ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.07                                                                                           Справа  № 6/131-38

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

Головуючого – судді                                        Давид Л.Л.

Суддів                                                            Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства “Еліта” за вих. №34 від 18.12.2006 року

на рішення Господарського суду Волинської області від 11.12.2006 року

у справі № 6/131-38 (суддя –Пахолюк В.А.)

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства “Агротехсервіс”, с.Радомишль, Луцького району Волинської області

до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства “Еліта”, с.Новостав, Горохівського району, Волинської області

про стягнення заборгованості в сумі 64 032 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Собковський С.М. –представник (довіреність за №07/07 від 17.01.2007 р.);

від відповідача: не з‘явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 11.12.2006 року у справі №6/131-38 задоволено позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства “Агротехсервіс”, с. Радомишль, Луцького району, Волинської області (надалі –Позивач) до Приватного сільськогосподарського підприємства “Еліта”, с. Новостав, Горохівського району, Волинської області (надалі –Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 64 032, 00  грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що Відповідач не виконав зобов‘язання по оплаті пшениці, яка поставлена на підставі накладної №484 від 15.12.2004 року та довіреності ЯИЖ №819697 від 14.12.2004 року на загальну суму 64032, чим порушив вимоги ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України, відповідно до чого позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідач –ПСГП “Еліта”, не погодившись з винесеним рішенням , подав апеляційну скаргу (вих. № 34 від 18.12.2006 року), в якій покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним дослідженням матеріалів справи. Скаржник вказує, що судом не прийнято до уваги, що спір між сторонами з цього ж самого предмету спору неодноразово розглядався в господарських судах, а саме рішенням Господарського суду Волинської області від 14.06.06 р. у справі №1/85-38 відмовлено у стягненні заборгованості з ПСП “Еліта” за накладною №484 від 15.12.2004 р. на суму 64032.,00 грн.. Судом не враховано того, що Позивач у своїх вимогах стверджував, що продукція Відповідачем отримана згідно довіреності ЯИЖ №819697 від 14.12.2004 року, що вказано також і в рішенні суду. В той же час в накладній, виписаній посадовою особою Позивача, яку для огляду суду надав представник відповідача, дата видачі доручення вказана 13.12.2004 року. Скаржник також зазначає, що суд не звернув увагу на те, що надані суду Позивачем матеріали не відповідають дійсності, є сфальсифікованими, так як ніяких товарно-матеріальних цінностей за накладною №484 від 15.12.2004 року Відповідач від Позивача не одержував. Не прийнято судом також до уваги і твердження представника Відповідача про те, що названу накладну Позивач відправив Відповідачу лише в квітні 2005 року, а податкову накладну до неї без порядкового номеру виписав лише в грудні 2005 року з порушенням встановлених вимог Закону України “Про податок на додану вартість”.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу (вих. №17/07 від 25.01.2007 р.) заперечує доводи скаржника, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування чого посилається на те, що рішення Господарського суду Волинської області від 14.06.2006 р. у справі №1/85-38 немає жодного відношення до даної справи, оскільки згадування про накладну №484 від 15.12.2004 року в ньому немає , і також відсутнє посилання в рішенні про відмову у стягненні заборгованості з ПСП “Еліта” в користь ПСП “Агротехсервіс”, як це зазначає скаржник, оскільки ПСП “Агротехсервіс” було по справі Відповідачем, а не Позивачем.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 27.12.2006 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення за № 1876328.

Ухвалою суду від 27.12.2006 року участь представників сторін визначено на власний розсуд.

За таких обставин, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила розглянути справу за наявними у ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши представника Позивача, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи Приватним сільськогосподарським підприємством “Агротехсервіс” згідно накладної №484 від 15 грудня 2005 року (а.с.7) за довіреністю ЯИЖ №819697 від 14.12.2004 року (а.с.8) відпустило, а Приватне сільськогосподарське підприємство “Еліта” отримало зерно пшениці озимої в кількості 50 660 кг. по ціні 1 0533 на суму 64 032 грн.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду в судовому засіданні оглянула оригінал накладної №484 від 15.12.2004 року, оригінал довіреності ЯИЖ №819697 та оригінал Книги обліку продажу товарів (робіт, послуг).

Згідно зазначених вище документів, вбачається, що зерно пшениці ПСП “Еліта” було відпущено уповноваженій ПСП “Еліта” на це особі Матеушу Р.Ф. по довіреності.

Позивачем надіслана Відповідачу вимога про оплату за отримані товари за №247 від 07.11.2006 року (а.с.9) , яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов‘язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України зобов‘язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов‘язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов‘язку.

Зобов‘язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 144 ГК України, з яких вбачається, що обов‘язки суб‘єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод непередбачених законом , але таких які йому не суперечать.

Між сторонами виникли цивільні права та обов‘язки на підставі договору купівлі-продажу укладеного шляхом підпису накладної на відпуск товару , як це передбачено п.2 ст. 639 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов‘язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) , а покупець приймає або зобов‘язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Скаржник в апеляційній скарзі покликається на те, що зазначені цивільно-правові відносини були предметом розгляду у справі №1/85-38.

Як вбачається з судових рішень по справі №1/85-38 цивільні права та обов‘язки , які виникли між сторонами на підставі накладної №484 від 15.12.2004 року та довіреності серії ЯИЖ №819697 від 13.12.2004 року не були предметом розгляду у зазначеній справі, оскільки в жодному з них немає покликання на накладну №484 від 15.12.2004 р.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що надані Позивачем матеріали в підтвердження позовних вимог не відповідають дійсності, є сфальсифікованими , так як ніяких товарно-матеріальних цінностей за накладною №484 від 15.12.2004 року від не одержував.

Дане твердження спростовується тим, що Відповідачем ні суду першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не подано доказів факту фальсифікації чи зловживань посадових осіб сторін при підписані спірних бухгалтерських документів, а відтак останні мають юридичну і доказовість і є підставою для виникнення зобов‘язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не доведено належними і допустимими доказами відсутності заборгованості за поставлену озиму пшеницю в кількості 50 660 кг. по ціні 1 0533 на суму 64 032 грн., а відтак судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги .

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду, прийшла до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги та відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.      Рішення Господарського суду Волинської області від 11.12.2006 року у справі № 6/131-38 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку .

3.          Матеріали справи № 6/131-38 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя                                                                                          Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                              Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                              Х.В.Мурська