ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 р.
№ 08/332-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 15.01.2007 р.

у справі
№ 08/332-06

господарського суду
Харківської області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”

до
Статутного територіально-галузевого об’єднання “Південна залізниця”

про
стягнення 7 881,60 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:
Самоходський Є.О., дов. № 59/32 від 01.09.2005 р.;

відповідача:
Забіяка Н.О., дов. № М-01/309 від 15.05.2007 р.;
Лук’яненко І.М., дов. № НФМЮр-08/59 від 03.10.2006 р.;

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2006 р. Відкрите акціонерне товариство “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” (далі –Комбінат) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Статутного територіально-галузевого об’єднання “Південна залізниця” (далі –Залізниця) суму у розмірі 7 881,60 грн.

Позовні вимоги Комбінат обґрунтовував тим, що Залізниця, в порушення умов договору № 01007/1240/88 від 21.12.2000 р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, ст. 58 Статуту залізниць України та ст. 916 ЦК України в односторонньому порядку встановила збір за попереднє надання номеру відправки при відправленні митного вантажу на експорт та безпідставно списала відповідні суми збору у загальному розмірі 7 881,60 грн. з його особового рахунку.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.11.2006 р. (суддя Ковальчук Л.В.) в задоволенні позовних вимог Комбінату відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.01.2007 р. (колегія суддів: Афанасьєв В.В., Гагін М.В., Шевель О.В.) рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2006 р. залишено без змін.

Вказані судові акти мотивовані тим, що Комбінат пропустив строк позовної давності, встановлений для позову даного виду, і про застосування відповідного строку заявлено Залізницею.

Комбінат звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.01.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Комбінат обґрунтовує тим, що оскаржувані судові акти прийняті у зв’язку з неправильним застосуванням ст. 315 ГК України, порушенням ст. ст. 35, 43, 99 ГПК України та безпідставним застосуванням ст. 137 Статуту залізниць України.

Залізниця скористалась правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслала до Вищого господарського суду України відзив (відповідь) на касаційну скаргу Комбінату, у якому просить залишити її без задоволення, а  постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.01.2007 р. –без змін. Вимоги, викладені у відзиві, Залізниця обґрунтовує тим, що прийняті по справі судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Комбінату не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі ЦК України поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Згідно частини другої ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, ГК України, норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними щодо норм ЦК України, що стосується і положень про позовну давність.

Частиною першою ст. 223 ГК України встановлено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

З частин першої –четвертої ст. 315 ГК України вбачається, що у випадку непред’явлення до перевізника претензії зацікавлена особа може звернутись з відповідним позовом до перевізника протягом шести місяців (окрім позовів щодо сплати штрафів і премій, для яких встановлено сорокап’ятиденний строк).

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Залізниця списала з Комбінату грошові кошти у розмірі 7 991,60 грн. як збір за попереднє надання номеру відправки при відправленні митного вантажу на експорт у вересні 2005 р.

Між тим, з матеріалів справи вбачається (а. с. 60), що Комбінат звернувся до господарського суду Харківської області з повозом до Залізниці про стягнення суми у розмірі 7 991,60 грн. як безпідставно стягнутої у серпні 2006 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками господарських судів першої та другої інстанцій про те, що Комбінат пропустив строк позовної давності.

Залізниця, як це встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами та вбачається з матеріалів справи, заявила у відповідності до вимог частини третьої ст. 267 ЦК України про застосування строку позовної давності до винесення судового рішення по даній справі.

Відповідно до частини четвертої ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, господарські суди першої та другої інстанції обґрунтовано дійшли до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Комбінату у зв’язку з закінченням строку позовної давності.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з доводами Комбінату, викладеними у касаційній скарзі, про безпідставне посилання господарських судів попередніх інстанцій на ст. 137 Статуту залізниць України, оскільки вказана норма встановлює строки позовної давності за позовами залізниць, а не перевізників. Проте, вказане порушення не впливає на законність прийнятих по справі рішення та постанови, виходячи з наведеного вище.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Харківського апеляційного господарського суду від 15.01.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Комбінату не спростовують висновку апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.01.2007 р. у справі № 08/332-06 господарського суду Харківської області –без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало