ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

31.01.07                                                                                           Справа  № 4/2213-24/297

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

головуючого-судді                                   Мурської Х.В.

суддів                                                         Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

розглянув матеріали апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства «АКЗ», м. Миколаїв, вих. № 68 від 11.12.2006 року,

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2006 року

у справі № 4/2213-24/297, суддя Хабіб М.І.,

за позовною заявою Закритого акціонерного товариства «АКЗ», м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпі-Кий», м. Львів

про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним,

за участю представників

від Позивача: не з’явились;

від Відповідача: Якименко С.М., Пелех О.Р.- представники.

Представникам Відповідача роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст. 22 ГПК України.

Заяв про відвід складу суду не поступало, від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами представники Відповідача відмовились.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.11.2006 року у справі № 4/2213-24/297 у задоволенні позовних вимог Закритого акціонерного товариства «АКЗ», м. Миколаїв до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпі-Кий», м. Львів про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним –відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване безпідставністю вимог  Позивача, зокрема тим, що сторонами погоджено умови договору купівлі-продажу товару № 12/05-ПАК, укладеного 12.01.2005 року, а законодавством передбачено право суб’єктів господарювання при укладенні договору самим визначати вид забезпечення виконання зобов’язання.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Закрите акціонерне товариство «АКЗ»звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2006 року у даній справі скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альпі-Кий»у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів Скаржника заперечило, просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні представники Відповідача підтримали свої доводи, викладені у запереченні на апеляційну скаргу.

Скаржник участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи ту обставину, що ухвалою суду від 29.12.2006 року участь представників сторін в судовому засіданні визнано на власний розсуд, сторін інформовано про час та місце розгляду апеляційної скарги та про наслідки неявки в судове засідання, а також те, що до початку розгляду справи від Скаржника клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило, то колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника Скаржника.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши пояснення представників Відповідача, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, 12.01.2005 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Альпі-Кий»(Продавець) та Закритим акціонерним товариством «АКЗ»(Покупець) укладено Договір купівлі - продажу товару № 12/05-ПАК, відповідно до п. 1.1. якого Продавець поставляє та передає у власність Покупця товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що є невід’ємною частиною договору, а Покупець - приймає та оплачує товар за умовами даного договору.

Згідно з п. 3.3. укладеного Договору,  Покупець зобов’язаний оплатити повну вартість товару не пізніше 10 календарних днів з моменту передачі товару.

Згідно спірного пункту 5.2. Договору, у випадку несплати або несвоєчасної оплати товару згідно п. 3.3. даного договору, Покупець сплачує Продавцю штраф в розмірі 20 % від вартості неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару.

На переконання Скаржника, положення пункту 5.2 Договору, яким встановлено сплату штрафу покупцем у розмірі 20%  від вартості неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару,  суперечать, зокрема, Закону України «Про відповідальність за  несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»(від 22.11.1996 року № 543/96-ВР) та положенням  ст. 231та ст. 343 Господарського кодексу України.

Проте, дані твердження Скаржника спростовуються наступним.

У відповідності до вимог ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до вимог ст. 689 ЦК України, покупець зобов’язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов’язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

В силу ст.546 ЦК України, виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантію, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання.

Зокрема, ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати у разі порушення ним зобов’язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання.

У відповідності до вимог  п. 2 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми ( неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до вимог п.1 ст.231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов’язання може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкцій застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини  зобов’язання (п.4 ст. 231 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором ( п.6 ст.231 ГК України).

Вищезгадані  положення Цивільного та Господарського кодексів України  дають право суб’єктам господарювання при укладенні договору самим визначити  вид забезпечення виконання зобов’язання та встановити його розмір у разі порушення виконання зобов’язання.

У відповідності до вимог ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а  також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами погоджено умови договору та передбачено відповідальність таких у разі неналежного чи несвоєчасного виконання взятих на себе зобов’язань у порядку, передбаченому законодавством України.

У відповідності до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Скаржником не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що укладений сторонами 12.01.2005 року Договір купівлі - продажу товару № 12/05-ПАК суперечить вимогам законодавства, а тому його вимоги щодо визнання даного Договору в частині забезпечення виконання зобов’язань є безпідставними.

За таких обставин, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду оцінивши докази в їх сукупності, дійшла висновку про відповідність рішення Господарського суду Івано-Франківської області  законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст.  99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2006 року у справі № 4/2213-24/297 залишити без змін, апеляційну скаргу -  без задоволення.

2.          Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи  повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя                                                                                   Мурська Х.В.

Суддя                                                                                                          Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                          Кордюк Г.Т.