СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 квітня 2007 р.

Справа № 6/61

Суддя
Грица Ю.І. розглянувши матеріали справи
за позовом  ВАТ "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Івано-Франківської обласної дирекції ВАТ  "Райфайзен Банк Аваль"  вул. Незалежності,19,Івано-Франківськ,76000

до
відповідача  ПП ОСОБА_1  АДРЕСА_1

про
визнання права власності на грошові кошти в сумі 600000 грн

Представники:

Від позивача:  Бойчук Я.В., (довіреність № 14-11/2986 від
13.04.06 головний юрисконсульт)

СУТЬ СПОРУ: подано позов про
визнання права власності на грошові кошти в сумі 600000 грн., перераховані йому
ВАТ «Городенківський цукровий завод»згідно платіжних доручень НОМЕР_1, НОМЕР_2
в рахунок погашення кредиту та відсотків.

В судовому засіданні оголошувалася
перерва до 11.04.07.

Представник  позивача в судовому засіданні позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема вказує,  що підставою для подання позову про визнання
права власності на грошові кошти в сумі 600000 грн., перераховані йому
Відкритим акціонерним товариством «Городенківський цукровий завод»згідно
платіжних доручень НОМЕР_1, НОМЕР_2 є невизнання відповідачем права власності
позивача на згадані грошові кошти (спірні кошти), що випливає із листа
відповідача від 02.03.07, адресованого банківській установі позивача, в якому
відповідач зазначив, що він вважає позивача як банк незаконним власником
отриманих спірних коштів. За поясненнями представників позивача позивач вважає
себе законним власником отриманих спірних коштів, оскільки набув їх
добросовісно, і немає правових підстав для їх повернення чи відшкодування
платнику (ВАТ «Городенківський цукровий завод») чи будь-яким іншим третім особам.

Відповідач відзиву на позов не
подав, що  в судовому засіданні  право власності позивача на спірні грошові
кошти заперечив, посилаючись на те, що у позивача немає достатніх правових
підстав для подання позову про визнання права власності на спірні кошти у даній
справі, оскільки вже є рішення господарського суду Івано-Франківської області
від 10.10.06 у справі №3/184, яке вступило в законну силу, і з якого він
дізнався про незаконне та безпідставне набуття у власність позивачем як банком
спірних коштів, які з нього стягуються.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд встановив, що 27.02.07 відповідач листом
звернувся в Івано-Франківську обласну дирекцію позивача з проханням надати йому
кредит. Листом від 02.03.07 відповідач відмовився від отримання кредиту на тій
підставі, що надійність банківської установи позивача ставиться під сумнів, так
як банківською установою позивача незаконно та безпідставно набуто у власність
грошові кошти в сумі 600000 грн., які оплачені позивачу згідно платіжних
доручень ВАТ «Городенківський цукровий завод»НОМЕР_1 та НОМЕР_2, про що
відповідач дізнався з рішення господарського суду Івано-Франківської області
від 10.10.06 у справі №3/184.

Зі змісту листа відповідача від
02.03.07, адресованого позивачу, вбачається заперечення та невизнання
відповідачем права власності позивача на отримані спірні кошти.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Зважаючи на той факт, що
відповідачем заперечується та не визнається право власності позивача на спірні
кошти, що підтверджено самим відповідачем також і в судовому засіданні, суд
приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для звернення
позивача в суд за захистом права власності на спірні кошти шляхом його визнання
в порядку та на підставі ч.1 ст.15,  ч.1
ст.16, п.1 ч.2 ст.16, 392 Цивільного кодексу України.

В той же час, як вбачається із
матеріалів справи, рішення господарського суду Івано-Франківської області від
10.10.06 у справі №3/184, з якого відповідач дізнався про безпідставне набуття
позивачем права власності на спірні кошти, перебуває на стадії перегляду в
касаційному порядку у Вищому господарському суді України, яким остаточне
рішення (постанова) за результатами касаційного перегляду ще не прийнято.

