ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.05.07 р.                                                                               Справа № 17/314

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів

Головуючого           Підченко Ю.О.

Суддів                      Морщагіна Н.С.

Мартюхіна Н.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" м.Донецьк

до першого відповідача державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк

до другого відповідача державного підприємства "Придніпровська залізниця" м. Дніпропетровськ

до третього відповідача державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" смт.Панютине

за участю: 1. Третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні третього відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" м.Дніпропетровськ

2. Третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державна адміністрація залізничного транспорту України "Укрзалізниця" м.Київ

про стягнення 28 284 788 грн. 04 коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача Філіп’єв С.Ф. – начальник юридичного управління, Хрипун С.О. - юрисконсульт

від першого відповідача Петренко О.Г. – провідний юрисконсульт, Скляр О.О. - інженер

від другого відповідача Шляєв І.В. - юрисконсульт

від третього відповідача Єремченко О.М. – начальник юридичного відділу

від третьої особи 1: Єрохіна Н.О. – юрисконсульт, Петриченко Н.В. – заступник начальника управління комерційної роботи

від третьої особи 2: Шаповаленко А.В. - юрисконсульт

Постановою Верховного суду України від 11.07.06р. по справі №17/314 постанову Вищого господарського суду України від 20.04.06р., постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.01.06р. та рішення господарського суду Донецької області від 13.12.2005 року було скасовано, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.01.07р. по справі №17/314 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.06р. та рішення господарського суду Донецької області від 13.09.06р. скасовано і справу  передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс”, звернувся до господарського суду з позовом до державного підприємства "Донецька залізниця", державного підприємства "Придніпровська залізниця", державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" про стягнення 28284788 грн. 04 коп. у відшкодування доходів, одержаних відповідачами від безпідставно набутого майна, у тому числі з ДП "Донецька залізниця" - 8 187 095 грн. 76 коп., з ДП "Придніпровська залізниця" - 11 615 131 грн. 20 коп., з ДП "Укрспецвагон" - 8 482 561 грн. 08 коп.

До прийняття рішення по справі позивач згідно ст. 22 ГПК України змінив предмет позову та намагається стягнути з третього відповідача 28284788 грн. 04 коп. у відшкодування доходів, одержаних від безпідставно набутого майна.

Перший відповідач позов не визнав у повному обсязі, мотивуючи свої заперечення наступними обставинами:

-          твердження позивача про те, що перший відповідач отримав доходи від комерційного використання вагонів є безпідставними тому, що перший відповідач не користувався вказаними вагонами, а виконував перевезення відповідно до заявок вантажовідправників та договорів, укладених з користувачами послугами залізниці;

-          згідно умов договору залізниця надає послуги пов’язані з перевезенням вантажів та отримує плату за перевезення вантажу (доход від перевезень) відповідно до діючих тарифів;

-          позивачем не доведений факт набуття вагонів та факт отримання залізницею доходів від використання вагонів.

Другий відповідач позов не визнав у повному обсязі, оскільки:

-          відповідно до ухвали господарського суду м. Києва від 25.08.04р. у позивача з 16.07.04р. відсутнє право володіння, користування та розпорядження вагонами, що позбавляє останнього вимагати стягнення доходів отриманих від використання цього майна у період з 01.08.05р. по 30.08.05р.;

-          у другого відповідача не було достатніх підстав сумніватися у відсутності достатньої правової підстави для збереження майна, так як він діяв на підставі постанови слідчого Генеральної прокуратури України.

Третій відповідач позов не визнав у повному обсязі за наступними обставинами:

-          позивачем не доведено відсутність правової підстави для набуття та збереження майна;

-          плата за перевезення вантажів у вагонах-обкотишовозах, переданих на відповідальне зберігання Укрзалізниці з 01.08.05р., нараховується та справляється за тарифами, встановленими для вагонів загального парку залізниці, яка розподіляється на дві частини: залізницям та третьому відповідачу. Належна залізницям частина складає 70% від загального тарифу, належна третьому відповідачу – 30%;

-          підставою для володіння державною адміністрацією залізничного транспорту України "Укрзалізниця" та державним підприємством "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" є дії осіб, що за аналогією породжують цивільні права та обов’язки, і є правочином;

