СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.04.07                                                                                 Справа № 16/191н-ад.

Суддя господарського суду Луганської області Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали за позовом

Державного підприємства “Первомайськвугілля”, м. Первомайськ Луганської області

до Державної виконавчої служби у м. Первомайську Луганської області, м. Первомайськ Луганської області

про скасування арешту

при секретарі судового засідання Кочетовій О.М.

в присутності представників сторін:

від позивача –Глухова Л.І., головний спеціаліст юрвідділу, дов. від 24.01.06. №01/4-10-58;

від відповідача –не прибув,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: заявлена вимога про скасування постанови державного виконавця ДВС у м. Первомайську від 10.01.07. про накладення арешту на кошти ДП «Первомайськвугілля», що знаходяться на банківських рахунках в філії ЛЦВ «Промінвестбанку»у м. Первомайську Луганської області, на підставі вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Відповідач не з'явився у судове засідання, участі повноважного та компетентного представника у судовому засіданні не забезпечив, відзив на позов не надав, хоча був повідомлений належним чином. Тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Позивач підтримав позов.

Позивач звернувся з даним позовом до суду з приводу вчинення відповідачем виконавчих дій по виконанню рішень судів в межах вимог Закону України «Про виконавче провадження»- накладення арешту на грошові кошти позивача (боржника у виконавчому провадженні) на підставі наказів господарського суду Луганської області та інших виконавчих документів зведеного виконавчого провадження. Позивач просить суд скасувати постанову органу державної виконавчої служби у м. Первомайську (відповідач) від 10.01.07. про накладення арешту на кошти ДП «Первомайськвугілля»у розмірі 48441323,12грн. у зв’язку з продовженням дії Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»до 01.01.08., оскільки позивач вважає, що дія вказаного закону поширюється на правовідносини з виконання судових рішень органом державної виконавчої служби, і відповідач зобов’язаний на підставі цього закону зупинити виконання судових рішень по стягненню з відповідача боргу у сумі 48441323,12грн.

Відповідач у судове засідання не з’явився, доводів позивач не оспорив.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»від 23.06.05 № 2711-УІ ( далі –Закон № 2711-УІ) передбачено, що дія цього закону розповсюджуються на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, яка виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Крім того, системний аналіз норм вказаного законодавчого акту дозволяє зробити висновок про відсутність обмежень для виконання органами державної виконавчої служби вимог Конституції України та рішень органів судової влади в Україні, окрім звернення стягнення на кошти, що знаходяться на поточних банківських рахунках зі спеціальним режимом використання. При цьому слід зазначити, що при вчиненні виконавчих дій по стягненню грошових коштів з банківських рахунків, державна виконавча служба накладає арешт на грошові кошти, присудженні до стягнення, а не на банківські (поточні) рахунки. Докази того, що накладено арешт на кошти, які знаходяться на поточних банківських рахунках зі спеціальним режимом використання, у позивача відсутні.

Позивач помилково дійшов висновку про наявність в нього підстав по списанню, реструктуризації, взаємозаліку, тощо, боргу за рішеннями суду:

стаття 124 Конституції України передбачає, що рішення суду є обов’язкові для виконання на всій території України і грошові кошти, які присуджені  до стягнення з відповідача на користь стягувачів рішенням органу судової влади, не є дебіторською (кредиторською) заборгованістю у розумінні та тлумаченні термінів Закону №2711-УI. До того ж, відсутні докази того, що борг у розмірі 48441323,12грн. по декількох десятках виконавчих документів є боргом за розрахунками, які мають або перед якими є заборгованість, яка виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

За таких підстав, вимоги до відповідача про скасування постанови органу державної виконавчої служби у м. Первомайську (відповідач) від 10.01.07. про накладення арешту на кошти ДП «Первомайськвугілля»у розмірі 48441323,12грн. не можуть бути задоволені.

Також слід вказати, що статтею 9 Конституції України передбачено: міжнародні договори, згода на обов’язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства  України.

Пунктом 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яка ратифікована Верховною Радою України, передбачено, що кожний при вирішенні питання про його громадянські права та обов’язки має право на справедливий та відкрий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»від 23.02.06 № 3477-ІУ зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Як вбачається зі змісту рішення Європейського суду по справі tran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece»(1994 року) держава не може через прийняття законів обмежувати дії судових рішень. І, як було вказано вище, суд дійшов висновку про відсутність в Законі № 2711-УІ обмежень (або заборони) для виконання органами державної виконавчої служби вимог Конституції України та рішень органів судової влади в Україні. Адже, обмеження дій судових рішень, які винесені проти підприємств паливно-енергетичного комплексу, за своєю суттю є обмеженням права стягувачів на обов’язкове виконання рішення суду протягом розумного строку.

З оскаржуваної постанови вбачається, що арешт накладено на підставі зведеного виконавчого провадження і в межах досить великої грошової суми, тобто, позивач а ні у добровільному порядку, а ні у примусовому порядку не виконує рішення суду –а ні на користь фізичних осіб, а ні на користь підприємств, установ, організацій довгий час, невірно використовуючи положення і норми Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

За таких підстав, у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати, сплачені позивачем та підтверджені належними документами, слід покласти на позивача у розмірі 3грн.40коп. Надмірно сплачені судові витрати у сумі 81 грн. 60 коп. повернути позивачу за його заявою до суду з цього приводу.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п"ятиденного строку.

На підставі викладеного, ст.19 Конституції України, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 99,157,158 –163, ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати у сумі 3грн.40коп. покласти на позивача. Надмірно сплачені судові витрати у сумі 81 грн. 60 коп. повернути позивачу за його заявою до суду з цього приводу.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 17.04.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                          Р.М.Шеліхіна