Як вбачається із рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.06 у справі №3/184,
позивачем ТОВ «ВКФ «Аверс-93»подано позов про стягнення (повернення)
безпідставно набутих коштів в сумі 600000 грн.. Основною правовою підставою для
повернення зазначених коштів у справі №3/184 є здійснений платіжним дорученням
ТОВ «ВКФ «Аверс-93»НОМЕР_3 помилковий платіж.

Таким чином, правові підстави, предмет
спору та суть позовних вимог у справі №3/184 та у спірному випадку є
відмінними. З огляду на зазначені факти не можуть бути прийнятими до уваги
твердження відповідача про те, що у позивача немає достатніх правових підстав
для подання позову про визнання права власності на спірні кошти у даній справі,
оскільки вже є рішення господарського суду Івано-Франківської області про той
же предмет та з тих же підстав від 10.10.06 у справі №3/184.

Як вбачається із матеріалів справи
на рахунок ВАТ “Городенківський цукровий завод” від ТОВ “ВКФ “Аверс-93” згідно
платіжного доручення НОМЕР_3 поступили кошти в сумі 600000 грн.. Цього ж дня,
25.09.03, платіжними дорученнями НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від ВАТ “Городенківський
цукровий завод” позивачу поступили спірні кошти на загальну суму 600000 грн. в
рахунок погашення заборгованості по кредиту і відсотках згідно кредитного
договору НОМЕР_4.

Оскільки, на момент перерахування
спірних коштів від ВАТ “Городенківський цукровий завод” позивачу, платіж на
рахунок ВАТ “Городенківський цукровий завод” від ТОВ “ВКФ “Аверс-93” згідно
платіжного доручення НОМЕР_3 був уже завершений, то в розумінні п.30.1. ст.30
Закону України “Про платіжні системи та переказ грошей в Україні”, власником
спірних коштів на момент їх перерахування на рахунок позивача уже був ВАТ
“Городенківський цукровий завод”, а не ТОВ «ВКФ «Аверс-93».

Таким чином, враховуючи зміст
п.30.1. ст.30 Закону України “Про платіжні системи та переказ грошей в
Україні”, суд приходить до висновку, що спірні кошти позивач отримав від та за
рахунок ВАТ «Городенківський цукровий завод», який виступив з ініціюванням
платежу (платником) спірних коштів. Спірні кошти не набувалися позивачем від та
за рахунок ТОВ «ВКФ «Аверс-93», який не був їх платником (не виступав з
ініціюванням платежу) на рахунок позивача, жодними договірними, фінансовими чи
іншими правовими відносинами з позивачем щодо перерахування позивачу спірних
коштів пов'язаний не був.

Згідно з витягом з ЄДРПОУ Головного
управління статистики в Івано-Франківській області, виданим станом на 28.09.06,
ВАТ “Городенківський цукровий завод” ліквідоване. У матеріалах справи відсутні
документи, які б підтверджували, що ТОВ “ВКФ “Аверс-93” є правонаступником
ліквідованого ВАТ “Городенківський цукровий завод”.

З огляду на зазначені вище факти та
обставини суд не вбачає процесуальних підстав для залучення ТОВ «ВКФ
«Аверс-93»до участі у даній справі, оскільки рішення суду жодним чином не може
вплинути на його права або обов'язки щодо однієї із сторін.

З цих же підстав суд приходить до
висновку, що з'ясування обставин помилковості здійсненого ТОВ «ВКФ
«Аверс-93»платежу, згідно його платіжного доручення НОМЕР_3, на банківський
рахунок ВАТ «Городенківський цукровий завод», знаходиться поза межами розгляду
даної справи, оскільки жодного юридичного причинно-наслідкового зв'язку із
визнанням права власності на спірні кошти не має, і  з'ясовується та вивчається у межах справи
№3/184.

З наявних у справі матеріалів, а
також із встановлених фактичних обставин справи вбачається, що позивач набув
право власності на спірні кошти за наявності достатніх правових підстав та
добросовісно, а тому заслуговують на увагу доводи представників позивача про
те, що позивач є законним власником спірних коштів.