-          позивач вказує на те, що суми плати за перевезення вантажів одержав або повинен був одержати третій відповідач від використання спірних вагонів;

-          однак плата за перевезення (провізна плата) – це плата, яку зобов’язується сплатити вантажовідправник перевізнику за перевезення вантажу. Вона не може бути доходом, тим паче третього відповідача;

-          суми плати за перевезення одержали залізниці в серпні 2005 року;

-          ухвала господарського суду м. Києва від 26.05.05р. по справі № 44/273 унеможливила реальне одержання позивачем доходів за серпень 2005 року.

Представник третьої особи 1 надав суду пояснення, в яких пояснив суду про те, що товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" на підставі договору комісії № 125п/248 від 08.06.01р. на протязі 2001-2005 років як комісіонер по договору виконувало доручення комітента по наданню гірничо-металургійним підприємствам комплексних послуг по організації процесу перевезень в спеціалізованих вагонах, в тому числі в обкотишовозах.

Однак безпосередньо у судовому засіданні повідомила суд про відсутність юридичного інтересу до спору і те, що рішення не яким чином не може вплинути на її подальші правовідносини із сторонами у даній справі.

Третя особа 1 тільки виконувало обов’язки комісіонера щодо спірних 3789 вагонів-обкотишовозів та жодних претензій від сторін по справі по виконанню покладених обов’язків на третю особу 1 не надійшло, а тому юридичного інтересу у товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" у вирішенні даної справи не має та рішення по справі ніяким чином не вплине на права та обов’язки третьої особи 1.

Представник третьої особи 2 надав суду пояснення, в яких повідомив суд про те, що позов у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, оскільки підставою для набуття та збереження третім відповідачем вагонів була постанова слідчого від 01.06.05р., однак це питання розглядається судом через призму ст. 27 ГПК України.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що згідно п. 2.1, п. 8.2 Статуту та п. 4.2 установчого договору одним з учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" є Фонд державного майна України, який здійснює вклад до статутного капіталу позивача майном.

Відповідно до акту приймання-передачі залізничного рухомого складу до статутного фонду від 16.07.04р. Фондом державного майна України було передано, а позивачем прийнято вагони-обкотишовози в кількості 3798 одиниць за №№:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.05.2005р. по справі №44/273 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та Державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" до товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" та інших про визнання недійсним установчого договору, актів та припинення юридичної особи, суд у забезпечення позову заборонив позивачу по цій справі та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчудження та розпорядження зазначеними вагонами-обкотишовозами.

01.06.2005р. старший слідчий Генеральної прокуратури України прийняв постанову про накладення арешту на майно підприємства, яка була санкціонована заступникром Генерального прокурора України. Цією постановою слідчим було накладено арешт на 3789 вагонів-обкотишовозів.

Вказані вагони повинні були бути передані на відповідальне збереження Державній адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" з правом переміщення їх по залізницях України.

21.07.2005р. Державна адміністрація залізничного транспорту України "Укрзалізниця" видала наказ №000364/ЦМ Ц-2/443, згідно з яким з посиланням на постанову старшого слідчого Генеральної прокуратури про накладення арешту на майно підприємства від 01.06.05р. спірні вагони для комерційного використання були передані третьому відповідачу.

У відповідності до вищевказаного наказу, 22.07.05р. третім відповідачем було видано доручення № 29 третій особі 1 до існуючого між ними договору комісії №125п/248 від 08.06.2001р., яким доручено третій особі 1 здійснювати організацію перевезень з використанням 3789 вагонів–обкотишовозів позивача, отримувати відповідні платежі від вантажовідправників за перевезення вантажів у цих вагонах з подальшим розподіленням відповідно до умов договору комісії №125п/248 від 08.06.2001р. та наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" №000364/ЦМ Ц-2/443 від 21.07.05р.

За період з 01.08.05р. по 31.08.05р. з посиланням на телеграму генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" НР 00364/ЦМ 21/7-05 1437 та постанову старшого слідчого Генеральної прокуратури про накладення арешту на майно підприємства від 01.06.05р. внаслідок використання 3789 вагонів-обкотишовозів третім відповідачем був отриманий доход в сумі 28 284 788 грн. 04 коп., який позивач намагається стягнути з посиланням на ст. ст. 1212, 1214 ЦК України з державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів".

