ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"10" квітня 2007 р.
Справа № 25/475-06-12857

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А..,

суддів Сидоренко М.В., Таценко Н.Б.

при секретарі судового засідання Селіховій Г.В.

за участю представників сторін :

від позивача: Коломаченко Г.П., довіреність №10/7 від 11.01.2007р.;

від відповідача: Гула О.Є., довіреність №155 від 01.02.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Феодосійський морський торговельний порт”

на рішення господарського суду Одеської області

від 05.02.2007р.

у справі №25/475-06-12857

за позовом Державного підприємства „Феодосійський морський торговельний порт”

до відповідача Чорноморського головного морського агентства „Інфлот”

про стягнення 5719,89 дол. США, в еквіваленті 28885,44 грн..

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду апеляційної інстанції.

Присутнім в судовому засіданні представникам сторін роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки. Усних клопотань, в тому числі відводу суддям колегії не заявлено.

У судовому засіданні згідно з положеннями ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В С Т А Н О В И В :

05.12.2006р. до господарського суду Одеської області від ДП „Феодосійський морський торговельний порт” надійшла позовна заява до Чорноморського головного морського агентства „Інфлот” про стягнення заборгованості у розмірі 4190,38 дол. США, пені у розмірі 1529,50 дол. США.

У позові ДП „Феодосійський морський торговельний порт” посилається на те, що за надання на підставі договору №6/14 від 28.03.2006р. послуг по швартуванню та відшвартуванню суден, буксирів при швартовних операціях, з доставки на судна плавзасобами порту членів екіпажу, комісії та інспекції портового нагляду, щодо забезпечення пожежної безпеки суден пожежним катером, послуг Інспекції державного портового нагляду щодо оформлення приходу та відходу суден, пломбування та огляду клапанів портом було нараховано швартовний збір, плату за роботу буксирів при швартовних операціях, плату за користування плавзасобами у порядку та за тарифами, встановленими Зборами та платами за послуги, що надаються суднам закордонного плавання у морських портах України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 27.06.1996р. №214 (в редакції наказу Міністерства транспорту України від 15.12.2000р. №711), плату за надання послуг щодо забезпечення пожежної безпеки суден пожежним катером, плату за надання послуг Інспекції державного портового нагляду за тарифами, затвердженими начальником порту, у зв’язку з чим виставлено відповідачу рахунки на сплату портових зборів та послуг на загальну суму 51786,63 дол. США ( в тому числі ПДВ –4190,39 дол. США), відповідач частково оплатив вказані рахунки, а тому, на думку позивача, заборгованість відповідача перед портом склала 4190,39 дол. США, що є сумою несплаченого податку на додану вартість за ставкою 20%.

Позивач позовні вимог обґрунтовує тим, що відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість” об’єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, з врахуванням п. 6.5 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки надання суднам послуг здійснювалося в акваторії порту –на митній території України, операції з поставки таких послуг є об’єктом оподаткування ПДВ, а висновки відповідача щодо звільнення від ПДВ операцій з поставки послуг, що надаються портом іноземним суднам, що здійснюють перевезення транзитних вантажів, не відповідають чинному законодавству.

Оскільки відповідач не в повному обсязі розрахувався за надані послуги, до нього слід застосувати ч. 1 п.5.2 договору, яка передбачає відповідальність відповідача за прострочення оплати за розрахунками у валюті (пеню) в розмірі 0,5% від суми рахунку за кожен день прострочення до дати зарахування коштів за надані послуги на рахунок порту, отже пеня за прострочення відповідачем строків оплати складає 1529,50 дол. США.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.12.2006р. по справі №25/475-06-12857 позовну заяву ДП „Феодосійський морський торговельний порт” до Чорноморського головного морського агентства „Інфлот” прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

20.12.2006р. до господарського суду Одеської області від Чорноморського головного морського агентства „Інфлот” надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки операції з поставки послуг з роботи буксирів при швартуванні, відшвартуванні, при швартовних операціях, послуг з доставки на судна плавзасобами порту членів екіпажу, комісії та Інспекції портового нагляду та послуг щодо забезпечення пожежної безпеки суден пожежним катером, що надавалися судннам „Klements Gotwalds” та „Leonid Utesov”, у зв’язку з пов’язанням послуг, за які справляються плати, з перевезенням (переміщенням) вантажу транзитом через територію України, на підставі п.п. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість” звільняються від оподаткування ПДВ.

11.01.2007р. до господарського суду Одеської області від Чорноморського головного морського агентства „Інфлот” надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач додатково обґрунтував свою правову позицію з невизнання позовних вимог.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.02.2007р. по справі №25/475-06-12857 (суддя Малярчук І.А.) відмовлено у задоволенні позову ДП „Феодосійський морський торговельний порт” до Чорноморського головного морського агентства „Інфлот” про стягнення заборгованості в сумі 4190,39 дол. США, пені в розмірі 1529,50 дол. США, всього 5719,89 дол. США, з тих підстав, що судом під час розгляду справи встановлено надання позивачем суднам послуг, пов’язаних з переміщенням нафтопродуктів транзитом, які відповідно до абз. 3 п.п. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість” звільнені від оподаткування, у зв’язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не відповідають дійсним обставинам справи; крім того, позивачем заявлено до стягнення суму неоплаченого податку на додану вартість, фактичний розмір якого суд встановити не взмозі з огляду на відсутність доказів порту щодо часткової оплати відповідачем рахунків №№178 та 179, з врахуванням поданих останнім до справи платіжних доручень в іноземній валюті №00830 від 01.09.2006р. та №00869 від 11.09.2006р., відповідно до яких відповідачем було сплачено за надані позивачем послуги по т/х „Klements Gotwalds” 30000 дол. США та 2837,02 дол. США, по т/х „Leonid Utesov” 15000 дол. США.

Оскільки господарським судом Одеської області відмовлено у задоволенні позовних вимог по стягненню заборгованості у розмірі 4190,38 дол. США, то й не підлягають задоволенню позовні вимоги порту щодо стягнення штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 1529,50 дол. США..

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №3/41-ю від 07.03.2007р. звернулося ДП „Феодосійський морський торговельний порт”, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 05.02.2007р. по справі №25/475-06-12857 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи це тим, що: 1) при прийнятті оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції порушено п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п.п. 6.1.1 п. 6.1 та п. 6.5 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки послуги надавалися суднам на митній території України –в акваторії порту, то операції з поставки цих послуг є об’єктом оподаткування податком на додану вартість та оподатковуються за ставкою 20%; 2)враховуючи п.5.15 ст. 5 та п.п.6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість”, суд дійшов помилкового та необґрунтованого висновку щодо пов’язаності наданих портом послуг із транзитним перевезенням вантажів через територію та порт України, та, як наслідок, звільнення операцій з надання цих послуг від оподаткування ПДВ; оформлення вантажних митних декларацій, коносаментів, вантажних відомостей, на які посилається суд в обґрунтування цього висновку, лише підтверджує факт переміщення вантажів у режимі транзиту, але не підтверджує пов’язаності наданих портом послуг із транзитним перевезенням вантажів, при цьому судом не було перевірено доводи позивача відносно того, що надані портом послуги не є пов’язаними з перевезенням вантажів транзитом, оскільки усі вищезазначені послуги, що були надані судновласнику портом, використані та спожиті на митній території України; 3)не відповідає фактичним обставинам справи й висновок суду, що надання послуг здійснювалося портом у відношенні вантажу, оскільки усі спірні послуги надавались суднам, вказаний висновок суду спростовується п.п. „г” п. 6.5 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість”, яка у контексті визначення місця поставки послуг розкриває зміст діяльності, допоміжній транспортній, як „навантаження”, „розвантаження”, „перевантаження”, „складська обробка товарів” та інші аналогічні види робіт, проте послуги по швартуванню та відшвартуванню суден, послуги буксирів при швартовних операціях, послуги з доставки на судна плавзасобами порту членів екіпажу, комісії та інспекції портового нагляду, послуги щодо забезпечення пожежної безпеки суден пожежним катером та послуги Інспекції державного портового нагляду щодо оформлення приходу та відходу суден, пломбування та огляду клапанів аж ніяк не можна класифікувати як діяльність, аналогічну навантаженню та розвантаженню тощо.

06.04.2007р. до Одеського апеляційного господарського суду від Чорноморського головного морського агентства „Інфлот” надійшов відзив на апеляційну скаргу ДП „Феодосійський морський торговельний порт”, в якому відповідач просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно відповідає нормам чинного законодавства та обставинам справи, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ДП „Феодосійський морський торговельний порт”, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області слід залишити без змін з огляду на таке.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, 28.03.2006р. між Державним підприємством „Феодосійський морський торговельний порт” (порт) та Чорноморським головним морським агентством „Інфлот” (агент) укладено договір №6/14, який визначає порядок взаємовідносин між портом та агентом при заході в порт суден, які находяться під агентським обслуговуванням агента.

Відповідно до п.2.2. вказаного договору порт зобов’язаний виконувати замовлення агента по наданню судну послуг, в тому числі по наданню плавзасобів порту, з оплатою згідно з діючими в порту тарифами.

При цьому, агент зобов’язаний: в інтересах судновласників, фрахтователів, операторів, здійснювати агентування суден, які прибули в порт; підписувати наряди, вимоги, рахунки, які стосуються обслуговування конкретного судна, і своєчасно проводити розрахунки з портом за портові збори і послуги в порядку, передбаченому розділом 4 цього договору (п.п. 3.1., 3.5. договору).

Пунктами 4.1-4.10 договору №6/14 від 28.03.2006р. встановлено, що агент забезпечує надходження грошових коштів в порядку передплати на поточний рахунок порту в сумі, яка покриває портові збори і послуги останнього, пов’язані з обробкою конкретного судна, до його відходу; остаточні розрахунки між сторонами за договором проводяться після надання портом остаточного рахунку на оплату портових зборів і послуг, при цьому нарахування ПДВ здійснюється у відповідності з чинним законодавством України; стягнення портових зборів і оплати за послуги, які надаються судну, що обслуговується агентом, здійснюється по ставкам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1544 від 12.10.2000р. і у відповідності з наказом Міністерства транспорту України № 711 від 15.12.2000р..

Також, у вищевказаному договорі встановлено відповідальність сторін за неналежне виконання зобов’язань за договором, а саме: за прострочення оплати по рахункам у валюті агент оплачує порту пеню в розмірі 0,5% від суми рахунка за кожний день прострочення з дати зарахування коштів за надані послуги на рахунок порту (ч. 1 п.5.2. договору).

На виконання умов договору № 6/14 від 28.03.2006р. портом були надані у відношенні вантажів т/х „Klements Gotwalds”, т/х „Lеonid Utesov”, агентом яких виступало Чорноморське головне морське агентство „Інфлот”, послуги по швартуванню та відшвартуванню суден, послуги буксирів при швартовних операціях, послуги з доставки на судна плавзасобами порту членів екіпажу, комісії та Інспекції портового нагляду, послуги щодо забезпечення пожежної безпеки суден пожежним краном, послуги Інспекції державного портового нагляду щодо оформлення приходу та відходу суден, пломбування та огляду клапанів, що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи актами до дисбурсментських рахунків, дисбурсментськими рахунками, лоцманськими квитанціями, нарядами, рахунками-замовленнями, розрахунками до рахунків.

Позивачем за надання вказаних послуг були виставлені рахунки №178 від 06.09.2006 р. на суму 35572,16 дол. США (в тому числі ПДВ в сумі 2735,14 дол. США) та №179 від 06.09.2006р. на суму 16214,47 дол. США(в тому числі ПДВ в сумі 1455,25 дол. США).

