ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.
№ 2/285

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого,

Н. Волковицької,
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Лисенко С.В., дов. від 28.12.2006р.

відповідача
Сурнін С.В., дов. від 30.08.2006р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Меліса”

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2006 року

у справі
№ 2/285 господарського суду Кіровоградської області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго” в особі Кіровоградського міського району електричних мереж

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Меліса”

про
стягнення 1692,06грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Кіровоградобленерго” звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з відповідача -  товариства з обмеженою відповідальністю “Меліса” п’ятикратної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини споживання електричної енергії у березні 2005р. в сумі 1692,06грн.

Позовні вимоги мотивовано укладеним договором № 642М на постачання електричної енергії від 29.12.2004р., невиконанням споживачем електричної енергії умов договору та положень чинного законодавства про електропостачання, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечив позовні вимоги з мотивів недодержання позивачем процедур фіксації допущеного порушення та проведення коригування.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2006р. (суддя Мохонько К.М.) позовні вимоги задоволено частково; з відповідача на користь позивача стягнуто 846,03грн. підвищеної плати за перевищення електроспоживання та 110грн. судових витрат з тих підстав, що матеріалами справи доведено порушення відповідачем строків оплати спожитої електроенергії, підвищені розміри оплати за порушення умов договору передбачено умовами договору та частинами 5,6 статті 26 Закону України “Про електроенергетику”, з врахуванням пом’якшення відповідальності відповідача за допущені порушення згідно внесених законодавством змін.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2006р. (головуючий –Сизько І.А., Тищик І.В., Верхогляд Т.А.) рішення місцевого суду залишено без змін з мотивів здійснення позивачем спірного нарахування відповідно до умов договору та норм законодавства; відповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та чинному законодавству.

Відповідач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного та рішення місцевого господарського суду та провадження по справі припинити.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник зазначив, що суди не в повному обсязі з’ясували обставини справи щодо додержання порядку застосування санкцій за порушення законодавства про електроенергетику та умов договору, не дослідили подані пояснення головного бухгалтера відповідача та достовірність акту  від 05.04.05р.

Позивач відзив на касаційну скаргу не подав, усно відхилив її доводи в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ВАТ “Кіровоградобленерго” було укладено з відповідачем договір № 642М від 29.12.2004р. на постачання електричної енергії з додатками до нього про порядок розрахунків та обсяги споживання.

Відповідно до умов договору постачальник зобов’язується поставляти електричну енергію, як різновид товарної продукції, а споживач зобов’язується виконувати умови цього договору, оплачувати вартість електроенергії згідно з умовами додатків до договору.

Умовами додатку № 1 до договору “Порядок розрахунків” зазначено, що розрахунковим вважається період з 20 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Остаточний розрахунок за умовами додатку здійснюється відповідачем протягом 5 операційних днів з дати виписки рахунку.

Згідно пункту 4.2.2 договору, за перевищення договірної величини споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику п’ятикратну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини споживання.

Договірні (граничні) величини доводяться позивачем (постачальником) до відома відповідача (споживача) письмовим повідомленням, що є невід’ємною частиною цього договору не пізніше, ніж за 10 днів до початку наступного розрахункового періоду або додатком “Відомість” про обсяги постачання електричної енергії; за підсумками розрахункового періоду договірна величина споживання електричної енергії коригується позивачем до рівня фактично оплаченої за цей розрахунковий період величини спожитої електричної енергії.

Також судами встановлено, що виставлений до оплати рахунок № 642М/1 від 24.03.2005р., який підлягав оплаті в строк до 31.03.2005р., фактично оплачено відповідачем 01.04.2005р.

05.04.2005р. відповідачу було направлено повідомлення № 334/46 про коригування граничної величини споживання до рівня фактично оплаченої за цей місяць величини її споживання: 0 квт.год.

22.04.2005р. енергопостачальною організацією було виставлено відповідачу до оплати рахунок за спожиту електроенергію на суму 1692,06грн. за перевищення граничного рівня споживання електричної енергії, який не було оплачено.

За вище вказаних обставин суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про нульовий рівень оплати спожитої відповідачем електроенергії за спірний розрахунковий період, правомірність дій позивача по здійсненому коригуванню, порушення відповідачем договірних зобов’язань в частині повної та своєчасної оплати електропостачання;  водночас, задовольняючи позов частково суди врахували набрання з 23.07.2005р. чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про електроенергетику”, яким передбачено стягнення з споживачів двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини  споживання у випадку споживання електроенергії за розрахунковий період понад договірну величину.