За вимогами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 318 ЦК України передбачає, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісний набувач) передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння цим майном. Положення зазначеної норми кореспондуються з приписами частини 1 ст. 1214 ЦК України, згідно до якої особа, що набула майно або зберігала його у себе без достатньої правової підстави зобов’язання відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від використання чужого майна з часу коли така особа дізнавалась або могла дізнатись про володіння майном без достатньої правової підстави.

Крім того, наявність спеціальних правил цієї статті, які регулюють у т.ч. і відносини щодо розрахунків у зв’язку з витребуванням майна із чужого незаконного володіння, до якого за родовими ознаками належать грошові кошти, надає можливість застосування до цих правовідносин ст. 1214 ЦК України, що стосується відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання.

Стаття 386 ЦК України визначає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Постанова старшого слідчого Генеральної прокуратури України від 01.06.05р. свідчить про те, що спірні вагони-обкотишовози повинні були бути передані на відповідальне зберігання державній адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця", подальша передача яких третьому відповідачу разом з вказівкою здійснювати їх господарське використання суперечить постанові слідчого та діючому законодавству України.

Листом державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" від 21.07.05р. державному підприємству „Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів” були надані вказівки укласти договори з вантажовласниками, експедиторськими та операторськими компаніями про організацію перевезень у вагонах, які передані на відповідальне зберігання, тим самим було дозволене їх господарське використання.

Згідно з доповненнями до договору комісії від 22.07.05р., укладеному між третім відповідачем та третьою особою 1, остання набула право виконувати всі юридичні дії пов’язані з організацією перевезень вантажів у 3 789 вагонах–обкотишовозах та одержувати плату за ці послуги.

На виконання цього договору третьою особою 1 за період з 01.08.05р. по 31.08.05р. здійснено перевезення вантажів у вагонах–обкотишовозах, переданих на відповідальне збереження державній адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця".

Загальна вартість послуг з перевезення вантажів склала 28284788 грн. 04 коп., що підтверджується квитанціями про приймання вантажу та складеними на їх основі розрахунками позивача.

Відповідно до п. 3.2 договору укладеного між третім відповідачем та третьою особою 1 кошти, які одержує третя особа 1 при виконанні доручення третього відповідача є власністю останнього.

За умовами договору комісії № 125п/248 від 08.06.01р. третьою особою 1 грошові кошти з розрахунку 70% на рахунки залізниць та 30% третьому відповідачу перераховувалися виключно за розпорядженням третього відповідача як власника цих грошових коштів.

Внаслідок винесення постанови про накладення арешту державна адміністрація залізничного транспорту України повинна була стати учасником цивільно-правових відносин, пов’язаних зі збереженням майна і повинна була виконувати всі обов’язки зберігача.

Стаття 944 ЦК України забороняє зберігачу без згоди поклажедавця користуватись річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Однак, суду не доведено, що Генеральна прокуратура України надала дозвіл на передачу арештованих вагонів з відповідального збереження третьому відповідачу для подальшого господарського використання.

Передача вагонів третьому відповідачу здійснена з порушенням ст. ст. 124, 129 Конституції та ст. 115 ГПК України, які встановлюють обов'язковість рішень суду.

Отже, ухвалою  господарського суду м. Києва від 26.05.05р. № 44/273 заборонено розпорядження будь-якими особами отриманим товариством з обмеженою відповідальністю „Лемтранс” від Фонду державного майна України внеском у статутний фонд у вигляді 3789 одиниць вагоні-обкотишовозів.

Проте, державна адміністрація залізничного транспорту України "Укрзалізниця" розпорядилася спірними вагонами на свій розсуд, а третій відповідач уклав відносно цих вагонів цивільно-правову угоду комісії, що безперечно є діями, пов’язаними з розпорядженнями майном.

Стаття 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що  не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Третій відповідач набув вагони-обкотишовози внаслідок дії, які суперечать чинному законодавству, а тому таке володіння не можливо визнати правомірним.

