ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
Справа № 10/667н-ад
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Лисичанськ
до  Державної податкової інспекції у м.
визнання податкових повідомлень -рішень недійсними
Представники сторін:
від позивача -ОСОБА_2, дов. НОМЕР_1,
відповідача -Леонова З.Є. - гол. держ. подат. інспектор, дов. № 19/10 від
09.01.07,  Філімонова І.А. - нач.
Суть спору: позивачем
заявлено позов, в якому він просить:
недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Лисичанську НОМЕР_2 про
недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Лисичанську НОМЕР_3, про
донарахування податкових зобов'язань з ПДВ у сумі 9870 грн. та застосування
фінансових санкцій у розмірі 4935 грн.
Відповідач, ДПІ у м.
Лисичанську, проти позову заперечує, посилаючись на висновки акту НОМЕР_4 Про
результати виїзної планової перевірки позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.05р. по
30.04.06р. та правомірність прийняття спірного рішення.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників позивача та
відповідача, суд
У період з 05.07.06р. по 15.08.06р. працівниками ДПІ у м.
Лисичанську була здійснена планова перевірка, за результатами якої був
складений акт від 23.08.06р. На підставі акту перевірки відповідач прийняв
спірні податкові повідомлення-рішення НОМЕР_2, згідно якого позивачу було
НОМЕР_3, згідно якого позивачу було донараховано податкові зобов'язання з ПДВ в
сумі 9870,0 грн. та застосовано фінансові санкції у розмірі 4935,0 грн.
Не погодившись з такими рішеннями позивач 01.09.06р. оскаржив їх,
рішенням відповідача від 15.09.06р. строк розгляду скарги був продовжений до
30.10.06р., однак, як стверджує позивач, до часу розгляду справи в суді скарга
не розглянута.

Доводи позивача полягають у наступному.

Незважаючи на вимоги ст. 11-1 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні»від 04.12.90р. № 509-ХІІ (далі -Закон 509)
податківці не повідомили позивача про місце та час проведення перевірки, а
здійснили перевірку без його відома та участі та в іншому місці.

Всупереч вимогам ст. 11-1 Закону 509 податківці перевищили термін
проведення перевірки на 16 днів.

Вся бухгалтерська документація позивача, яка підтверджувала його
фінансово-господарську діяльність на дату вилучення її працівниками прокуратури
м. Лисичанська, була в наявності та велася позивачем згідно до вимог чинного
законодавства.

Закон України «Про податок на додану вартість»від 03.04.97р. №
168/97-ВР (далі -Закон про ПДВ) встановив лише єдиний випадок, коли
неможливо включати до податкового кредиту витрати -це відсутність податкової
накладної.

Відсутність у Книзі обліку прибутків та витрат у графі «залишок
ТМЦ на 1-е число місяця»відомостей про залишок ТМЦ не дає податківцям законних
підстав для зменшення позивачу кредиту.

Оцінивши доводи позивача та відповідача і надані докази, суд
дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог частково з огляду на
наступне.

Відповідач надав суду в якості доказів копії розпорядження про
проведення планової перевірки позивача, наказу про продовження терміну
перевірки, направлень на перевірку, виписки з журналу видачі посвідчень на
перевірку, листа позивача від 23.06.06р. тощо, якими спростовуються доводи
позивача про неправомірність проведення перевірки.

Крім того, матеріали справи містять копії рішення про продовження
строку розгляду первинної скарги від 15.09.06р. та рішення про залишення скарги
без розгляду від 26.10.06р.

Щодо суті спору.

Актом перевірки було встановлено заниження ПДВ у розмірі 9870
грн., у т.ч.:

·          за липень 2005
року - на 3660 грн.,

·          за жовтень
2005 року -на 115 грн.,

·          за лютий 2006
року -на 469 грн.,

·          за березень
2006 року -на 5626 грн.

та зазначено, що6

·          в порушення
пп. 3.1.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1 ст. 7 Закону про ПДВ податкова
накладна та видаткова накладна НОМЕР_5 виписані на ТОВ «Ліспрод»на загальну
суму 46200,0 грн., у т.ч. ПДВ -7714,5 грн., в реєстрі виданих податкових
накладних за жовтень 2005 року здійснено запис НОМЕР_6 лише на загальну суму
45600 грн., ПДВ -лише 7600 грн.,

·          в порушення
пп. 7.2.6, 7.4.1, 7.4.5 ст. 7 Закону про ПДВ позивач у липні 2005 року включив
до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 3481 грн., не підтверджену
податковими накладними,

·          таке ж
порушення зафіксовано у березні 2006 року, коли позивач включив до складу
податкового кредиту суму ПДВ 5776 грн., не підтверджену податковими накладними.

Відповідно до пп. 7.4.5 ст. 7 Закону про ПДВ не дозволяється
включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не
підтверджується податковими накладними чи митними деклараціями, а при
імпорті робіт (послуг) -актом прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт
(послуг).

Суд вважає, що позивачем не надані належні докази, які б
спростовували викладені у акті перевірки вищезазначені порушення, тому в цій
частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В акті перевірки на стор. 7 викладено, що в порушення п. 1.7 ст.
1, пп. 7.4.1 ст. 7 Закону про ПДВ позивач у лютому та березні 2006 року включив
до складу податкового кредиту суми ПДВ відповідно 33044 грн. та 18315 грн. по
ТМЦ, придбаним за видатковими накладними ІНФОРМАЦІЯ_1, які на кінець
перевіряємого періоду залишилися не реалізовані.

В акті зазначено, що позивач шляхом уникнення спілкування з
фахівцями ДПІ та не реагування на письмові запити не надав документальне
підтвердження реалізації або зберігання вказаних ТМЦ.

Згідно пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону про ПДВ датою виникнення права
платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного
чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт
придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 статті 7 Закону України “Про податок
на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Матеріали справи містять копії спірних видаткових накладних та
відповідних податкових накладних, за якими згідно з пп.7.5.1 ст.7 Закону про
ПДВ позивач відніс суми за цими податковими накладними до податкового кредиту.

Суд вважає, що відповідач не мав законних підстав для відмови
позивачу у включенні до складу податкового кредиту сум ПДВ за вищенаведеними
податковими накладними, тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог. З урахуванням немайнового спору, позивачу
повертається держмито у розмірі 1 грн. 70 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КАС України судовий збір, сплачений у
більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за
клопотанням особи, яка його сплатила.

Згідно ст. 160
Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено
вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін
про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного
строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158
- 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.  Позов задовольнити
частково.

2. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Лисичанську НОМЕР_2 про відмову у бюджетному відшкодуванні суми у розмірі 50606
грн.

3.  Стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача, СПД ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати
у розмірі 1 грн. 70 коп.

4.  В решті позовних вимог
відмовити.

Постанова  набирає законної
сили після  закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку
заяву не було подано.

Постанову
складено у повному обсязі та підписано 26.02.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення
суду  першої  інстанції спочатку  подається
заява.  Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду апеляційної
інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне
оскарження  та  апеляційна
скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної
інстанції  через суд  першої
інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне
оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення,  а в
разі   складення   постанови
у  повному  обсязі
відповідно  до статті 160 цього
Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі. Апеляційна  скарга  на
постанову  суду першої інстанції
подається протягом  двадцяти  днів
після  подання  заяви
про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може
бути  подана  без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
А.Г.Ворожцов