ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007 р.
№ 15/240

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Добролюбової Т.В.,
Гоголь Т.Г.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Приватного підприємства фірми "Інгуша", м. Кіровоград

на рішення
господарського суду Кіровоградської області від 18.10.2006

та постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.02.2007

у справі
№ 15/240

за позовом
Приватного підприємства фірми "Інгуша", м. Кіровоград

до
Міського відділення державного казначейства у м. Кіровограді

до
Державної виконавчої служби у Кіровському районі м. Кіровограда

про
стягнення 10503,25грн.

за участю представників сторін:

від позивача:
Карапетян С.А. –директор (наказ від 01.04.95 №3)
Акулініна Л.О. за дов. від 20.01.06 №1

від відповідача:                 1.
2.

не з'явилися, належно повідомлені про час і місце засідання суду

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 03.04.2007, надіслана сторонам у справі –03.04.2007), проте відповідачі не скористалися правом, наданим їм статею 22 Господарського процесуального кодексу України на участь у судовому засіданні касаційної інстанції.

Доповідач: Продаєвич Л.В.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 року Приватне підприємство фірма "Інгуша" звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення на підставі статті 46 Закону України "Про виконавче провадження" з міського відділення Державного казначейства у м. Кіровограді та Державної виконавчої служби у Кіровському районі м. Кіровограда виконавчого збору у сумі 10503,25грн. у зв'язку із скасуванням судових рішень у господарській справі №15/429.

Заявою від 11.07.2006 року №5/2 позивач, посилаючись на те, що Державною виконавчою службою кошти перераховані до державного бюджету просив стягнути виконавчий збір з міського відділення Державного казначейства у м. Кіровограді.

Державна виконавча служба у Кіровському районі м. Кіровограда у запереченні на позов просила відмовити у задоволенні вимог підприємства, посилаючись на те, що дії по примусовому виконанню наказу господарського суду у справі №15/429 провадилися в період дії постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.03.2005 року і державним виконавцем не було допущено порушень Закону України "Про виконавче провадження"; зауважує на тому, що в даному випадку виконавче провадження закінчене у зв'язку з повним та фактичним виконанням виконавчого документу, а тому підстави для повернення виконавчого збору відсутні.

Відділення Державного казначейства у м. Кіровограді у відзиві на позов зазначило, що контроль за справлянням виконавчого збору відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" покладено на органи державної виконавчої служби; повернення помилково чи зайво сплачених до державного бюджету коштів здійснюється відповідно до затвердженого Порядку від 10.12.2002 №226 на підставі висновку органу стягнення чи за рішенням судових органів, оригіналу платіжного документа та заяви платника.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 18.10.2006 (суддя: Мохонько К.М.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.02.2007 (судді: Дмитренко А.К. –головуючий, Крутовських В.І., Прокопенко А.Є.) –у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові рішення вмотивовані тим, що дії по примусовому виконанню наказу господарського суду у справі №15/429 проводилися виконавчою службою в період дії постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.03.2005 і виконавче провадження було закінчено у зв'язку з повним, фактичним виконанням наказу господарського суду, про що винесена постанова від 29.07.2005 року. Подальше скасування прийнятих у цій справі судових актів не є підставою для повернення стягнутого виконавчого збору, оскільки за приписами Закону України "Про виконавче провадження" така можливість не передбачена, навіть за умов подальшого скасування рішення суду, яке було підставою для видачі наказу, на виконання якого проводилось стягнення.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими рішеннями, Приватне підприємство фірма "Інгуша" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про їх скасування, просить прийняти нове рішення про задоволення позову за рахунок державної виконавчої служби оскільки вважає, що при розгляді справи судами порушені приписи статті 46 Закону України "Про виконавче провадження" та пункт 4.16.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затв. наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 №74/5.

На обґрунтування касаційної скарги наведені наступні доводи:

- підприємство не змогло виконати рішення суду у добровільному порядку у зв'язку з поверненням платіжних документів, про що було повідомлено Державну виконавчу службу;

- виконавчою службою порушені вимоги статей 24, 30 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якими державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися чи здійснено боржником добровільне виконання рішення;

- виконавчий збір був стягнутий Державною виконавчою службою незважаючи на те, що підприємству не було надано право, передбачене Законом України "Про виконавче провадження" на добровільне виконання судового рішення;

- господарські суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог без з'ясування прав і обов'язків за законом.

У судовому засіданні представником скаржника надані доповнення до касаційної скарги, в яких йдеться про те, що підприємство неодноразово зверталося до державної виконавчої служби із заявами про зупинення виконавчого провадження, до господарського суду - із заявами про зміну порядку виконання рішення та зупинення виконавчого провадження; на протязі 2004-2005 років підприємство знаходилося у скрутному фінансовому стані.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, перевіривши матеріали справи на предмет повноти встановлення обставин справи, правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача, обговоривши доводи касаційної скарги дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке:

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 28.12.2004 у справі №15/429 задоволений позов про стягнення з Приватного підприємства "Інгуша" на користь ВАТ "Кіровоградобленерго" заборгованості у сумі 103875,84грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.03.2005 рішення господарського суду у справі №15/429 залишене без змін.

На виконання рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.12.2004 Державною виконавчою службою згідно з наказом господарського суду у цій справі було відкрите виконавче провадження, про що винесена постанова від 01.04.2005року. Вказаною постановою було встановлено строк для добровільного виконання наказу суду та попереджено боржника, що при невиконанні рішення у наданий строк, його виконання відбудеться у примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій згідно зі статтями 24, 46 Закону України "Про виконавче провадження" (пункт 3 постанови).

Рішення, ухвала та постанова господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження".

Підставою для виконання рішення господарського суду є наказ, який господарський суд видає стягувачеві або надсилає йому після набрання рішенням законної сили.

Постановою державного виконавця від 29.07.2005 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з повним та фактичним виконанням наказу господарського суду.

Позивач, посилаючись на скасування вищевказаних судових актів касаційною інстанцією (постанова Вищого господарського суду України від 22.09.2005), просить повернути стягнутий з нього виконавчий збір, обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на статтю 46 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів Вищого господарського суду України, виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи відзначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

На спірні правовідносини примусового виконання судового рішення, пов’язані з нарахуванням, стягненням та утриманням коштів виконавчого збору органом державної виконавчої служби, поширюється вказана норма Конституції України, приписи Закону України ?Про виконавче провадження?, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Отже, правовідносини, що виникають у виконавчому провадженні між державним виконавцем і стягувачем і боржником є адміністративно –процесуальними та регламентовані законодавством про виконавче провадження, оскільки державний виконавець у своїй діяльності щодо вчинення виконавчих дій може діяти лише в межах, чітко визначених Законом України ?Про виконавче провадження? та іншими нормативно –правовими актами, що регулюють ці правовідносини.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606 - ХІV (зі змінами та доповненнями) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом та пред'явлений до виконання до відділення державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

В постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання боржником рішення господарського суду та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору (стаття 46 цього Закону) і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій (стаття 45 Закону), передбачених цим Законом.

Згідно зі статею 37 Закону України № 606 - ХІV виконавче провадження підлягає закінченню у випадках, зокрема, скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа (пункт 4); фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом (пункт 8).

Як встановлено судами підставою для закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення господарського суду у справі №15/429 стало фактичне повне виконання рішення за виконавчим документом, яке було проведено в період дії постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду по цій справі.

Відповідно до статті 46 зазначеного Закону у разі невиконання рішення у строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця… стягується виконавчий збір пропорційно фактично задоволеним вимогам стягувача. Отже, з цього випливає тісний зв'язок між невиконанням рішення у добровільному порядку та стягненням з боржника виконавчого збору, який є обов'язковим за законом.

Стягнутий з боржника виконавчий збір відповідно до статті 46 Закону №606 - ХІV зараховується до коштів виконавчого провадження.

Цією статтею передбачено, що постанову про стягнення виконавчого збору може бути оскаржено до суду у десятиденний строк та може бути скасовано за поданням державного виконавця начальником відповідного відділу державної виконавчої служби у разі: зокрема, скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.12.2003 №14 ?Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження? у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення Цивільно - процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтями 45, 46 Закону України № 606-ХІV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно у встановлений для цього строк і воно було виконане примусово.

А відтак, вимога про повернення виконавчого збору за своєю суттю є оскарженням дій державної виконавчої служби і має розглядатися в рамках цього Закону, який є спеціальним законом.

Таку ж правову позицію з даного питання викладено і Верховним Судом України у постанові від 16.09.2003 №03/143.

З урахуванням наведеного, судова колегія зазначає, що судами попередніх інстанцій з достатньою повнотою встановлені обставини, що входять до предмету доказування у цій справі, з наданням їм правильної юридичної оцінки, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для зміни або скасування прийнятих у цій справі судових актів.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 18.10.2006 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.02.2007 у справі № 15/240 –залишити без змін.

Касаційну скаргу Приватного підприємства фірми "Інгуша" –залишити без задоволення.

Головуючий, суддя

Т. Добролюбова

Суддя

Т. Гоголь

Суддя

Л. Продаєвич