Суд вважає доведеним факт обізнаності третього відповідача про відсутність у нього достатніх правових підстав для володіння або зберігання спірних вагонів–обкотишовозів, оскільки останній є однією із сторін у справі № 44/273, в межах якої господарський суд м. Києва ухвалою від 26.05.05р. заборонив будь-яким особам вчиняти дії, пов’язані з розпорядженням  вагонами–обкотишовозами.

Однак, третій відповідач прийняв до виконання лист державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" від 21.07.05р. та уклав відносно обмежених у використанні вагонів договір комісії, за яким одержував доход.

Постанова старшого слідчого Генеральної прокуратури про накладення арешту на майно підприємства від 01.06.05р. розглядається господарським судом поряд з іншими доказами у справі на загальних підставах за правилами ст. 43 ГПК України. Встановлені в ній факти, - на відміну від органів, про які йдеться в частинах 2-4 ст. 35 ГПК України, - не є преюдиціальними.

Крім того, згідно частини першої ст. 114 КПК України особа, яка проводить дізнання, а саме – слідчий, є самостійною процесуальною фігурою на час проведення дій по з’ясуванню обставин кримінальної справи, а отже, всі рішення щодо проведення слідчих дій він приймає від свого імені, а не від імені органу в якому він працює.

Стаття 126 КПК України визначає, що арешт майна і передача його на зберігання оформляються протоколом, який підписується особою, що проводила опис, понятими і особою, яка прийняла майно на зберігання. До протоколу додається підписаний цими особами опис переданого на зберігання майна.

За вимогами ст. 130 КПК України про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова.

Протокол, опис та розписка не були оформлені, а тому рішення слідчого про накладення арешту не виконано у порядку, передбаченому КПК України.

Законодавець неодноразово звертав увагу на застосування правил інституту безпідставного отримання майна чи грошових коштів  (позадоговірні правовідносини), зокрема на те, що норми інституту набуття або збереження майна або грошових коштів без достатньої правової підстави підлягають застосуванню коли передання майна, в тому числі перерахування грошової суми, здійснено на виконання правочину, який відповідно до закону не може бути визначений вчиненим, або на виконання договору, який згідно з законом не може бути визначений укладеним як це передбачено у п. 1 частини третьої ст. 1212 ЦК України 2003р.

Тобто, у спірних правовідносинах застосуванню підлягає ст. 1212 ЦК України за якою особа, яка набула майно чи грошові кошти або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно чи грошові кошти. Ця стаття передбачає позадоговірні зобов’язання, які виникають внаслідок придбання або зберігання майна чи грошових коштів за рахунок іншої особи без достатніх підстав.

Факт набуття або збереження майна чи грошових коштів без належних правових підстав одним суб’єктом правовідносин за рахунок іншого суб’єкта правовідносин зумовлює виникнення зобов’язань особливого виду, які мають назву кондикційних. Кондикційні зобов’язання відносяться до позадоговірних зобов’язань. Головною метою кондикційних зобов’язань є відновлення майнового положення того суб’єкта, за рахунок котрого інший суб’єкт безпідставно збагатився.

Зміст зобов’язань щодо набуття або збереження майна без достатньої правової підстави не обмежується обов’язком боржника повернути безпідставно набуте чи збережене майно.

Згідно ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без  достатньої правової підстави.

Ще один обов’язок, який несе особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, перед кредитором, - це обов’язок відшкодувати грошову суму, що складає різницю у вартості майна, якщо вона зменшилась в результаті дій чи бездіяльності цієї особи за період від дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про безпідставність набуття майна.

З частини 1 ст. 1214 ЦК України можна зробити висновок про юридичний склад, який породжує зазначений обов’язок особи, яка безпідставно набула майно.

До цього юридичного складу входять:

1)          погіршення майна;

2)          дії або бездіяльність особи, яка набула майно;

3)          причинний зв’язок між цими діями чи бездіяльністю та погіршення майна;

4)          вина (ст. 614 ЦК України).

Матеріалами справи встановлені обставини, з якими закон пов’язує цивільно-правову відповідальність особи, яка набувала або зберегла майно іншої особи без достатньої правової підстави.

