ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"06" березня 2007 р.
Справа № 8/335/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Журавльова О.О.,

суддів Тофана В.М., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання Лисіна О.В.

за участю представників сторін

від позивача: Соколова О.С. за довіреністю від 05.02.2007р. №25

від відповідачів: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства відкритого типу „Гілея”

на рішення   господарського суду Миколаївської  області від 18 січня 2007 року

у справі №8/335/06

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Братське”

до відповідача Акціонерного товариства відкритого типу „Гілея”

про стягнення 17754,43 грн., -

В С Т А Н О В И В:

СТОВ „Братське” звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з АТВТ „Гілея” 17754,43 грн., з яких 15460,71 грн. заборгованість за поставлену продукцію, 1620,80 грн. –пеня за прострочення оплати поставленої продукції, нарахована за період з 05.03.2006р. по 09.06.2006р., 403,52 грн. –збитки від інфляції, нараховані за період з 01.02.2006р. по 01.08.2006р., 269,40 грн. –3% річних, нарахованих з 01.02.2005р. по 01.09.2006р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 18 січня 2007 року у справі №8/335/06 (суддя Василяка К.Л.) позов СТОВ „Братське” задоволено частково. З АТВТ „Гілея” на користь СТОВ „Братське” стягнутий основний борг в сумі в сумі 15460,71 грн., збитки від інфляції в розмірі  403,52 грн., 3% річних в розмірі  269,40 грн., пеня в розмірі 1155,11 грн., державне мито в сумі 172,88 грн., витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 114,9 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу, збитків від інфляції та 3% річних та їх задоволення  на підставі ст.ст. 526, 625 ЦК України. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, то суд першої інстанції дійшов висновку про їх часткове задоволення  з огляду на вимоги п.6 ст. 232 ГК України, а саме в сумі 1155,11 грн. за період з 05.03.2006р. по 01.08.2006р.

Відповідач із постановленим рішенням суду першої інстанції не згодний, в апеляційній скарзі просить його скасувати і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з посиланням при цьому на неповне з’ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; що приймаючи рішення судом зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, що судом порушені норми матеріального права, зокрема, ст.ст. 526,612,613 ЦК України, ч.1 ст. 193 ГК України.

Так відповідач вважає, що у позивача не має права вимагати стягнення суми оплати за товар у зв’язку з ненастанням дати такої оплати, обумовленою угодою сторін, оскільки позивачем було постановлено лише 99,97 тон цукрового буряку. Такі доводи відповідача ґрунтуються на умовах п.2.1. укладеного між сторонами договору, згідно з яким, позивач зобов’язувався провести поставку цукрових буряків у кількості 1400 тон в заліковій вазі, а відповідач за умовами п.5.1. договору зобов’язувався здійснити оплату за товар в строк не пізніше 45 днів від дня виконання позивачем своїх зобов’язань; а також вимогах ст.ст. 526, 612,613 ЦК України, ч.1 ст. 193 ГК України.

Позивач з апеляційною скаргою відповідача не згодний, у судовому засіданні просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення –без змін, з посиланням  при цьому на те, що позивач прийняв 99,97 тон цукрових буряків, а тому відповідно до вимог ст.529 ЦК України зобов’язаний розрахуватися за поставлену кількість продукції.

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, але у судове засідання не з’явився, про причини свого нез’явлення суд не повідомив, а тому апеляційну скаргу розглянуто за його відсутністю у судовому засіданні.

На підставі ст.85  ГПК України у судовому засіданні за згодою представника позивача оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши пояснення представника позивача,  дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального та матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, з наступних мотивів:

Як правильно встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, 11.04.2005р. між позивачем (продавець) і відповідачем (покупець) укладений договір купівлі-продажу цукрових буряків врожаю 2005 року №5.

За умовами цього договору позивач зобов’язався передати у власність відповідачу цукровий буряк у кількості 1400 тон в заліковій вазі у строк до 01.11.2005р. на умовах франко-бурякове поле позивача (п.п.1.1.,2.1.,3.1. договору), а відповідач зобов’язався оплатити товар не пізніше 45 днів від дня виконання позивачем своїх зобов’язань (п.5.1.договору).

Відповідно до п.6.1. договору, за порушення строків, передбачених у даному договорі відповідач зобов’язаний виплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день платежу.

На виконання умов цього договору, позивач 14.12.2005р. передав у власність відповідача цукровий буряк   в кількості 99,97 тон на загальну суму 15460,71 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи накладною №307 від 14.12.2005р. та довіреністю серії ЯКШ №609541 від 14.12.2005р., а також не заперечується самим відповідачем в апеляційній скарзі.

Таким чином матеріалами справи встановлено, що зобов’язання стосовно передачі відповідачу цукрових буряків позивач  виконав частково, а саме, замість 1400 тон цукрових буряків поставив відповідачу 99,97 тон.

Вимогами ч.1 ст. 529 ЦК України встановлено, що кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов’язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, правовими нормами даної статті ЦК України закріплена презумпція того, що виконання зобов’язання частинами є неналежним, а тому кредитор вправі від нього відмовитися.

Між тим, як встановлено матеріалами справи, відповідач не тільки не відмовився прийняти частину цукрового буряку від позивача, а навпаки, прийняв його у кількості 99,97 тон, тобто, прийняв часткове виконання відповідачем свого зобов’язання.

Вставлені обставини справи щодо прийняття відповідачем часткового виконання обов’язку позивача надає можливість дійти висновку про виникнення у відповідача обов’язку щодо розрахунку за поставлений позивачем цукровий буряк в кількості 99,97 тон на умовах, встановлених п.5.1. договору, а саме,  не пізніше 45 днів від дня виконання позивачем своїх зобов’язань.  Тим більш, що предметом укладеного між сторонами договору є купівля-продаж цукрового буряку врожаю 2005 року, а  позов про стягнення з відповідача боргу за поставлений цукровий буряк в кількості 99,97 тон позивач подав до суду у жовтні 2006р року.

Втім, у встановлені договором строки відповідач за поставлений позивачем цукровий буряк не розрахувався, а тому суд першої інстанції обґрунтовано і правомірно задовольнив  позовні вимоги СТОВ „Братське” в цій частині.

Разом з тим, обґрунтованим і правомірним є задоволення судом першої інстанції позовних вимог СТОВ „Братське” в частині стягнення з відповідача збитків від інфляції та 3% річних, оскільки вимогами  ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог СТОВ „Братське” в частині стягнення з відповідача пені, а саме за період з 05.03.2006р. по 01.08.2006р.,  оскільки вимогами  ч.6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Як встановлено умовами п. 6.1. договору, за порушення строків, передбачених у даному договорі відповідач зобов’язаний виплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день платежу.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі,  спростовуються положеннями ч.1 ст. 529 ЦК України та встановленими обставинами щодо прийняття відповідачем часткового виконання позивачем свого обов’язку.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції,  а отже, і задоволення апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 18 січня 2007 року у справі №8/335/06 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства відкритого типу „Гілея” –без задоволення.

Головуючий суддя

О.О. Журавльов

Судді

В.М. Тофан

М.В. Михайлов