Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2007 р.                                                           Справа № 47/632-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Чепурної Н.В. (дов.№1/227 від 14.03.2007р.), Селіванова М.В.  (дов.№1/230 від 14.03.2007р.)

відповідача -  Середенка Р.В. (дов.б/н від 18.10.2006р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вхідний № 409 Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 25 грудня 2006 року у справі № 47/632-06

за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський економіко-правовий університет", м. Харків

про стягнення 452 134,21 грн.

встановила:

06 листопада 2006 року позивач –Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Харківський економіко-правовий університет" основної заборгованості 394 900,00грн., інфляційних - у розмірі 54 962,18 грн. та 3% річних - у розмірі 2 272,03 грн., крім того, судові витрати у вигляді сплаченого держмита у розмірі 4521,34грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00грн. покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.12.2006 р. у справі №47/632-06 (суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Харківський національний університет внутрішніх справ з рішенням місцевого господарського суду від 25.12.2006 року не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути з відповідача ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" на користь Харківський національний університет внутрішніх справ: грошові кошти у сумі 394 900,00 грн., індекс інфляції у розмірі 54 962,00 грн. 18 коп. та 3% річних у розмірі 2 272,03 грн. Судові витрати у повному розмірі покласти на відповідача. Представники позивача у судовому засіданні вимоги скарги підтримують у повному обсязі, зокрема, обґрунтовують тим, що рішення господарського суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не були доведені, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню. Крім того, місцевий господарський суд не прийняв до уваги, що студенти, які навчалися за контрактами, зараховувалися до складу студентів позивача, а тому ніяких наказів про зарахування студентами відповідача і, відповідно, наказів про відрахування, не було. Самостійно відповідач надавати освітні послуги не міг, оскільки, освітня діяльність на території України здійснюється вищими навчальними закладами на підставі ліцензій, а ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" такої ліцензії не мало, а здійснювало кадрове забезпечення підготовки фахівців у сфері вищої освіти, забезпечувало студентів Харківського національного університету внутрішніх справ матеріально-технічною базою. Тому, у зв‘язку з тим, що договір про надання освітніх послуг від 16 липня 2004 року з 01 січня 2006 року було розірвано, у ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" не було підстав для подальшого виконання обов'язків за цим договором та на отримання коштів за навчання від студентів Харківського національного університету внутрішніх справ. Також суд першої інстанції не надав оцінки тим обставинам, що у відповідності до листа Харківського національного університету внутрішніх справ до ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" про розірвання Договору про надання освітніх послуг від 23.09.2005 р. за № 30/416, відповідач повинен був повідомити студентів Харківського національного університету внутрішніх справ про розірвання Договору та передати їх особові справи до Харківського національного університету внутрішніх справ. Крім того, згідно з листом від ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" № 01-16/81 від 20.02.2006 року, надісланому Харківського національного університету внутрішніх справ, відповідач погодився повернути кошти, сплачені за навчання наперед студентами Харківського національного університету внутрішніх справ, визнавши таким чином свій обов'язок перед студентами.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, а також у судовому засіданні проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дав правильну оцінку спірним відносинам. Зокрема, відповідач свою позицію обґрунтовує тим, що заявник апеляційної скарги не довів - яким саме чином п. 1.1. та 1.2. договору про надання освітніх послуг від 16 липня 2004 року, а також те, що студенти, які навчалися за контрактами, зараховувались до складу студентів Харківського національного університету внутрішніх справ, впливає на виникнення у відповідача обов'язку сплатити апелянту грошові кошти за договорами про відступлення права вимоги, у той час як, відповідно до п.2.11. та п.7.3. договорів на підготовку спеціалістів, необхідною передумовою повернення грошових коштів є виключно сукупність таких умов, як розірвання договору на підготовку спеціалістів у порядку, встановленому п.7.3. договору про надання освітніх послуг від 16 липня 2004 року.

У судових засіданнях 21 березня 2007 року та 04 квітня 2007 року колегією суддів оголошувались перерви для надання сторонами додаткових доказів по справі.

21 березня 2007 року у судовому засіданні для повного та всебічного розгляду всіх обставин у справі сторонами було надане узгоджене клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги на один місяць за межами двохмісячного строку, яке судовою колегією апеляційного суду було задоволено.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги,  перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Як свідчать матеріали справи, 16 липня 2004 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ та ТОВ "Харківський економіко-правовий університет", був укладений договір про надання освітніх послуг (далі Договір).

У пункті 2.2. Договору сторони зобов'язувались укладати узгоджений трьохсторонній договір про надання освітніх послуг (ХНУВС - ХЕПУ - Студент (особа, яка бере на себе обов'язок оплачувати навчання студента).

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3. Договору, плата за навчання перераховувалась студентом (особою, яка бере на себе обов'язки оплачувати навчання студента) на поточний рахунок ТОВ "Харківський економіко-правовий університет", чи вносилась готівкою в касу ТОВ "Харківський економіко-правовий університет"  для акумулювання і подальшого розподілу між сторонами Договору відповідно до виконаних робіт і понесених витрат, у співвідношенні: 20% - Харківському національному університету внутрішніх справ, 80% - ТОВ "Харківський економіко-правовий університет".