Сума доходу, яка підлягає стягненню на користь позивача, є доведенною останнім. Таким доходом, позивач правомірно вважає плату за перевезення вантажів у спірних вагонах–обкотишовозах в період з 01.08.05р. по 31.08.05р. Наданий позивачем розрахунок ґрунтується на даних, вказаних у квитанціях про приймання вантажу до перевезення залізницею.

Доказами по справі підтверджений факт володіння третім відповідачем майном позивача без законних підстав та одержання доходу від його господарського використання.

Відносно неправомірного стягнення доходу за період з 01.08.05р. по 31.08.05р. суд зазначає, що у вказаний період позивач був власником вагонів, які повернуті державі лише у вересні 2005 року.

Посилання третього відповідача на те, що позивач підписавши мирову угоду по справі № 44/273 погодився з неправомірністю свого володіння спірними вагонами, судом не приймається до уваги, оскільки у мировій угоді по справі № 44/273 сторони чітко зазначили про те, що визнають законність правовідносин, які раніше виникли між ними.

Те, що третій відповідач, за його твердженнями, здійснював ремонт спірного рухомого складу не має правового значення для спору, що розглядається. А тому, третій відповідач не позбавлений можливості звернутись за судовим захистом своїх прав в цій частині в окремому проваджені.

Заперечення третього відповідача відносно розрахунку суми позову не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки квитанції про приймання вантажу містять номери вагонів, що свідчать про те, що у розрахунку враховані лише вагони, які були фактично задіяні у перевезеннях вантажів в період з 01.08.05р. по 31.08.05р., що спростовує доводи третього відповідача відносно того, що позивач вимагає стягнення доходу від використання вагонів, які фактично не використовувались.

Посилання третього відповідача на відсутность доказів фактичного надходження підприємству всієї суми, зазначеної у позовній заяві, необґрунтовані, оскільки, згідно частини 1 ст. 1214 ЦК України відшкодуванню на користь власника підлягають доходи, які одержані або могли бути одержані особою, що володіла майном без достатньої правової підстави.

Не приймається до уваги і посилання на те, що позивач сам був обмежений в користуванні вагонами. Ця обставина, виходячи зі змісту ст. 390, 1214 ЦК України, не позбавляє власника вимагати від недобросовісного набувача майна повернення доходів, які одержані або могли бути одержані від використання цього майна.

Як свідчать докази по справі, третій відповідач не є добросовісним набувачем, оскільки він був обізнаний про наявність судової заборони на розпорядження спірними вагонами, але незважаючи на це, здійснював розпорядження ними шляхом передачі вагонів для їх господарського використання з метою одержання  доходу.

У постанові слідчого не вказано про наявність у державної адміністрації залізничного транспорту України права розпоряджатись переданими їй на відповідальне збереження вагонами та про можливість передання цих вагонів іншим особам для господарського використання.

Позивачем доведений факт отримання третім відповідачем  грошових коштів в розмірі 28284788 грн. 04 коп., а тому суд дійшов висновку що позов щодо стягнення з третього відповідача 28284788 грн. 04 коп. у відшкодування доходів, одержаних від безпідставно набутого майна, обґрунтовано та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.12.05р. зустрічну позовну заяву державного підприємства “Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів” було повернуто без розгляду на підставі п.1 ст. 63 ГПК України, оскільки господарський суд першої інстанції виходив з того, що додана до позову копія наказу № 961/ос від 21.11.05р. про покладення виконання обов’язків директора ДП “Укспецвагон” на головного інженера Новікова В.Р. з огляду на умови ст. 28 ГПК України та розділу 7 Статуту Державного підприємства “Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів” не є документом, що підтверджує наявність у цієї особи повноважень підписувати позовні заяви.

Крім того, на час розгляду спору з боку відповідачів не надійшло зустрічної позовної заяви за вимогами ст. 60 ГПК України.

Витрати по держмиту та забезпеченню судового процесу покладаються на третього відповідача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У задоволенні позову відносно державного підприємства "Донецька залізниця" та державного підприємства "Придніпровська залізниця" слід відмовити як необґрунтовано заявлених.

