ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
20.12.07                                                                                           Справа  № 04/121-38.1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «волинь газ», м.Луцьк

на рішення Господарського суду Волинської області від 25.09.2007р.

у справі № 04/121-38.1

за позовом Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волинь газ», м.Луцьк

про стягнення 32382237,40 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Лебедюк Ю.А. –представник.

від відповідача Козлюк З.Р. –представник.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,27 ГПК України, зокрема право відводу судді. Заяв та клопотань про відвід суддів не подано та не заявлено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.09.2007р. у справі № 04/121-38.1 задоволено позов Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз», м.Луцьк на користь ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України», м.Київ 25808459,76 грн. інфляційних втрат., 6573777,64 грн. 3% річних, 25500 грн. в відшкодування витрат по сплаті державного мита та 118грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення місцевого господарського суду мотивована нормами ст.625 ЦК України та п.14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Скаржник, відповідач у справі, з рішенням місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати з підстав неповного з»ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в позові відмовити, з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та представник позивача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечення позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦК України захист цивільних прав здійснюється, зокрема шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадку, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені).

В зв'язку з цим стягнення річних та збитків від інфляції є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, що може бути реалізовано шляхом з'явлення окремого позову, не пов'язаного з позовом про стягнення боргу, що і було зроблено ДК «Газ України»при подачі позовної заяви про стягнення з ВАТ «Волиньгаз»суми збитків завданих внаслідок інфляційних процесів та 3 % річних.

Згідно з статті 214 ЦК УРСР, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України № 1136-14 «Про внесення змін до статті 214 ЦК УРСР»передбачено, що він не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, стаття 214 ЦК УРСР втратила чинність з 01.01.2004р., тобто з моменту набрання чинності ЦК України.

У відповідності до п.10.1 договору на постачання природного газу № 39-245 від 23.12.1997р., даний договір набирає чинності з 01.01.1998р.і діє в частині поставки газу до 31.12.1998р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Таким чином, враховуючи положення п.10.1 договору правовідносин між сторонами в частині проведення розрахунків за газ продовжують існувати.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності, положення ЦК України застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Зміст ст.625 ЦК України не містить, передбачених ст.214 раніше діючого ЦК УРСР, обмежень у стягненні збитків від інфляції та річних при розрахунках за природний газ населенням.

Отже, ст.625 ЦК України повинна застосовуватися до спірних правовідносин враховуючи положення Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 01.01.2004р., тобто з моменту набрання чинності ЦК України.

Слід звернути увагу, що з даного питання склалась практика Вищого господарського суду України, яка відображена у постановах: від 07.03.2006р. у справі № 97/8-05; від 30.05.2006р. у справі № 15/68; від 23.05.2006р. у справі № 7/148; від 28.09.2006р.у справі № 47/401-05; від 28.09.2006р. у справі № 11-10/1977, та Верховного Суду України відображена у постанові від 13.03.2007р. у справі № 33/22-05.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про правомірність застосування позивачем до спірних правовідносин ст.625 ЦК України.

14.08.2006р. постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі № 6/87-38.1 було задоволено позов ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України"»та стягнуто з ВАТ «Волиньгаз» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 68769423,63 грн. боргу, який виник із зобов'язань за договором № 39-245 від 23.12.1997р. на постачання природного газу в період з січня по грудень 1998 року. (зважаючи на те, що рішення є невиконаним, а заборгованість залишається непогашеною, позивач просив стягнути з відповідача 25808459,76 грн. інфляційних втрат та 6573777,64 грн. 3% річних за період з січня 2004р. по травень 2007р. згідно з п.2 ст.625 ЦК України).

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки строк позовної давності стосовно основної заборгованості не сплинув, що встановлено постановою суду апеляційної інстанції від 14.08.2006р. у справі № 6/87-38.1, яка в силу ст.35 ГПК України має преюдиційне значення, то відповідно не сплинув і строк позовної давності для звернення з вимогами про стягнення додаткових вимог - інфляційних нарахувань та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказана позиція підтримана Вищим господарським судом України у постанові від 22.02.2007р. у справі № 1/304.

Обґрунтування відповідачем відсутності підстав для задоволення позову покликанням на Закон України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» є безпідставним та помилковим, оскільки вказаний Закон ніяким чином не звільняє відповідача від обов'язку виконання зобов'язання з оплати за поставлений природний газ та виконання рішення суду, не забороняє відповідачу проводити розрахунки в добровільному порядку. Статтею 129 Конституції України та статтями 24, 30 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено пріоритетність виконання рішення суду в добровільному порядку. Настання строку примусового виконання рішення не позбавляє боржника можливості та обов'язку виконати рішення суду в добровільному порядку.

Тобто, з наведеного випливає, що у випадку зупинення примусового виконання рішення суду, боржник не звільняється від обов'язку виконати його добровільно. Зазначене в сукупності свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову.

Слід зазначити, що чинним законодавством не встановлено, що зупинення виконання судового рішення, у тому числі у зв»язку із внесенням відповідача до переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», припиняє виконання зобов'язання. Аналогічна позиція висвітлена і в постанові Вищого господарського суду України від 01.08.2006р. у справі № 14/14.

Відтак, суд першої інстанції, всебічно перевіривши та повно встановивши обставини справи, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем відповідачу за період з січня 2004р. по травень 2007р. 25808459,76 грн. інфляційних втрат та за період з 01.01.2004р. по 27.06.2007р. 6573777,64 грн. 3% річних та задоволив позов. А отже підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Волинської області від 25.09.2007р. у справі № 04/121-38.1 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ «Волиньгаз»- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Галушко Н.А.