ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

23.01.07                                                                                           Справа  № 7/290-3875

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                           Скрутовського П. Д.

суддів                                      Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув           апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 04.12.2006 р. № 04-449/2069

на рішення           Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2006 р.

у справі           № 7/290-3875

за позовом           Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача Селянсько-фермерського господарства «Вікторія», с. Вікторівка Козівського району

про           стягнення штрафних санкцій в сумі 10 608, 37 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача –явка необов’язкова –Головацький Ф. Я. – завідуючий відділом (довіреність б/н від 22.01.2007 р.)

Представнику відповідача у судовому засіданні були роз’яснені права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України. Згідно клопотання, технічна фіксація судового процесу не здійснювалася, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.12.2006 р. розгляд справи було призначено на 23.01.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 31.10.2006 р. у справі № 7/290-3875 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до СФГ «Вікторія»про стягнення 10 608, 37 грн. штрафних санкцій за невиконання нормативу по працевлаштуванні 2 інвалідів у 2005 році, в тому числі 313, 63 грн. пені за їх несвоєчасну сплату, в позові відмовлено повністю.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, Порядком сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 28.12.2001 р. № 1767 та мотивував його тим, що відповідачем здійснено всі необхідні заходи по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, в тому числі проінформовано органи соціального захисту інвалідів шляхом подання звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів про наявність створених робочих місць для цієї категорії працівників, а також повідомлено про це центр зайнятості шляхом подання державної статистичної звітності, однак органи, уповноважені працевлаштовувати інвалідів, не направляли таких на підприємство і самі інваліди не зверталися з метою працевлаштування.

Скаржник, позивач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Тернопільської області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, а слід ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на положення ч. 5 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»та п. 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, зазначає, що з поданого відповідачем звіту вбачається, що підприємство не працевлаштувало необхідної кількості інвалідів, у зв’язку з чим робоче місце не може вважатися створеним, а відповідач таким, що виконав норматив по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів. Крім цього, апелянт зазначив, що в порушення п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України місцевий господарський суд вирішив даний спір в порядку, передбаченому ГПК України.

Позивач не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 188056.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 191 КАС України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами, викладеними в ній, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи, що господарський суд Тернопільської області правомірно розглянув даний спір за нормами ГПК України, а також зазначає, що санкції, передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не є обов’язковим платежем і сам факт відсутності працюючих інвалідів не тягне за собою відповідальності підприємства. Також відповідач вказує, що обов’язок працевлаштування інвалідів покладається на органи, перелічені у ст. 18 зазначеного Закону, а не на підприємства.

У судовому засіданні представник відповідача подав суду довідку Козівського районного центру зайнятості, відповідно до якої СФГ «Вікторія»протягом лютого –грудня 2005 року надавало щомісячні звіти форми № 3-ПН про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Розглянувши наявні матеріали справи, а також доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанову місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, для підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8  до 25 чоловік –у кількості 1 робочого місця.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, вбачається, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала 38 чоловік, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періоді повинен був становити в кількості 2 інвалідів, а не жодного, - як зазначено у звіті, однак на підприємстві у даному періоді не працював жодний інвалід.

За п.п. 3.2.5 Інструкції із статистики кількості працівників, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно змісту Листів Держкомстату № 6-2-7/230 від 21.10.2002 року та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 6538 від 12.11.2003 р., у разі отримання при розрахунку не цілого значення показника необхідно заокруглювати його за загальними правилами арифметики до цілого значення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Отже, відсутність в спірному періоді прибутку не звільняє відповідача від сплати штрафних санкцій за не створення робочого місця для працевлаштування інваліда.

Згідно з положеннями Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів, суми штрафних санкцій визначаються в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, незайняте інвалідом і виплачується підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, наступного за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, а у разі несплати в установлений термін, відділення Фонду соціального захисту інвалідів вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку, керуючись також Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1434 від 26.09.2002 р., ст. 2 КАС України та ст. 124 Конституції України.

Із розрахунку заборгованості по платежу до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2005 рік вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 5 147, 37 грн. –відповідно Фондом соціального захисту інвалідів були нараховані штрафні санкції в подвійному розмірі за 2 нестворених робочих місця для працевлаштування інвалідів в сумі 10 294, 74 грн.

Також СФГ «Вікторія» була нарахована пеня за несвоєчасну сплату вказаних адміністративно-господарських санкцій, яка становить, згідно з розрахунком Фонду, 313, 63 грн.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється органами  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно ч. 2 ст. 19 цього ж Закону, відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів покладається на керівника підприємств.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування ) робочих місць для працевлаштування інвалідів. (п. 5)

Згідно даного Положення, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. (п. 3)

Представником відповідача подано суду Довідку Козівського районного центру зайнятості, згідно якої повідомляється, що відповідач протягом лютого –грудня 2005 року подавав звіти форми № 3-ПН, де вказував вакансії для інвалідів. Також у даній справі знаходиться копія такого звіту за січень 2005 року.

Крім цього, у матеріалах даної справи містяться Довідка цього ж районного центру зайнятості від 24.10.2006 р. № 01/582 про те, що протягом 2005 року інваліди для працевлаштування в СФГ «Вікторія»не направлялися.

Наказом від 17.11.2004 р. № 39 СФГ «Вікторія»було створено 2 робочих місця для працевлаштування інвалідів за посадами бухгалтера та землеміра.

Таким чином, апеляційна інстанція, погоджуючись з місцевим господарським судом, дійшла висновку, що СФГ «Віеторія»протягом 2005 року здійснював низку необхідних заходів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов’язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Враховуючи наведене, а також довідки районного центру зайнятості і за відсутності доказів відмови відповідачем інвалідам в працевлаштуванні, вина останнього в незайнятті створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів відсутня.

Так, штрафні санкції Фондом соціального захисту інвалідів до відповідача були застосовані неправомірно та необґрунтовано.

Одночасно Львівським апеляційним господарським судом звертається увага господарського суду Тернопільської області на те, що даний спір помилково розглянутий за нормами ГПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що даний спір по суті вирішений правильно, норми чинного законодавства України і практику Вищого господарського, адміністративного та Верховного судів України щодо перегляду матеріалів справ в касаційному порядку з аналогічним предметом спору, колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду Тернопільської області.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

УХВАЛИВ:

1.          Рішення господарського суду Тернопільської області від 31.10.2006 р. у справі № 7/290-3875 залишити без змін, а апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів без задоволення;

2.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду;

3.          Ухвала може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                      П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                              В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                             М. Г. Слука