ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11.05.07
Справа № 15/222пн.

Суддя  Пономаренко Є.Ю., розглянувши
матеріали  справи за позовом

фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Луганськ

до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський ярмарок», м.
Луганськ

про визнання факту існування договору ссуди

За участю представників сторін:

від позивача
-ОСОБА_1, підприємець -позивач, ОСОБА_2, представник за
довіреністю від 19.10.2006р.;

від відповідача
-Мартиросян Л.С., представник по довіреності від 21.08.2006р.

До початку слухання справи по суті
не заявлено вимогу про фіксування
судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у
зв'язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу
України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору:
позивачем у справі заявлена вимога про визнання факту існування договору займу
між позивачем та відповідачем на торговельний кіоск НОМЕР_1, який знаходяться
на Центральному ринку на перехресті вулиць АДРЕСА_1 в період з 01.05.2004р. по
31.05.2006р.

Позивач та його представник у
судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю у тому вигляді в якому
вони викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, посилаючись, зокрема на те, що
спір за такою вимогою не підлягає розглядові у господарських судах, а також що
в наведений в позовній вимозі період договір не був укладений, враховуючи що не
був укладений в належній формі та не містив усіх істотних умов.

Встановивши фактичні обставини
справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про
те, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Позивач заявляє позовну вимогу про
встановлення судом факту щодо існування правочину.

Виходячи з положень ст. 16
Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, суд дійшов
висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором
способам захисту прав. У зв'язку з цим у задоволенні позову слід відмовити.

Така позиція співпадає з позицією
Верховного суду України, наведеною зокрема у постанові від 13.07.2004р.
№10/732.

Позовна вимога, сформульована таким
чином, не підлягає розгляду судом як окрема позовна вимога. Суд може робити
висновок (встановлювати факт) щодо наявності певних зобов'язань між сторонами
при вирішенні іншого спору пов'язаного з виконанням зобов'язань, тощо.

Таким чином, даний позов не
підлягає задоволенню судом.

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до  ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України
правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони, а також, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638
Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі
досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 640
Цивільного кодексу України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної
дії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208, ч.
2 ст. 828 Цивільного кодексу України договори між фізичною та юридичною особою
належить вчиняти у письмовій формі.

Таким чином, у задоволенні позову
слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати за позовом у
складі: 85 грн. 00 коп. державного мита, а також 118 грн. 00 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача у
справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и
в:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2.
Судові витрати за позовом покласти на позивача у справі.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня підписання.

Рішення підписане 14.05.2007р.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко