ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2007 р.
Справа № 3/5

За позовом
ВАТ “Прикарпаттяобленерго” м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34 в особі філії Калуський РЕМ, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Об”їздна, 10

До відповідача
Калуської міської ради, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гагаріна, 1

Суддя: М.М. Фрич

При секретарі судового засідання: І.В. Толочко

ПРЕДСТАВНИКИ

Від позивача:  Понайда Р. І. - юрист, (довіреність № 693 від  23.03.2006 року)

Від відповідача:  Булавинець М. М. - начальник юридичного відділу, (довіреність № 25/2-19/01  від 11.01.2007 року)

Суть спору: позивачем подано позовну заяву про стягнення з відповідача 106400грн. 00коп. боргу за спожиту електроенергію, 2998грн. 15коп. пені, 527грн. 85коп. річних та 3071грн. 58коп. інфляційних збитків.

В судовому засіданні 22.02.07 оголошено перерву до 07.03.07 на 10:00.

Позивач, обгрунтовуючи заявлену вимогу вказує на:

–          укладений між ВАТ “Прикарпаттяобленерго” та Калуським виробничим управлінням “Міськводоканал” договір реструктуризації заборгованості № 248/2003 від 24.06.2003р., відповідно до умов якого сторони взяли на себе відповідні права та обов”язки;

–          рішення Калуської міської ради № 473 від 28.04.04р. про припинення юридичної особи КВУ “Міськводоканал” шляхом приєднання до МДП “Калуштеплокомуненерго” з передачею всього майна, прав та обов”язків;

–          невиконання “Калуштеплокомуненерго” як правонаступника ВУ “Міськводоканал” оплати за спожиту електроенергію

–          договір поруки № 249/2003 від 24.06.2003р., відповідно до якого Калуська міська рада (відповідач), як поручитель зобов”язалась солідарно відповідати перед кредитором –ВАТ “Прикарпаттяобленерго” (Позивач) за виконання боржником (ВУ “Міськводоканал”) зобов”язань по Договору на користування електричною енергією № 150 від 14.04.2000р. та по Договору реструктуризації заборгованості № 248/2003 від 24.06.03р.;

–          пункт 3.1 Договору поруки від 24.06.03, згідно якого в разі несвоєчасного виконання боржником договірних зобов”язань, поручитель зобов”язується виконати за боржника вищевказане зобов”язання таким самим шляхом, що передбачений забезпеченим зобов”язанням;

–          пункт 4 Договору реструктуризації, ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно яких відповідачу нараховано пеню, інфляційні та річні.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиві проти заявлених вимог заперечує, вказуючи при цьому на:

–          укладення Договору поруки № 249/2003 від 24.06.2003р. з порушенням  законодавства та з перевищенням повноважень розпорядника бюджетних коштів, який за доводами відповідача, є недійсним;

–          обов”язок суду перевірити правомірність договору поруки;

–          порушення 06.02.06 справи про визнання ДМП “Калуштеплокомуненерго” банкрутом, затвердження реєстру грошових вимог кредиторів боржника (“Калуштеплокомуненерго”). Тому, як зазначає відповідач, всі вимоги позивача включено до реєстру грошових вимог кредиторів боржника та затверджено господарським судом.

Суд, розглянувши матеріали справи, враховуючи пояснення представників сторін та положення діючого законодавства, вважає за правильне в спірному випадку вказати на наступне:

Відповідно до умов укладеного між ВАТ “Прикарпаттяобленерго” та Калуським виробничим управлінням “Міськводоканал” договору реструктуризації заборгованості № 248/2003 від 24.06.2003р. (далі - Договір) останній визнав існуючу заборгованість перед ВАТ “Прикарпаттяобленерго”. Згідно п.п. 2.1 –2.5 Договору сторони встановили порядок погашення заборгованості. Так, згідно п. 2.1 Договору, частина заборгованості за використану електроенергію в сумі 1596000грн реструктуризується на 5 років з кінцевим терміном погашення 01.06.08р., шляхом щомісячного (до 5 числа) кожного місяця перерахування грошових коштів в сумі 26000грн., починаючи з 01.06.03р.

Рішенням Калуської міської ради № 473 від 28.04.04р. припинено юридичну особи КВУ “Міськводоканал” шляхом приєднання до МДП “Калуштеплокомуненерго” з передачею всього майна, прав та обов”язків.

Проте, як вказав позивач, в порушення договірних зобов'язань, ДМП “Калуштеплокомуненерго” як правонаступник КВУ “Міськводоканал” не здійснив оплату за спожиту електроенергію за період з вересня по грудень 2006 року, внаслідок чого станом на 06.12.06 утворилась заборгованість в розмірі 106400,00грн.

Відповідно до  укладеного Договору поруки від 24.06.03р. № 249/2003 Калуська міська рада як Поручитель зобов”язалась солідарно відповідати перед кредитором (ВАТ “Прикарпаттяобленерго”) за виконання боржником (КВУ “Міськводоканал” правонаступником якого є ДМП “Калуштеплокомуненерго”) платіжних зобов”язань за Договором на користування електричною енергією № 150 від 14.04.2000р. та по Договору реструктуризації заборгованості № 248/2003 від 24.06.03р.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  Цивільного Кодексу.