Як вбачається зі змісту
мотивувальної частини постанови Вищого господарського суду України від 16.02.05
у справі №Б-11/552, Вищий господарський суд України прийшов до висновку, що дії
щодо перерахування виконавчим директором ВАТ “Городенківський цукровий завод”
банківській установі позивача спірних коштів на загальну суму 600000 грн.
платіжними дорученнями НОМЕР_1, НОМЕР_2 є угодою (спірною угодою), а також
зазначив, що боржник (тобто, ВАТ «Городенківський цукровий завод») в особі
ліквідатора не позбавлений права заявити позов про визнання спірної угоди
недійсною в порядку загального позовного провадження (а не в межах справи про
банкрутство ВАТ «Городенківський цукровий завод»).

З фактичних обставин справи
вбачається, що ВАТ «Городенківський цукровий завод»в порядку загального
позовного провадження позов про визнання недійсною угоди щодо перерахування
спірних коштів позивачу не заявляв, у матеріалах справи відсутнє рішення суду
про визнання недійсною угоди щодо перерахування позивачу спірних коштів.

Враховуючи той факт, що предметом
розгляду у даній справі є спір про право власності позивача на спірні кошти,
яке виникло з вказаної вище угоди 25.09.03 і продовжує існувати на даний час
(після набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.03), суд
приходить до висновку, що в питанні правомірності набуття права власності
позивачем на спірні кошти на підставі вказаної угоди слід, з урахуванням абз.2
п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, керуватися
нормами діючого Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.204 діючого Цивільного
кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не
встановлена законом  (нікчемний правочин)
або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи визначену ст. 204
діючого Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, а також
факт відсутності судового рішення про визнання недійсною угоди щодо
перерахування спірних коштів позивачу, суд приходить до висновку про набуття
позивачем права власності на законних підставах за правомірною угодою.

Щодо питання добросовісності
набуття позивачем права власності на спірні кошти судом встановлено наступне.

Ініціювання переказу спірних коштів
позивачу здійснювалося 25.09.03 виконавчим директором ВАТ “Городенківський
цукровий завод” згідно платіжних доручень НОМЕР_1, НОМЕР_2. Зазначені платіжні
доручення були прийняті до виконання банківською установою позивача цього ж дня
25.09.03. В цей же день 25.09.03 постановою господарського суду
Івано-Франківської області у справі №Б-11/552 було відкрито ліквідаційну
процедуру та призначено ліквідатора ВАТ “Городенківський цукровий завод”.

Таким чином, з урахуванням положень
ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом»в редакції, діючій станом на 25.09.03, суд приходить до
висновку, що ініціювання платежу спірних коштів на користь позивача
здійснювалося виконавчим директором ВАТ «Городенківський цукровий завод»без
належних у нього на те повноважень.

Проте,  як вбачається із журналу реєстрації вхідної
кореспонденції позивача, в день виконання платіжних доручень на перерахування
спірних коштів позивач не отримував постанови господарського суду
Івано-Франківської області від 25.09.03 у справі №Б-11/552, якою був
призначений ліквідатор.

Відповідно до п. 8.2. Інструкції
про порядок відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті,
затвердженої постановою Правління НБУ від 18.12.98 №527, чинної станом на
25.09.03, у разі ліквідації підприємства для проведення ліквідаційної процедури
використовується один поточний рахунок підприємства, що ліквідовується,
визначений ліквідатором. Для цього до банку подаються рішення про ліквідацію
підприємства і нотаріально засвідчена картка із зразками підписів ліквідатора і
відбитком печатки підприємства, що ліквідовується.

З наявних у справі матеріалів
випливає, що призначений судом ліквідатор ВАТ «Городенківський цукровий
завод»не виконав вимоги  п. 8.2.
Інструкції про порядок відкриття банками рахунків у національній та іноземній
валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 18.12.98 №527, тобто 25.09.03
не надав банківській установі позивача
рішення про ліквідацію ВАТ «Городенківський цукровий завод»і нотаріально
засвідчену картку із зразками підписів ліквідатора.

З огляду на фактичні обставини
справи, суд приймає до уваги твердження представників позивача про те, що
станом на момент виконання платіжних доручень ВАТ «Городенківський цукровий
завод», якими перераховувалися спірні кошти (25.09.03) позивач не знав про
призначення ліквідатора ВАТ «Городенківський цукровий завод»та про відсутність
у виконавчого директора ВАТ «Городенківський цукровий завод»повноважень на
перерахування спірних коштів.

Із журналу реєстрації вхідної
кореспонденції позивача вбачається, що позивач також не отримував ухвали
господарського суду Івано-Франківської області від 18.09.03 у справі №Б-11/552,
якою визначалась дата судового засідання з вирішення питання щодо відкриття
ліквідаційної процедури на 25.09.03. Зважаючи на зазначену обставину суд
приходить до висновку, що позивач не тільки не знав, але й не міг знати про
відстуність у виконавчого директора ВАТ «Городенківський цукровий
завод»повноважень на перерахування спірних коштів.

Твердження відповідача про те, що
позивачу був відомий факт перебування ВАТ «Городенківський цукровий завод»у
процедурі розпорядження майном, що не заперечується та підтверджується
позивачем, не підтверджує те, що позивач міг або повинен був знати про
відсутність у виконавчого директора ВАТ «Городенківський цукровий
завод»повноважень на перерахування спірних коштів у зв'язку із призначенням
ліквідатора. Як вбачається із наявних у справі матеріалів у процедурі
розпорядження майном ВАТ «Городенківський цукровий завод»повноваження його
виконавчого директора за ухвалою суду в порядку ч.16 ст.13  Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»не припинялися, а
кредитний договір НОМЕР_4, на виконання якого спірні кошти були перераховані
позивачу для погашення кредиту та відсотків, був укладений у межах процедури
розпорядження майном ВАТ «Городенківський цукровий завод»за погодженням із
розпорядником майна ВАТ «Городенківський цукровий завод», тобто з дотриманням
вимог ч.13 ст.13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

З огляду на встановлені обставини
справи, а також враховуючи положення абз. 2 ч.3 ст.92 Цивільного кодексу
України, у спірному випадку обмеження повноважень щодо представництва ВАТ
“Городенківський цукровий завод” його виконавчим директором при перерахуванні
спірних коштів позивачу не має юридичної сили.

Суд також приймає до уваги доводи
представників позивача про те, що кредитний договір НОМЕР_4, на виконання якого
спірні кошти були перераховані позивачу, за правовими ознаками, визначеними як
розділом 1 Положення про кредитування, затвердженого постановою Правління НБУ
№246 від 28.09.95, так і ст. 1054 чинного Цивільного кодексу України,  є відплатним договором. З огляду на визначене
суд також приходить до висновку, що позивач в розумінні ст.388 чинного
Цивільного кодексу України є добросовісним набувачем спірних коштів.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що вимоги позивача правомірні і підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті державного
мита в сумі 6000 грн., а також витрати за інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 118 грн слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.124 Конституції України, ст.15, 16, абз. 2 ч.3 ст.92, ст. 388, 392
Цивільного кодексу України, п.30.1. ст.30 Закону України “Про платіжні системи
та переказ грошей в Україні”, п. 8.2. Інструкції про порядок відкриття банками
рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління
НБУ від 18.12.98 №527, ст. ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов
задоволити.

Визнати за Відкритим акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль»(01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, код ЄДРПОУ
-14305909)  в особі Івано-Франківської
обласної дирекції , м.Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 19 () право власності на грошові кошти на загальну суму 600000 грн.,
перераховані йому Відкритим акціонерним товариством «Городенківський цукровий
завод»згідно платіжних доручень НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Стягнути з  підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер
-НОМЕР_5) на користь ВАТ«Райффайзен Банк Аваль»(01011, м. Київ, вул. Лєскова,
9, код ЄДРПОУ -14305909)  в особі
Івано-Франківської обласної дирекції , м.Івано-Франківськ, вул. Незалежності,
19 () -6000 грн державного мита та 118 грн витрат на
інформаціно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у
разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного
строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                      ГРИЦА
Ю.І.

Виготовлено
в АС "Діловодство суду"

________________