За твердженням позивача, проти яких відповідач не заперечує, Чорноморське головне морське агентство „Інфлот” частково оплатило вартість наданих вищеперелічених послуг за наданими рахунками №179 від 06.09.2006р. та №178 від 06.09.2006 р., неоплаченою залишилась сума податку на додану вартість в розмірі 4190,39 дол. США, що є неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за договором № 6/14 від 28.03.06 р. та порушенням положень п.п. 3.1.1. п.3.1. ст.3, п.6.1. ст.6 Закону України „Про податок на додану вартість”, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом за захистом порушених прав.

В підтвердження визначення в податковому обліку порту даних операцій за ставкою ПДВ 20% до матеріалів справи ДП „Феодосійський морський торговельний порт” надало суду податкові накладні, реєстр виданих податкових накладних за період з 01.09.2006р. по 30.09.2006 р., податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2006 року.

Чорноморське головне морське агентство „Інфлот” проти заявлених позивачем позовних вимог заперечує та в обґрунтування своєї позиції надав до господарських судів першої та апеляційної інстанції докази, які свідчать про здійснення перевезення т/х „Klements Gotwalds”, т/х „Lеonid Utesov” вантажу (нафтопродуктів) в режимі транзиту: вантажні митні декларації, коносаменти для нафтоналивних суден, вантажні відомості, що є доказами звільнення даних операцій від оподаткування ПДВ, на його думку.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду встановила, що між сторонами існували правовідносини, які випливають із договору № 6/14 від 28.03.06 р., тобто із договору, який передбачає надання ДП „Феодосійський морський торговельний порт” судну послуг, визначених у заявках агента.

Надання портом у зв’язку з обслуговуванням  т/х „Klements Gotwalds”, т/х „Lеonid Utesov”, які є іноземними суднами, відповідно до наданих відповідачем до матеріалів справи міжнародних мірильних свідоцтв, послуг по швартуванню та від швартуванню суден, послуги буксирів при швартовних операціях, послуги з доставки на судна плавзасобами порту членів екіпажу, комісії та Інспекції портового нагляду, послуги щодо забезпечення пожежної безпеки суден пожежним краном, послуги Інспекції державного портового нагляду щодо оформлення приходу та відходу суден, пломбування та огляду клапанів провадилось у відношенні вантажу, який переміщувався через територію України в режимі транзит, про що свідчать ВМД, коносаменти для нафтоналивних суден, вантажні відомості, котрі містять відомості щодо відправників та одержувачів вантажу, оформлення вантажу митними органами України в режимі під митним контролем.

Відповідно до п.п. 3.1.1. п.3.1. ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР (зі змінами та доповненнями) об’єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Частиною 1 п.4.1 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість” встановлено, що база оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни.

Об’єкти оподаткування, визначені ст. 3 цього закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20%. Податок становить 20% бази оподаткування, визначеної ст.4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг) (пп.. 6.1.1. п.6.1., п.6.1. ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість”).

Звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України, операції з поставки послуг, що надаються іноземним суднам та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами (п.5.15., п.5.16. ст.5 Закону України „Про податок на додану вартість”).

В абз. 3 п.п. 6.2.4. п.6.2. ст.6 Закону України „Про податок на додану вартість” встановлено, що в порядку, передбаченому п.5.15., оподатковуються також операції з поставки послуг платником податку, пов’язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів і вантажів транзитом через територію України.

Відповідно до п.1 ст.306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов’язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Пунктом 23 ст.1 Митного кодексу України встановлено, що переміщенням товарів через митний кордон України у вантажних відправленнях є переміщення товарів через митний кордон України при здійсненні експортно-імпортних операцій, а також інших операцій, пов’язаних із ввезенням товарів на митну територію України, вивезенням товарів за межі митної території України або переміщенням їх митною територією України транзитом.

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону України „Про транзит вантажів” від 18.05.2004р. №1172-ХІV транзитні послуги (роботи) – це безпосередньо пов’язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо.

