ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2007 р.                                                 Справа №  3/70/07

м. Миколаїв

За позовом Миколаївський районний відділ земельних ресурсів, м. Миколаїв, вул. Одеське шосе, 88

До Товариство з обмеженою відповідальністю “Карма ЛТД”, м. Миколаїв, вул. Радянська,12, кв. 69.

Про визнання права власності.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Притулюк Ю.О., за дорученням;

Від відповідача: не з’явився;

В судовому засіданні присутні:

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до суду з позовом визнання права власності за Миколаївським районним відділом земельних ресурсів () на будівлю контори–відпочинку (З-1), що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Одеське шосе,88.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відзиві погоджується з позовними вимогами та право власності позивача не заперечує.

Отже, справа розглядається на підставі ст.. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні, відповідно до ст.. 85 ГПК України, за згодою позивача, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника позивача, суд –

встановив:

01 липня 2002 року Миколаївський районний відділ земельних ресурсів та Товариство з обмеженою відповідальністю «Карма ЛТД», уклали договір оренди майна з правом викупу.

За умовами вказаного договору позивач (орендар) прийняв від відповідача (орендодавця) в тимчасове володіння і користування будівлю контори-відпочинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Одеське шосе, 88.

Згідно п.8.1. договору майно, що орендувалось, переходило у власність орендаря після внесення всієї належної до сплати орендної плати з вартості зданого на повний амортизаційний термін майна або внесок орендодавцю орендного платежу із залишкової вартості майна, оренда якого припинена до завершення амортизаційного терміну. Вартість майна за договором склала 8303,0грн.

29 грудня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець - відповідач продав, а покупець - позивач купив будинок контори-відпочинку за адресою м. Миколаїв, вул. Одеське шосе, 88.

За правилами ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

29.01.2007 року відповідач направив на адресу позивача лист,

яким вказав, що продане майно було реалізоване без вивчення його

придатності і необхідності останньому та за значно нижчу ціну і заявив

вимогу про розірвання договору та повернення проданого майна до

10.02.2007 року.

Згідно ст.128 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення та виконання Договору, право власності (оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Стаття 316 Цивільного кодексу України говорить, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про власність», ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Стаття 321 ЦК України чітко визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 48 Закону «Про власність»встановлено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Договір не оспорений і не визнаний недійсним тощо, ст. 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (в даному випадку договір купівлі-продажу).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач є добросовісним набувачем майна за договором, вказаний факт в понятті ст.ст.330 та 388 ЦК України, підтверджується платіжними дорученнями, за яким здійснювалась оплата за придбане майно.

07.11.2005р. реєстратором КП Миколаївського МБТІ відмовлено в проведенні реєстрації права власності на придбану будівлю, оскільки відчуження відбулось без отримання відповідачем (Продавцем) Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи викладене, позовні вимоги заявлені обґрунтовано у відповідності до вимог чинного законодавства, матеріалами справи підтверджені, відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати право власності за Миколаївським районним відділом земельних ресурсів () на будівлю контори-відпочинку (3-1), що розташована за адресою: м. Миколаїв вул. Одеське шосе, 88.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписано 11 травня 2007 року.

Суддя