Однак судова колегія вважає помилковим вказаний  висновок судових інстанцій з наступних підстав.

Укладаючи договір від 29.12.2004р. на постачання електричної енергії, сторони обумовили, що, крім цього договору, їх відносини регулюються чинним законодавством України.

Таким законодавством, що регулює відносини, пов’язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням електричної енергії є Закон України “Про електроенергетику”, Порядок постачання електричної енергії споживачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 475 від 09.04.2002р., Правила користування електричною енергією затверджені постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996р.

Вищевказаними підзаконними актами запроваджено регулювання постачання електричної енергії шляхом встановлення граничних величин її споживання і передбачено, що граничні величини споживання та потужності доводяться до споживачів як договірні величини у терміни, обумовлені договором; повідомлення про ці величини є невід’ємною частиною договору.

За підсумками місяця гранична величина споживання електричної енергії для споживачів коригується до рівня фактично сплаченої за цей місяць величини її споживання (п.11 Порядку) і відповідно до п. 5.3 Правил користування електричною енергією є договірною.

Відповідно до пункту 13 Порядку постачання електричної енергії споживачам, у разі перевищення встановлених як договірні граничних величин споживання електричної енергії та потужності, споживачі несуть відповідальність, що визначена згідно з частинами п’ятою та шостою статті 26 Закону України “Про електроенергетику”.

Пунктом 5 статті 26 Закону України “Про електроенергетику” (в редакції, чинній на момент прийняття судового рішення) передбачено, що споживачі (крім населення, професійно-технічних закладів та вищих навчальних закладів І-IV рівня акредитації державної і  комунальної форм власності) у випадках споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам п’ятикратну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Статтею 27 Закону України ”Про електроенергетику” передбачено відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику (в тому числі за порушення правил користування електричною енергією), що може мати цивільний, адміністративний та кримінальний характер; згідно частини 7 статті 27, відповідальність, передбачену частиною 5 статті 26 вказаного Закону визначено як санкцію.

За змістом статей 275 –277 Господарського кодексу України правовідносини у сфері енергопостачання та зобов’язання, що виникають з них, є господарсько-правовими.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

З 23.07.2005р. набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Закону України “Про електроенергетику”, відповідно до якого  передбачено стягнення з споживачів у випадку споживання електроенергії понад договірну величину за розрахунковий період двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини споживання електричної енергії.

Відповідно до статей  11 та 598 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, чи за аналогією породжують цивільні права та обов’язки, та припиняються в повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Водночас за приписами вищезазначених нормативних актів встановлено, що коригування постачальником договірної (граничної величини) споживання електричної енергії до рівня фактично оплаченої за цей розрахунковий період величини спожитої електричної енергії здійснюється за підсумками розрахункового періоду, тобто кількість фактично оплаченої за розрахунковий період електричної енергії визначається на момент проведення коригування, оскільки  вартість різниці фактично спожитої договірної величини є відповідальністю за споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період, а не відповідальністю за прострочення оплати спожитої електроенергії (за порушення строку оплати договором передбачена відповідальність у вигляді пені).

Відповідно до вимог статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції підчас нового розгляду справи.

У постанові Вищого господарського суду України містилась вказівка про необхідність встановити, була чи ні на момент проведення коригування фактична заборгованість за спожиту електроенергію для з’ясування наявності підстав для проведення такого коригування та застосування відповідальності за споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період.

З матеріалів справи вбачається, що на момент проведення коригування (05.04.2005р.) виставлений до оплати рахунок відповідачем було сплачено 01.04.05р. в повному обсязі, тобто, на момент проведення коригування підстав для такого коригування у позивача не було.

Отже, підстави для виникнення у відповідача зобов’язання по сплаті підвищеної плати за спожиту електроенергію відсутні.

Таким чином, судова колегія погоджується з доводами скаржника щодо порушення порядку коригування граничної величини електричної енергії, натомість підстави для припинення провадження у справі відповідно до вимог касаційної скарги в такому випадку відсутні.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли  суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності  з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суди, встановивши в повному обсязі всі обставини справи, що є істотним для вирішення даного спору, неправильно застосували пункт 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 475 від 09.04.2002р., не застосували статтю 11 Цивільного кодексу України, що спричинило прийняття неправильного рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги касаційна інстанція має право скасувати постанову апеляційної інстанції та прийняти нове рішення.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 2 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Меліса” задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2006року у справі № 2/285 господарського суду Кіровоградської області та рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2006року скасувати.

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді:                                                                                             Н. Волковицька

Л. Рогач