Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2007
р.
Справа № 5/26-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Байбак О.І.

за
участю представників сторін:

позивача - Основіна К.Л., Пакляченко Р.В.

відповідача -  Кучменко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача
(вх. НОМЕР_1) на рішення господарського суду Сумської області від 22.02.07
р. по справі № 5/26-07

за позовом ТОВ "ДКП
"Фармацевтична фабрика", м. Житомир

до Державне спеціалізоване
господарство "Победа", смт. Білопілля

про стягнення 326162,00 грн.

встановила:

В січні 2007 р. позивач -ТОВ „ДКП „Фармацевтична фабрика”, м.
Житомир звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з
відповідача -Державного спеціалізованого господарства „Победа”, м. Білопілля
326162,00 грн., в тому числі 75836,00 грн. суми попередньої оплати на яку не
поставлений товар відповідно до укладеного між сторонами договору постачання
рослинної лікарської сировини № 14/04-06 від 14.04.06 р. та 250326,00 грн.
збитків.

Рішенням господарського суду Сумської області від 17.01.07 р.
(суддя Гудим В.Д.) по справі № 5/26-07 в позові відмовлено. Рішення мотивоване
з тих підстав, що спірний договір укладено сторонами на строк до 31.12.07 р. і
в графі поставки сировини рік поставки не вказано, в зв'язку з чим, відсутні
підстави вважати що відповідач належним чином не виконував умови вказаного
договору; що позивач не надав доказів понесення збитків через невиконання
відповідачем договірних зобов'язань та ін.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає
його незаконним та необґрунтованим, подав апеляційну скаргу в якій просить
рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування своїх
вимог позивач посилається на те, що відповідач в листі № 552 від 21.12.2006 р.
визнає невиконання зобов'язань посилаючись на форс-мажор; що відповідач
всупереч вимогам ст. 226 ГК України у встановлений законом термін не попередив
позивача про наявність обставин які ускладнюють виконання ним умов спірного
договору; що відповідач не виконуючи умови спірного договору тим самим завдав
позивачу збитків на суму 250326 грн.; що продукція, яка поставлялася позивачу
згідно з накладною № 1413 від 01.12.2006 р. була неякісною в зв'язку з чим була
забракована останнім відповідно до умов спірного договору, про що відповідач
був належним чином повідомлений та ін.

Крім того, в поясненнях до апеляційної скарги позивач вказує на
те, що господарський суд під час розгляду даної справи не прийняв до уваги
певні документи, в якості доказів того, що підприємство позивача внаслідок
невиконання відповідачем умов договору зазнало збитків та ін.

У відзиві та поясненнях до апеляційної скарги відповідач просить
суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення, посилаючись на те, що з урахуванням положень п. 6,1 спірного
договору відповідач не порушував своїх договірних зобов'язань; що відповідач
виконуючи умови спірного договору частково поставив позивачу продукцію на суму
65124,00 грн., а в подальшому поставити іншу частину товару виявилось
неможливим через обставини які від відповідача не залежали; що відповідач
перераховуючи позивачу 34876 грн. та поставляючи товар на суму 65124 грн. тим
самим виконав зобов'язання щодо поставки продукції на суму одержаної від
позивача передоплати; що позивач не надав належних доказів понесення збитків що
виникли в нього внаслідок невиконання відповідачем умов спірного договору; що
вимоги позивача щодо повернення йому коштів сплачених за забракований товар не
були предметом розгляду в суді першої інстанції та ін.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та
доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, між сторонами укладено договір на
постачання рослинної лікарської сировини № 1404-06 від 14.04.2006 р.,
відповідно до умов якого відповідач зобов'язався поставити та передати у
власність позивача лікарську сировину рослинного походження в асортименті по
певній ціні та в строки, вказані в договорі, а позивач належним чином прийняти
товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 6.1 вказаного договору він набирає чинності з
моменту його підписання і діє до 31.12.2007 р.

З п. 2.1 цього ж договору сторонами визначена загальна сума, на
яку відповідач зобов'язався здійснити поставку товару, що склала 678000 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач виконуючи умови
договору (п. 4.1) перерахував на рахунок відповідача 100000 грн., що
підтверджується відповідними виписками банку (а.с. 12).

Протягом вересня-грудня 2006 року відповідачем було відвантажено
позивачу сировину на загальну суму 65124,00 грн., про що свідчать відповідні
накладні № 1039 від 21.09.2006 р., № 1166 від 07.10.2006 р., № 1293 від
03.11.2006 р., № 1413 від 01.12.2006 р.

При цьому, поставлений відповідачем товар на суму 22400 грн.
відповідно до накладної № 1413 від 01.12.2006 р. був позивачем забракований,
про що складено акт № 23 від 05.12.2006 р., та надіслано на адресу відповідача
акт-претензію № 2 з вимогою про заміну товару або вжиття інших дій спрямованих
на вирішення цього питання.

Відповідно до акту звірки розрахунків станом на 25.12.06 р.,
підписаного сторонами, заборгованість відповідача перед позивачем складала на
момент підписання вказаного акту склала 34876,00 грн.

Відповідач платіжним дорученням № 468 від 18.01.07 р., повернув
позивачу залишок коштів в сумі 34876,00 грн. раніше перерахованих позивачем
відповідачу в якості передоплати та на які відповідач товар в рамках договору
не поставляв.

Крім того, відповідач в листі директора підприємства № 552 від
21.12.2006 р. вказав на те, що умови договору № 14/04-06 відповідачем не виконувались
в повному обсязі через форс-мажорні обставини, та підтвердив те, що відповідач
не відмовляється від взятих на себе зобов'язань та зобов'язався поставити товар
орієнтовно в травні 2007 р..

