ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007 р.
Справа № 3/89

За позовом  Державного міського підприємства “Івано-Франківськтеплокомуненерго”, м. Івано-Франківськ, вул. Б.Хмельницького, 59-А.

До відповідача: Житлово-експлуатаційної організації № 5,  76000, м. Івано-Франківськ, вул Галицька,100.

Суддя: М.М.Фрич

При секретарі судового засідання: І.В.Толочко

Представники сторін:

Від позивача:  Круць Володимир Богданович - юрисконсульт, (довіреність № 10-2/07 від 10.01.2007 року)

Від відповідача:  Колядич Лілія Павлівна - юрисконсульт, (довіреність № 1-11/531 від 19.08.2006 року)

Суть спору: позивачем подано позовну заяву про стягнення з відповідача  886983грн. 12коп., що становить 716359грн. 70коп. основного боргу, 86143грн. 23коп. пені, 64522грн. 42коп інфляційних, 19957грн. 77коп. річних.

В судовому засіданні 10.04.07 оголошувалась перерва до 26.04.2007 року на 09:50.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказуючи на:

–          укладені з відповідачем договори (Договір на постачання теплової енергії від 24.11.05 та Договір на відпуск теплової енергії від 04.01.2000р.), згідно умов яких сторони взяли на себе відповідні права та обов”язки;

–          неналежне виконання відповідачем умов договорів щодо оплати за використану енергію, внаслідок чого виник борг в розмірі  716359грн. 70коп.;

–          пункт 7.5 Договору від 24.11.2005 року (який передбачає відповідальність Споживача за несвоєчасну оплату рахунків у вигляді пені), ст.ст. 546, 625, на підставі яких відповідачу нараховано пеню, інфляційні та річні.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиві вказав на необгрунтованість та безпідставність нарахування сум інфляційних та річних, завищений розмір нарахованої суми пені. Крім того, відповідач вказує на важкий фінансовий стан підприємства, що робить неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи вимоги діючого законодавства,  суд встановив:

Відповідно до умов укладених між сторонами Договору на постачання теплової енергії № 5.1 від 24.11.2005 року та Договору на відпуск теплової енергії від 04.01.2000 року, позивач взяв на себе обов”язок постачати Споживачу (відповідачу) теплову енергію, а споживач зобов”язувався своєчасно проводити оплату за використану енергію.

Умовами укладених договорів передбачено обов”язок Споживача (відповідача) проводити оплату   за використану у встановлені терміни. Так, згідно п. 23 Договору від 04.01.2000 року, оплату за використану енергію Споживач зобов”язується продотити щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця; згідно п. 7.4 Договору від 24.11.2005 року, оплата здійснюється на підставі виставлених рахунків-фактур в 5-денний термін після дати одержання рахунку-фактури, які представлені в матеріалах справи.

Відповідно до ст.  526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, як вказав представник позивача, відповідач в порушення договірних зобов”язань, за період з 01.02.04  по 01.02.07 частково оплачував надані послуги, в зв”язку з чим, згідно поданого розрахунку, станом на 01.03.07 утворилась заборгованість в розмірі 716359грн. 70коп., що і є предметом позову, доказів погашення якої відповідачем не подано.

За таких обставин, враховуючи наведене, беручи до уваги доводи позивача, неподання відповідачем доказів у спростування доводів позивача, доказів належного виконання договірних зобов”язань в частині оплати за використану енергію, відсутність доказів погашення заборгованості, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимоги позивача в частині стягнення  716359грн. 70коп.  основного боргу та наявність підстав для її задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення 86143грн. 23коп. пені, 64522грн. 42коп інфляційних, 19957грн. 77коп. річних, суд вказує на наступне:

Відповідно до  ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 546,  ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею у відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України  є  неустойка,  що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно  виконаного  грошового  зобов'язання  за  кожен   день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Пунктом 7.5 Договору від 24.11.2005 передбачено  відповідальність Споживача (відповідача) в разі несплати за використану енергію у встановлені терміни у вигляді пені в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення.

Згідно поданого розрахунку відповідачу нараховано 86143грн. 23коп. пені, 64522грн. 42коп інфляційних, 19957грн. 77коп. річних.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не подано доказів своєчасного здійснення розрахунків за поставлену енергію згідно укладених договорів, суд приходить до висновку про те, що порушення строків виконання зобов'язання в спірному випадку мало місце, що не спростовано відповідачем і підтверджується матеріалами справи, а отже, вимоги позивача про стягнення 86143грн. 23коп. пені, 64522грн. 42коп інфляційних, 19957грн. 77коп. річних є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

При цьому, заперечення відповідача в яких він вказує на завищений розмір нарахованої суми пені, безпідставність нарахування інфляційних та річних визнаються судом необгрунтованими з огляду на відсутність належних доказів в їх обгрунтування. Так, відповідач, заперечуючи проти нарахування позивачем суми пені, власного розрахунку суду не подав, хоча в судовому засіданні 10.04.07 його було зобов”язано з”явитись до позивача для проведення звірки розрахунків.

Визнаються безпідставними доводи відповідача про важкий фінансовий стан підприємства, оскільки це не є підставою невиконання взятих на себе договірних зобов»язань.

Судові витрати (8869,83грн. держмита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та понесені позивачем витрати на відправлення відповідачу позовної заяви в сумі 5грн. 04коп., що підтверджується наявною в справі квитанцією), відповідно до ст. 49 ГПК України, покласти на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 526, 546, 548, 549, 625 Цивільного кодексу України,  ст.ст. 49,  82-85 ГПК України, суд -

вирішив

позов задоволити.

Стягнути з Житлово-експлуатаційної організації № 5,  76000, м. Івано-Франківськ, вул Галицька,100 (п/р 450 в “Укрсоцбанку”, МФО 336019, код 19400179) на користь Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м. Івано–Франківськ,  вул. Б. Хмельницького, 59-а (п/р № 1 в Івано-Франківській філії ВАТ “Кредобанк”, МФО 336161, код 03346058) – 716359грн. 70коп. основного боргу, 86143грн. 23коп. пені, 64522грн. 42коп інфляційних, 19957грн. 77коп. річних, 8869грн. 83коп. витрат по сплаті державного мита, 118грн. 00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 5грн. 04коп. витрат на відправлення  відповідачу позову.

Наказ суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                                           М.М.Фрич

03.05.07

Виготовлено в “Діловодстві”

Кучер Н.М.______________