КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2007                                                                                           № 15/793

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:           Михальської Ю.Б.

За участю представників:

від позивача -Рахильчук О.В. - за дов.,

від відповідача -Потатуєв В.П. – за дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.10.2007

у справі № 15/793

за позовом                               ВАТ "Укртелеком" в особі Миколаївської філії

до                                                   Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                                                  стягнення 496 288,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 30.10.2007р. у справі № 15/793 задоволено повністю позов Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком в особі Миколаївської філії”, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 496288,22грн. –основного боргу та судові витрати.

Відповідач, не погодившись з рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що без проведення необхідної судово-бухгалтерської експертизи неможливо було встановити фактичні витрати ВАТ „Укртелеком” в особі Миколаївської філії, які понесені по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника сторін, судова колегія встановила наступне:

Між ВАТ "Укртелеком" в особі Миколаївської філії та Державним комітетом України з державного матеріального резерву укладено договір №25 від 29.11.2000р. про відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Згідно п.2.2.1 цього договору відповідач передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання матеріальні цінності мобілізаційного резерву.

За надану послугу, відповідно до п.3.3 договору, відповідач зобов’язувався здійснити оплату на підставі поданих Зберігачем звітів за кожен квартал та кошторису.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, які врегульовані гл. 36 Цивільного кодексу УРСР, гл. 66 Цивільного кодексу України, Законом України "Про державний матеріальний резерв".

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 417 Цивільного кодексу УРСР, ч. 3. ст. 947 Цивільного кодексу України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, стверджує, що позовна заява не містить жодного обґрунтування суми витрат на відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України №532 від 12.04.2002р., тобто позивачем не доведено, що кошти в сумі 496288,88грн. це є саме витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Поясненнями позивача, наданим ним розрахунком відповідно до умов договору, та квартальними звітами позивача від 14.01.2004, 15.04.2004, 14.07.2004, 13.10.2004, 10.01.2005, 12.04.2005, 18.07.2005, 12.10.2005, 11.01.2006, 10.04.2006, 06.07.2006 та 16.10.2006 (копії в матеріалах справи) стверджується факт зберігання позивачем протягом 15.01.2004 –18.10.2006 матеріальних цінностей державного матеріального резерву, понесення ним витрат на їх зберігання в розмірі 496 288,22 грн.

Ухвалою господарського суду м.Києва від 22.02.2007р. у справі №15/793, за клопотанням відповідача призначено судову бухгалтерську експертизу для з’ясування розміру понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за період з 15.01.2004р. по 18.10.2006р., але 06.08.2007р, матеріали справи були повернуті експертною установою без виконання експертизи до господарського суду м.Києва, у зв’язку із неоплатою позивачем вартості проведення експертизи.

Не заслуговують на увагу заперечення відповідача з приводу розміру витрат позивача на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за спірний період, оскільки розмір витрат саме в сумі 496288,22грн., яка зазначена позивачем у позові, підтверджується першими посадовим особами сторін та головними бухгалтерами у складеному ними та підписаному двохсторонньому акті взаємозвірки розрахунків від 25.04.2007р., станом на 01.01.2007р.

Доказів, які б спростовували розмір понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей, а також на підтвердження належної оплати за договором відповідачем суду не надано. (ст.33 ГПК України).

Законом України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві в схоронності. Договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532 "Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву" передбачено Державному комітету з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У п.7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

За наведених обставин, враховуючи, що відповідач у семиденний строк з дня пред’явлення вимоги № 21-1/320 від 20.03.2006 оплату за договором не провів, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 530, 622 Цивільного кодексу України підлягає стягненню 496 288,22 грн.- витрат.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, тому не вбачає підстав для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст.99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду м. Києва від 30.10.2007р. у справі №15/793 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву – без задоволення.

2.Матеріали справи № 15/793 повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Михальська Ю.Б.