Згідно п. 3.1 Договору поруки від 24.06.03 № 249/2003, в разі несвоєчасного виконання боржником договірних зобов”язань, поручитель зобов”язується виконати за боржника вищевказане зобов”язання таким самим шляхом, що передбачений забезпеченим зобов”язанням, а саме: шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок кредитора (позивача).

Як вказав в судовому засіданні представник позивача, відповідач в порушення умов договору, у встановлені  строки не здійснив оплату заборгованості, внаслідок чого сума боргу складає 106400,00грн., що і є предметом позову і підтверджується представленим в матеріали справи розрахунком.

Згідно ст. 553 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до представленої в матеріали справи вимоги, відповідачу направлялась претензія про виконання договору поруки.

За таких обставин, враховуючи наведене, беручи до уваги неспростованість відповідачем належними доказами доводів позивача та не подання доказів які б свідчили про належне виконання  договірних зобов”язань, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення  106400грн. 00коп. боргу за спожиту електроенергію.

Частина 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до поданого розрахунку позивачем нараховано 527грн. 85коп. річних та 3071грн. 58коп. інфляційних збитків.

Відповідно до п. 4 Договору реструктуризації заборгованості від 24.06.03, в разі недотримання споживачем термінів погашення заборгованості, він сплачує Електропостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Згідно п. 3.3 Договору поруки від 24.06.03, поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання забезпечених зобов”язань боржника в повному обсязі, в т.ч., у вигляді пені. Згідно поданого розрахунку відповідачу нараховано 2998грн. 15коп. пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею  є  неустойка,  що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно  виконаного  грошового  зобов'язання  за  кожен   день прострочення виконання.

Таким чином, зважаючи на те, що факт існування заборгованості (прострочення виконання грошового зобов’язання) не спростовано відповідачем та доводиться матеріалами справи, суд, враховуючи умови договору поруки та ст. 554 Цивільного кодексу України (відповідно до якої поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки), приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги в частині стягнення 2998грн. 15коп. пені, 527грн. 85коп. річних та 3071грн. 58коп. інфляційних збитків.

Заперечення відповідача не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне:

Щодо доводів відповідача про недійсність договору, суд зазначає, що предметом даного спору є розрахунки, які витікають із укладеного договору, а не сам договір. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В спірному випадку відсутній як перший випадок, так і другий. За таких обставин діє правило ст. 629 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що договір є обов”язковим для виконання сторонами. Тому, вимога позивача про виконання відповідачем взятих на себе зобов”язань по договору не може бути відхилена на підставі твердження про те, що договір є недійсним.

Судом не приймаються до уваги і доводи відповідача про те, що суд зобов”язаний перевірити правомірність договору поруки, оскільки, в цьому випадку, відповідач не посилається на законодавство, яке би передбачало такий обов”язок суду, натомість ст. 83 ГПК надає право суду при прийнятті рішення по справі визнати недійсним повністю чи у певній частині пов”язаний з предметом спору договір.

В судовому засіданні сторонам було зауважено, що суд не має наміру використовувати надане йому право та роз”яснено стороні, що вона має право захистити свої інтереси методом заявлення окремого позову. Проте, своїм правом сторона не скористалась та в наступному судовому засіданні наполягала на своїх запереченнях, які зводяться до вивчення законності укладеного договору, що не є предметом даного спору.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про перевід боргу на іншу особу, оскільки в цьому випадку відсутня згода кредитора, яка відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України, є обов”язковою та включення в реєстр грошових вимог кредиторів боржника ДМП “Калуштеплокомуненерго” спірних вимог, оскільки терміни сплати боргу сплили і боржник має право вимагати задоволення своїх вимог від поручителя відповідно до умов договору поруки.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.  124 Конституції України, ст.ст. 526, 553, 554, 549, ч. 2 ст. 625, ст.ст. 49, 82-85, ГПК України, суд

вирішив

позов задоволити.

Стягнути з Калуської міської ради, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гагаріна, 1 () на користь ВАТ “Прикарпаттяобленерго” в особі філії Калуський район електричних мереж, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Об”їздна, 10 (на р/р 0 в Калуському відділенні “Ощадбанку”, МФО 336547) –106400грн. 00коп. боргу за спожиту електроенергію.

Стягнути з Калуської міської ради, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гагаріна, 1 () на користь ВАТ “Прикарпаттяобленерго” в особі філії Калуський район електричних мереж, Івано-Франківська обл., м.Калуш, вул. Об”їздна, 10  (на р/р 0293 в Калуському відділенні “Промінвестбанку”, МФО 336387, ) –2998грн. 15коп. пені, 527грн. 85коп. річних, 3071грн. 58коп. інфляційних збитків, 1129грн. 98коп. витрат по сплаті державного мита та 118грн. 00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Накази суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                          М.М.Фрич

15.03.07

Виготовлено в “Діловодстві”

Кучер Н.М.______________