ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.03.07                                                                                           Справа№ 4/2456-14/332

За позовом:  ДК „Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі БМУ УМГ „Львівтрансгаз”

до відповідача:   Верхньосиньовидненська селищна рада

до відповідача:   Сколівська райдержадміністрація

про    стягнення   69545,91 грн.

Суддя  Н.Мороз

Представники:

від  позивача –Королюк В.С-ю/к

від відповідача-1-  н/з

від відповідача-2- н/з

Суть спору:

Позовні вимоги заявлено ДК „Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі БМУ УМГ „Львівтрансгаз” до Верхньосиньовидненської селищної ради та Сколівської райдержадміністрації про стягнення 69545,91 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду від 17.11.2006 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.12.2006 року.

Розпорядженням  заступника Голови господарського суду Львівської області від 11.12.2006р. справа №4/2456-14/332 передано судді Н.Мороз.

Для об”єктивного та всестороннього вирішення спору, розгляд справи відкладався ухвалами суду, в судовому засіданні оголошувалась перерва до  19.03.2007р.

В судовому засіданні  позивач повідомив суд про повне погашення відповідачем основного боргу в сумі 60031 грн., що підтвердив банківською випискою (в матеріалах справи).  В решті позовні вимоги підтримав, просить стягнути з відповідача-1  штрафні санкції, 3% річних та інфляційні нарахування, всього-9514,91 грн.

Відповідач-1  відзив на позов не подав, усно повідомив про сплату основного боргу та просить суд  не застосовувати штрафні санкції.

Відповідач-2  в судове засідання не з”явився. На виконання вимог ухвали суду подав відзив на позов №02/49-2258 від 05.12.2006р. та №02/49-282 від 20.02.2007р., яким проти позову заперечив.

Розглянувши  матеріали справи, заслухавши  пояснення повноважних представників сторін,    суд  в с т а н о в и в:

Згідно ст.179 Господарського Кодексу України, майново-господарські зобов”язання, які виникають між суб”єктами господарювання або між суб”єктами господарювання і негосподарюючими суб”єктами- юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов”язаннями.

Між позивачем (підрядником) та відповідачем-1 (замовником) було укладено договори №114/12 від 08.12.2005р., №1115/12 від 12.12.2005р., №116/12 від 14.12.2005р. на виконання робіт по газифікації житлових будинків з влаштування переходу через залізну дорогу в с.Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області.

Всього робіт за даними договорами виконано на суму 60031 грн., що підтверджено актом №1 приймання виконаних  підрядних робіт за лютий 2006р. і довідкою про вартість виконаних підрядних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами,  заборгованість в сумі 60031 грн. відповідачем-1  сплачено в повному обсязі після подачі позову до суду. Таким чином, з огляду на відсутність предмету спору, суд дійшов висновку в частині стягнення основного боргу провадження  у справі припинити.

Згідно ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до п.п.14.4 вищевказаних договорів, за несвоєчасне виконання грошового зобов”язання, відповідачу правомірно нарахована пеня в сумі 2551,31 грн. Проте, суд, в порядку ст.83 ГПК України,  дійшов висновку   зменшити розмір пені до  500 грн.

Крім того, позивачем,  згідно  ст.231 ГК України, за прострочення зобов’язання понад 30 днів, нараховано 7% штраф вартості товару в сумі 4202,17 грн.  як суб’єкта господарювання, що належить до державного сектору економіки. Проте, дана вимога  позивача задоволенню не підлягає, оскільки позивач не надав суду  докази включення  суб’єкта господарювання, що належить до  державного сектору економіки відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів переліку.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення  та 3% від простроченої суми. Згідно поданого позивачем розрахунку, інфляційні  нарахування  відповідно становлять 1860,96  грн., 3% річних -  900,47 грн. і підлягають  стягненню.

Відповідно до ст.193 ГК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, одностороння  відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи наведене, суд, дійшов висновку, що позов обґрунтований поданими доказами і підлягає до задоволення частково.

Судові витрати покладаються на відповідача-1 пропорційно задоволених вимог, згідно ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.179,180,193,216,218,231 Господарського Кодексу України, ст. 625 Цивільного Кодексу України, ст.ст.33, 43, 49, 82-85,116  ГПК України, суд, –

В И Р І Ш И В:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Верхньосиньовидненської селищної ради, с.Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області (р/р  1545 у УДК у Львівській області МФО 825014, ЗКПО 03470308) на  користь  ДК „Укртрансгаз” НАК „Нафтогаз України” в особі БМУ філії УМГ „Львівтрансгаз”, с.Угерсько Стрийського району Львівської області (р/р 3980 в ЛФКБ „Фінанси і кредит” МФО 325923, ЗКПО 00154750) –900,47 грн.-3% річних, 1860,96 грн. інфляційних втрат, 500 грн. пені, 632,86 грн. державного мита та 107,38 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В частині стягнення основного боргу- провадження припинити.

4. В решті позовних вимог-відмовити.

5.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Суддя                                                                                                       Мороз Н.В.