 17.01.07р. без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

В судовому засіданні, в якому було оголошено перерву з 20.03.07р. по 27.03.07р., представники сторін підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи  № 44/403, та наданих сторонами пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.05.2006р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпідшипник-Схід»,                   м. Алчевськ Луганської області та відповідачем, Відкритим акціонерним товариством «Краматорський завод важкого верстатобудування»,                            м. Краматорськ Донецької області, був укладений договір № 2791, який за змістом та за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під регулювання норм ст. 712 ЦК України та ст.ст. 264-271 ГК України.

Відповідно до розділу 1 Договору та розділу 2 додаткової угоди № 1 від 03.06.06 р. позивач зобов’язався поставити продукцію, а відповідач прийняти її в асортименті та кількості відповідно до специфікацій, та сплатити певну грошову суму протягом 30 днів з моменту поставки.

Поставка продукції провадилась відповідно до умов пункту 1.1 Договору із дотриманням вимог Carriage paid to (СРТ) Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000р., згідно яких позивач здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Крім того, позивач зобов’язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення (місцезнаходження складу відповідача), а відповідач приймає  на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

В період з 04.05.06р. по 25.07.06р. позивачем надано відповідачу продукцію  вартістю 253816 грн. 12 коп., що підтверджується видатковими накладними №№ 98, 52, 58-11, 58-13, 71, 72, 76, 77, 83, 58-12 та 99, підписаними сторонами, податковими накладними та довіреностями, відповідно до яких громадянка Гомерова Н.О. мала право отримувати продукцію від ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Укрпідшипник-Схід».

Пунктом 2.2. Інструкції про порядок виготовлення, зберігання і застосування типових форм первинного обліку № КО-1 і № М-20, затвердженої Державним комітетом статистики України від 27.07.98 р. № 263, накладна (типова форма № М-20) є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск, для оприбуткування їх підприємством-одержувачем та для дозволу на вивіз їх з території підприємства-постачальника, а також для їх складського, оперативного і бухгалтерського обліку,  а тому надані позивачем видаткові, податкові накладні та довіреності є належними доказами здійснення передачі позивачем  на адресу відповідача продукції та прийняття її останнім.

Позивач свої договірні зобов’язання виконав у повному обсязі,  продукцію на адресу відповідача поставив, на загальну суму 253816 грн. 12 коп.

Відповідач продукцію отримав, але сплатив її лише частково у розмірі 113819 грн. 44 коп., що є порушенням зобов’язання.

Внаслідок чого у відповідача перед позивачем, станом на 15.11.2006р., утворилася заборгованість в розмірі 139996 грн. 68 коп.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Згідно ст. 43 ГПК України сторони та  інші  особи,  які   беруть   участь   у   справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана  вчинити  на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив  виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розділу 2 додаткової угоди № 1 до Договору від 03.06.06р.  оплата здійснюється протягом 30 днів від поставки, тому грошове зобов’язання відповідача за Договором виникало на 31-й день після кожної із поставок.

Отже, право вимоги на  загальну суму 253816 грн. 12 коп. виникло у позивача  26.08.06 р. Відповідачем, до звернення позивача з позовом до суду, сплачено  борг лише у розмірі  113819 грн. 44 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, після порушення місцевим господарським судом 22.11.06р. провадження по справі № 44/403, відповідач також частково оплатив суму боргу у розмірі 8604 грн. 43 коп., що підтверджується  банківською випискою та платіжним дорученням № 5707 від 08.12.06 р., у зв’язку з чим, судом першої інстанції правомірно припинено провадження по справі в частині стягнення боргу у розмірі 8604 грн. 43 коп. через відсутність предмету спору.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 139996 грн. 68 коп. і річних у сумі 1095 грн. 39 коп., та задовольнив в цій частині позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги, зокрема, ствердження  відповідача щодо фіктивності накладної № 58-12 від 25.07.06р. на суму 4850,52грн., не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи (рішення або вирок суду),  які б встановлювали факт фіктивності або недійсності вищевказаної накладної. Інші доводи апеляційної скарги не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 17.01.2007 року у справі № 44/403 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 17.01.2007 року у справі № 44/403 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 17.01.2007 року у справі № 44/403   –без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС