ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

30 травня 2007 р.
№ 1/965-26/327

Вищий господарський суд України  у складі колегії суддів:

головуючого судді
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г.

Продаєвич Л.В.

розглянувши

касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю науковий центр “Колорекс”

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду

від
03.04.2007 року

у справі
№ 1/965-26/327

господарського суду
Львівської області

за позовом
прокурора Шевченківського району міста Львова в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики України, уповноважений орган  - Львівський державний екологічний політехнікум та відділення державного казначейства у Шевченківському районі міста Львова

до
Товариства з обмеженою відповідальністю науковий центр “Колорекс”

про
розірвання договору оренди, виселення із займаних приміщень та стягнення 45879,19грн.

ВстановиВ:

Касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю науковий центр “Колорекс” від 03.05.2007 року не приймається до розгляду та повертається судом оскільки вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

До касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому  розмірі.

Згідно частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується в доход державного бюджету в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Підпунктом “г” пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” встановлено ставку державного мита із касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50% ставки, обчислюваної з оспорюваної суми.

Згідно підпункту ”в” пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” державне мито, яке справляється із позовних заяв немайнового характеру, в тому числі із позовних заяв у спорах, що виникають під час укладання, зміни або розірвання господарських договорів складає 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В даному випадку позовні вимоги складаються із позову немайнового характеру про розірвання договору та виселення із займаних приміщень (50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви для розгляду спору в першій інстанції –42,50 грн., які не сплачені скаржником ) та із позову майнового характеру про стягнення суми 45879,19 грн. (50 відсотків ставки, обчислюваної з оспорюваної суми,   – 229,4 грн., які  відповідачем сплачені згідно квитанції № 2 від 03.05.2007 року).

Таким чином, загальний розмір державного мита, яке підлягає сплаті при поданні касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного  господарського суду  від 03.04.2007 року , повинен складати 42,50 грн. + 229,4 грн. = 271,9 грн. (згідно підпунктів “а”, “в”, “г” пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”)

Крім того до касаційної скарги не додано належних доказів надіслання її копії іншим сторонам у справі. Додана до касаційної скарги квитанція № 28/1183677-30/118693  від   03.05.2007  не може вважатися належним  доказом   відправлення копії касаційної скарги прокурору Шевченківського району міста Львова, Львівському державному екологічному політехнікуму та відділенню державного казначейства у Шевченківському районі міста Львова. Надана квитанція підтверджує направлення кореспонденції ( без зазначення адресатів) згідно із списком. Оскільки скаржником  зазначений список до касаційної скарги не додано, відсутня можливість встановити кому саме була направлена кореспонденція.

Вищий господарський суд України звертає увагу скаржника, що  відповідно до пункту 4 частини 1 статті 111  Господарського  процесуального кодексу України касаційна скарга за змістом  повинна містити вимоги особи, що подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального права. Тобто, має чітко викладатися зміст порушення  з обґрунтуванням порушених норм законодавчими актами та вказуватися конкретні  їх пункти та статті.

Однак у поданій скарзі не зазначено суті порушення або неправильного застосування апеляційним судом при вирішенні спору норм матеріального чи процесуального права на підставі встановлених саме судовими інстанціями обставин справи та прийнятих доказів

Касаційна інстанція зауважує на тому, що відповідно до приписів частини 3 статті 111 3 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4, 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу з додержанням стислих строків для виправлення.

Враховуючи наведене та керуючись пунктами 3,4,6 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науковий центр “Колорекс” від 03.05.2007 року на постанову Львівського  апеляційного господарського суду від 03.04.2007 року  у справі № 1/965-26/327   та додані до неї документи  повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий суддя
Т.Добролюбова

судді:

Т.Гоголь

Л.Продаєвич