ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

08 травня 2007 р.

№ 2-842/06

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. - головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Коробенко Г.П.,

розглянувши матеріали

касаційної скарги

ОСОБА_1

на ухвалу

апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09.11.2006 р.

у справі

Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська

за позовом

ОСОБА_1 ОСОБА_2

до

ЖБК № 431 ОСОБА_3

про

визнання недійсними рішень
загальних зборів та установчих документів,

ВстановиВ:

Ухвалою Верховного Суду України від
26 березня 2007 року у зазначеній справі касаційну скаргу ОСОБА_1 передано до
Вищого господарського суду України для вирішення питання щодо її прийняття.

Згідно пункту 5 прикінцевих
положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів” касаційні скарги на судові рішення у справах, передбачених пунктом 2
Прикінцевих положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами
Господарського процесуального кодексу України.

Подана касаційна скарга не
відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального
кодексу України з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті
109 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга подається до
Вищого господарського суду України через місцевий чи апеляційний суд, який
прийняв оскаржуване рішення.

В порушення цього порядку касаційну
скаргу подано безпосередньо до Верховного Суду України, що є підставою для її
повернення.

Згідно з частиною 1 статті 1111
Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала касаційну
скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до
неї документів, а докази цього додає до касаційної скарги. Невиконання цих
вимог є підставою для повернення касаційної скарги  без розгляду з підстав пункту 3 частини 1
статті 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Засобом підтвердження відправлення
копії касаційної скарги є оригінал поштової квитанції про прийняття поштових
відправлень, засвідчена копія списку або виписка зі списку у формі,
встановленій поштовими правилами, з посиланням на номер і дату поштової
квитанції, яка видана в підтвердження прийняття поштового відправлення за
вказаною адресою, розписки, інші документи, які підтверджують виконання
стороною її зобов'язань в таких діях.

До касаційної скарги не додано
належних документів, що підтверджують сплату державного мита із заяв, що
подаються до Вищого господарського суду України.

Відповідно до підпункту “г” пункту
2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” із касаційних
скарг на рішення та постанови розмір ставки державного мита складає 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в
першій інстанції, а із спорів майнового характеру -50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Отже, подану скаржником квитанцію,
за якою сплачено державне мито в  сумі 17
грн., не можна визнати належним доказом, що підтверджує сплату державного мита
у встановленому розмірі.

Після усунення обставин, що
зумовили повернення касаційної скарги, сторона у справі має право повторно
подати касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 86, 111, п.п. 2,
3, 4 ст. 1113, 1117 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2006 р. у справі №
2-842/06 повернути скаржнику.

Головуючий:
Божок В.С.

Судді:
Костенко Т. Ф.

Коробенко
Г.П.