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що  спірний договір укладено сторонами на строк
до 31.12.07 р. і в графі поставки сировини рік поставки не вказано, взв'язкуу з
чим, відсутні підстави вважати що відповідач належним чином не виконував умови
вказаного договору; що позивач не надав доказів понесення збитків через
невиконання відповідачем договірнихзобов'язаньь.

Проте, викладені вище висновки господарського суду, на думку
колегії суддів,  не повністю відповідають
фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм не надана правильна та
належна правова оцінка, в зв'язку з чим, є підстави для часткового задоволення
апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу  господарський суд  оцінює
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді  в  судовому
процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вже зазначалося вище, п. 6.1 договору № 1404-06 сторони
обумовили те, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання
(тобто укладання) і діє до 31.12.2007 р. Враховуючи те, що датою укладання
вказаного договору є 14.04.2006 р. (про що зазначено в тексті самого договору),
саме з цієї дати він є таким, що набрав чинності. Тобто зобов'язання
відповідача в частині поставки товару у термін з вересня по грудень є
обов'язковим для виконання ним вже у 2006 р.. Разом з тим, як свідчать
матеріали справи та не заперечується сторонами відповідач поставляючи товар в
рамках спірного договору тим самим частково виконував умови спірного договору,
поставляючи товар вже в вересні-грудні 2006 р. Крім того відповідач частково
повертаючи позивачу попередню оплату в сумі 34876 грн. підтвердив існування
договірних зобов'язань у 2006 р. та у наданому відповідачем листі № 552 від 21.12.2006
р. директора підприємства відповідача говорить про неможливість виконання умов
договору до моменту підписання даного листа (тобто 2006 р.) і про можливість
проведення решти поставок 2006 р. в травні наступного, тобто 2007 р.

Таким чином висновки суду першої інстанції про те, що відповідач
не порушував умови договору в частині строків поставки товару є
необґрунтованими  та такими що
спростовуються наявними в справі матеріалами.

Відповідно до п. 8,1 договору № 1404-06 за порушення умов
договору винна сторона відшкодовує спричинені збитки відповідно до чинного
законодавства України.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування
збитків.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків,
завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

З урахуванням вказаного, а також того, що розмір збитків, які
поніс позивач внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між
сторонами договору доведено наданими позивачем документами, які підтверджують
закупівлю позивачем означених в спірному договорі товарів у інших суб'єктів
господарювання за вищими цінами ніж ті за якими позивач мав намір придбати у їх
у відповідача, зобов'язання щодо поставки готової продукції, план закупівлі
лікарської сировини, план виробництва підприємством позивача на 2006 р. та
іншими матеріалами, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь
позивача 240862 грн. підлягають задоволенню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 22400 грн., оскільки позивачем з урахуванням вимог ст.
33 ГПК України не доведено, що товар, який поставлявся позивачем відповідно до
накладної № 1413 від 01.12.2006 р. був неякісним. Не можуть бути прийняті судом
до уваги доводи позивача про те, що неналежну якість поставленого товару
відповідно до вказаної накладної підтверджується складеними працівниками
підприємства відповідача актом № 23 та протоколом аналізу № 253 від 05.12.06
р., оскільки в даному випадку проведення аналізу відбувалось односторонньо з
порушенням вимог п. 7.4 спірного договору, тобто без залучення незалежної
лабораторії.

З урахуванням вказаного, також не підлягають задоволенню позовні
вимоги в частині стягнення з відповідача 3500 грн. збитків, оскільки при
загальному обчисленні їх розміру позивачем було враховано вказану суму з
посиланням на те, що він закупив товар аналогічний поставленому відповідачем
згідно з накладною № 1413 в кількості 1600 кг. по ціні 2,50 грн., тобто в
даному випадку вимоги про стягнення збитків в зазначеному розмірі є
безпідставними через недоведеність позивачем факту неякісної поставки товару
відповідно до накладної № 1413.

Враховуючи те, що відповідач платіжним дорученням № 468 від
18.01.07 р. повернув позивачеві залишок грошових коштів в сумі 34876 грн., які
останній раніше перераховував в якості передоплати за спірним договором, та на
які не здійснював поставку товару, і даний факт не заперечується позивачем,
провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст.
80 ГПК України за відсутністю предмета спору.

За змістом ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позовних
вимог сплата державного мита покладається на обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 3 Декрету Кабінету міністрів про Державне мито №
7-93 від 21.01.93 р. держмито, що повинен сплатити заявник за подачу
апеляційної скарги на рішення місцевого суду повинно складати 50% ставки, що
підлягає сплаті при поданні позовної заяви.

З урахуванням вказаного держмито за подання позовної заяви в сумі
2757,38 грн. та держмито за подання апеляційної скарги в сумі 1378.69 грн.
(оскільки саме цю суму мав сплатити апелянт при зверненні до суду апеляційної
інстанції) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду не
відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а
мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1, 3 ст. 104,  ст. ст. 105, ГПК України, судова колегія -

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 22.02.07 р. по
справі № 5/26-07 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарства “Победа”
(41800, Сумська область, м. Білопілля, вул. Миру, 2. Р/р 260000447 в ВАТ АБ
“Укргазбанк”, МФО 329209, ЄДРПОУ 3689844) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю “ДКП” Фармацевтична фабрика” (10014, м. Житомир, вул.
Лермонтовська, 5; р/р 330 в ЖФ ВАТ “Укрексімбанк”, МФО 311324, ) 240862 грн. збитків, 2757,38 грн. держмита, 1378,69 грн. держмита по
скарзі та 118 грн. судових витрат.

В частині позову про стягнення 34876 грн. боргу припинити
провадження у справі.

В іншій частині в позові відмовити.

Наказ доручити видати господарському суду Сумської області.

Головуючий суддя

Судді