Учасниками транзиту є вантажовласники та суб’єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги, транзитними вантажами є насипні, наливні, навалочні, штучні, тарно-штучні товари, вантажобагаж, що прийняті до перевезення згідно з договором (контрактом) в прямому або змішаному (комбінованому) сполученні, котре являється частиною повного маршруту перевезення, що розпочинається і закінчується за межами території України (ст.ст.1, 5 Закону України „Про транзит вантажів”.

Таким чином, оскільки порт - позивач відноситься до учасників транзиту, а надані відповідачем послуги сприяли переміщенню зазначеного вантажу транзитом до кінцевого місця споживання за межами території України, то послуги, які надані позивачем суднам, агентом яких є відповідач, є такими, що були безпосередньо пов'язані з транзитом вантажів.

З аналізу зазначених норми вбачається, що законодавцем до поняття „переміщення товарів” включено інші операції, пов’язані з транзитом, учасниками якого є як порт, так і морські агенти.

Отже, позиція ДП „Феодосійський морський торговельний порт” стосовно того, що надані ним послуги не є ні операціями з поставки послуг із перевезення вантажів транзитом, ні операціями з поставки послуг, пов’язаних із перевезенням вантажів транзитом, є помилковою, оскільки здійснення портом операцій з поставки послуг, пов’язаних з переміщенням нафтопродуктів транзитом в змішаному (комбінованому) сполученні, котре являється частиною повного маршруту перевезення, підтверджено належними та допустимими доказами згідно ст. 34 ГПК України, а саме ВМД, коносаментами для нафтоналивних суден, вантажними відомостями.

Зазначеним спростовуються доводи позивача щодо відсутності у наданих портом послуг суднам пов’язаності з переміщенням нафтопродуктів транзитом, що є визначальним фактором для звільнення від оподаткування згідно абз.3 п.п. 6.2.4. п.6.2. ст.6 Закону України „Про податок на додану вартість” операцій з поставки послуг, пов’язаних з переміщенням пасажирів і вантажів транзитом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що господарським судом правомірно встановлено надання ДП „Феодосійський морський торговельний порт” суднам послуг, пов’язаних з переміщенням нафтопродуктів транзитом, які відповідно до абз.3 п.п. 6.2.4. п.6.2. ст.6 Закону України „Про податок на додану вартість” звільнені від оподаткування, а тому заявлені позивачем позовні вимоги не є обґрунтованими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи, тому судом цілком вірно відмовлено в їх задоволенні.

Судом апеляційної інстанції з пояснень представників сторін встановлено, що між сторонами по даній справі не існує розбіжностей стосовно сум несплаченого ПДВ саме за виставленими портом рахунками №№178, 179 від 06.09.2006р., а спір між позивачем та відповідачем виник у зв’язку з різним розумінням і тлумаченням положень законодавства щодо підстав звільнення операцій платників податків з поставки таких послуг від оподаткування ПДВ.

З цих підстав, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, документальне підтвердження часткової сплати відповідачем рахунків №№178, 179 не входить до предмету доказування по даній справі, а тому підстави вважати позовні вимоги Порту недоведеними в цій частині всупереч зазначеному судом першої інстанції –відсутні. Підставою відмови у задоволенні позову ДП „Феодосійський морський торговельний порт” є необґрунтованість позовних вимог у зв’язку з їх невідповідністю положенням чинного законодавства.

Господарським судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1529,50 дол. США, оскільки вимоги про стягнення пені є похідними від стягнення 4190,39 дол. США, у задоволенні котрих судом відмовлено у зв’язку з відсутністю правових підстав для цього.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду приходить до висновку про те, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте у відповідності з чинним законодавство та обставинами справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105, ГПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Феодосійський морський торговельний порт” залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 05.02.2007р. по справі №25/475-06-12857 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                                                                            М.А. Мишкіна

Суддя:                                                                                 М.В. Сидоренко

Суддя:                                                                                              Н.Б. Таценко