23 вересня 2005 року листом №30/416 Харківський національний університет внутрішніх справ повідомив ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" про розірвання Договору в односторонньому порядку за ініціативою Харківського національного університету внутрішніх справ з 01 січня 2006 року. У зв‘язку з чим просив повідомити про це студентів позивача та передати їх особові справи Харківському національному університету внутрішніх справ.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що в разі розірвання договору між сторонами зобов'язання з подальшого навчання студентів в повному обсязі покладаються на Харківський національний університет внутрішніх справ.

У зв'язку з цим Харківський національний університет внутрішніх справ уклав зі студентами у кількості 315 осіб договори про відступлення права вимоги, відповідно до яких студенти, кожний окремо, відступили на користь Харківського національного університету внутрішніх справ право вимоги, що належить цим студентам відповідно до п. 2.11. кожного з контрактів. Цим пунктом контрактів передбачено, що у разі дострокового припинення дії даного контракту, незалежно від підстав, і ненадання замовнику (студенту) освітніх послуг в повному обсязі, виконавці (ХНУВС та ХЕПУ) зобов'язані повернути йому невикористану частину коштів, які були внесені як попередня плата за навчання студента, із розрахунку на момент видання наказу про відрахування студента. При цьому, п. 7.2. кожного з контрактів передбачений певний порядок його розірвання. Зокрема, умови контракту можуть бути змінені або його дія припинена за погодженням сторін (ХНУВС, ХЕПУ та Студент) із складанням додаткової угоди, яка становить невід'ємну частину цього контракту; про зміну умов або припинення Контракту зацікавлена сторона повідомляє іншу офіційним листом не пізніше, ніж за два місяці. Станом як на час подання та розгляду позовної заяви, так  і на час розгляду апеляційної скарги, на адресу ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" не поступило жодного офіційного повідомлення з боку студентів про припинення контрактів. Більш того, з боку Харківського національного університету внутрішніх справ не було видано відповідних наказів про відрахування студентів.

Проте, розірвання контракту та видання наказу про відрахування студента є єдиною підставою для виникнення у студентів права на повернення ним сплачених наперед коштів.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що законними та обґрунтованими є висновки місцевого господарського суду, якими встановлено, що як у студентів, так і у позивача не виникло право вимоги до відповідача щодо сплати грошових коштів, а у відповідача не виникло зобов'язання щодо сплати цих коштів за відсутністю підстав, передбачених п. 2.1.1. договорів на підготовку спеціалістів на госпрозрахункових засадах.

Частиною 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Твердження відповідача в його апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, всі вищенаведені факти ним не спростовані належними доказами і свідчать про те, що:

- вищезазначені 315 студентів зараховувались до складу студентів Харківського національного університету внутрішніх справ і не були відраховані від позивача, що є єдиною підставою для виникнення у студентів права на повернення ним сплачених наперед коштів;

- пунктом 5.3 Договору самі сторони даної угоди передбачили, що в разі розірвання договору між сторонами зобов'язання з подальшого навчання студентів в повному обсязі покладаються на Харківський національний університет внутрішніх справ;

-  трьохсторонні договори про надання освітніх послуг між ХНУВС - ХЕПУ –Студентом, не були у встановленому законодавством порядку визнані недійсними, або не укладеними;

-   платіжні документи не можуть бути прийняті судом як належні докази того, що оплата за освітні послуги була здійснена студентами (особою, яка бере на себе обов'язок оплачувати навчання студента) саме за спірний період, тобто з 01 січня 2006 року, оскільки вони не оформлені належним чином, в них не вказано, що кошти сплачувалися за наступний семестр, а твердження позивача в цій частині ґрунтуються на міркуваннях та припущеннях;

-   лист №30/416 Харківським національним університетом внутрішніх справ про розірвання Договору в односторонньому порядку був надісланий ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" ще у вересні місяці 2005 року, тобто у позивача було достатньо часу для того, щоб повідомити студентів про ці зміни та надання нових реквізитів для перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача, крім того, в цьому листі про повернення коштів не йшлося, а йшлося лише про повернення особистих справ;

-  лист ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" від 01-16/81 від 20.02.2006 року не має конкретизованого характеру, а лише умовний;

- попереднім рішенням господарського  суду Харківської області від 09 червня 2006 року у справі № 35/47-06, що набрало чинності, Харківському національному університету внутрішніх справ було вже  відмовлено у стягненні з відповідача передплати студентів за спірним Договором, з зазначенням того, що порядок розрахунків між сторонами Договору не визначений;

-  розподіл коштів (відповідно: 20% та 80%) між Харківським національним університетом внутрішніх справ та ТОВ "Харківський економіко-правовий університет" та схеми укладених договорів в їх сукупності, були передбачені самими сторонами цього Договору.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені ним при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження не надано, відповідно до ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України, доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для задоволення вимог його апеляційної скарги.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням  є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другою сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що всупереч твердженню позивача, у студентів не виникло право вимоги до ТОВ "Харківський економіко-правовий університет"  на повернення коштів сплачених наперед, з урахуванням того, що належних доказів сплати таких коштів наперед не надано, а тому таке право не належить і Харківському національному університету внутрішніх справ.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в  судовому  процесі  всіх  обставин  справи  в   їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивач не надав доказів, що підтверджують обставини, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що його заперечення  позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, тому рішення господарського суду Харківської області  від  25 грудня 2006 року  прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 33, 43,  99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів ,-

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 25 грудня 2006 року  у справі № 47/632-06  залишити без змін.

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ  залишити без задоволення.

Головуючий суддя

суддя

суддя