Витрати по державному миту за подання апеляційної скарги  в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 7383 від 16.12.05р., касаційної скарги в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 781 від 09.02.06р. та апеляційної скарги в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 6221 від 20.09.06р. покладаються на заявника - державне підприємство "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів".

Відповідно до частини 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору, а тому витрати по державному миту за подання касаційної скарги  в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 3017 від 16.05.06р. та касаційної скарги в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 8031 від 13.11.06р. покладаються на заявника - державне підприємство "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів".

З урахуванням апеляційного подання прокурора, останній  не використав своє право передбачене статтею 121 Конституції України та  статті 29 ГПК України щодо участі у судовому процесі. За такими обставинами копію рішення по даній справі слід надіслати на адресу прокуратури Донецької області.

Однак, слід звернути увагу сторін, що прокурор посилався на те, що державному підприємству „Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів” в судовому засіданні не була надана можливість висловити свої заперечення щодо суті позовних вимог та розрахунку суми позову. На думку прокурора, в діях державного підприємства „Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів” відсутній склад цивільного правопорушення, передбаченого ст. ст. 22, 390, 1214 ЦК України, а тому, немає підстав для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Не дано судом оцінки законності стягнення доходу за період з 01.08.05р. по 31.08.05р., не враховані умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду м. Києва від 23.08.05 у справі № 44/273. За твердженнями прокурора, товариство з обмеженою відповідальністю „Лемтранс” в цій угоді визнало неправомірність свого володіння спірними вагонами.

Твердження прокурора про порушення процесуальних прав треього відповідача не підтверджені належними доказами, а тому не враховуються судом. Доводи про те, що у діях  третього відповідача відсутній склад цивільного правопорушення є безпідставними, оскільки, поданими до суду доказами підтверджений факт володіння підприємством майном позивача без законних підстав та одержання доходу від його господарського використання. Доводи прокурора про те, що товариство з обмеженою відповідальністю „Лемтранс”  підписавши мирову угоду, начебто, погодилось з неправомірністю свого володіння спірними вагонами, суд вважає помилковими, оскільки у преамбулі мирової угоди у справі № 44/273 сторони зазначили про те, що визнають законність правовідносин, які раніше виникли між ними.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого згідно статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 41, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 11, 317, 318, 319, 321, 386, частиною 1 ст. 390, ст. 916, п. 2 ст. 1212, ст. 1214 ЦК України, ст. ст. 55, 193 ГК України, ст. ст. 126, 130 КПК України, ст. ст. 22, 32, 34, 35, 43, 44, 49, 82, 84, частиною третьою ст. 85, ст. ст. 111-12, 111-21 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів", 64660, смт.Панютине, Лозівський район, Харківьска область, вул. Леніна, 5, ід. код 01056362, р/р 5 у Лозівському відділенні ХФ АБ „Експрес -банк” м. Лозова, МФО 350716, на користь:

- товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", 83086, м. Донецьк, вул. Артема, 7, ід. код 30600592, р/р 0 в ЗАТ ”Донгорбанк”, МФО 334970, 28284788 грн. 04 коп. – коштів одержаних без достатніх правових підстав, витрати по держмиту в сумі 25500 грн. 00 коп.,  витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп., видавши наказ.

3.У задоволенні позову відносно державного підприємства "Донецька залізниця" відмовити.

4. У задоволенні позову відносно державного підприємства "Придніпровська залізниця" м. Дніпропетровськ відмовити.

5.Витрати по державному миту за подання апеляційної скарги  в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 7383 від 16.12.05р., касаційної скарги в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 781 від 09.02.06р. та апеляційної скарги в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 6221 від 20.09.06р. покладаються на заявника - державне підприємство "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів".

6.Витрати по державному миту за подання касаційної скарги  в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 3017 від 16.05.06р. та касаційної скарги в сумі 12750 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 8031 від 13.11.06р. покладаються на заявника - державне підприємство "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів".

7.Копію рішення надіслати прокуратури Донецької області.

8.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України: 29.05.07р.

Головуючий суддя

Судді                               Морщагіна Н.С.

Мартюхіна Н.О.