СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.07                                                                                 Справа № 13/149

За позовом Закритого акціонерного товариства “Рубіжанськбуд” м. Рубіжне Луганська область.

до Кремінського районного територіального медичного об’єднання м. Кремінна Луганська область.

про стягнення 59 396 грн. 21 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Дубровін А.В. дов. б/н від 21.01.2007 р.

Від відповідача
Лех І.І. дов. б/н від 06.03.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі 42588 грн. 00 коп., інфляційні нарахування у сумі 13 515 грн. 36 коп., 3 % річних у сумі 3292 грн. 85 коп.

Позивач позов підтримав.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, з підстав зазначених у відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що 12 грудня 2001 року між сторонами по справі було укладено додаткову угоду к контрактам № 3-98 від 19.02.1999 року та від 23.12.1998 року яким відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем станом на 01.01.2002 р. в сумі 143588 грн. 00 коп., та відповідно до п. 4 зазначеної угоди зобов’язався оплатити заборгованість в строк до 31.12.2004 р. згідно графіку погашення заборгованості.

Графік погашення заборгованості передбачає оплату заборгованості щомісячно, в розмірі встановленому в графіку в період з квітня 2002 року по грудень 2004 року, останнім днем оплати за місяць є останній робочий день місяця.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.07.2004 року у справі № 19/100 за позовом ЗАТ “Рубіжанськбуд” до Кремінського районного територіального медичного об’єднання м. Кремінна Луганської області з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість яка утворилась в наслідок невиконання ним зобов’язань по додатковій угоді від 12.12.2001 р. за платежами станом на 01.03.2004 року.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду від 27.07.2004 року була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2005 року.

Позивач звернувся 12.03.2007 року (згідно штемпелю на конверті позовної заяви) до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за додатковою угодою від 12.12.2001 р., яка утворилась в наслідок недодержання відповідачем графіку погашення заборгованості, а саме несплата платежів за березень – грудень 2004 року в сумі 42 588 грн. 00 коп., та 3 % річних в сумі 3292 грн. 85 коп., та інфляційні нарахування в сумі 13515 грн. 36 коп. станом на 07.03.2007 р. згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що на його думку позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки згідно п. 3 додаткової  угоди  від 12.12.2002 р. строк позовної давності необхідно рахувати з 12.12.2002 року і відповідно він сплив 12.12.2005 року в зв’язку з чим в позові слід відмовити. Вимог позивача щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних є необґрунтованими, оскільки їх сплата відповідачам не передбачена угодою.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Доводи відповідача стосовно пропуску позовної давності та безпідставності стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно  до  ч.2  п.4  Прикінцевих  та перехідних положень Цивільного кодексу України  щодо  цивільних  відносин,  які  виникли до набрання чинності Цивільним кодексом   України,  положення  цього  Кодексу  застосовуються  до  тих  прав  і обов’язків,  що  виникли  або  продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно  ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов’язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Предметом спору є стягнення з відповідача заборгованості, що утворилася в наслідок порушення ним грошових зобов’язань по помісячному перерахуванню коштів позивачу з березня 2004 року по грудень 2004 року. При цьому згідно умов графіку погашення останнім днем здійснення платежу є останній робочий день відповідного місяця. За таких обставин строком виконання першого спірного грошового зобов’язання є останній робочий день березня 2004 року –31 березня 2004 року. Позивач звернувся з позовом 12 березня 2007 року тобто до спливу строку позовної давності.

п. 3 додаткової угоди від 12.12.2001 р. на який посилається відповідач не встановлює строків виконання зобов’язань.

Згідно ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні зобов’язання можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Обов’язок боржника по сплаті суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних передбачений положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України і не потребує встановлення зазначеного зобов’язання в договорі.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання за додатковою угодою від 12.12.2001 року.

Наявність зобов’язань відповідача по сплаті грошових коштів згідно графіку погашення заборгованості, який є додатком до додаткової угоди була встановлена Донецьким апеляційним господарським судом при розгляді справи № 19/100 між тими ж сторонами і відповідно до ст. 35 Господарського  процесуального кодексу України не підлягає доведенню.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  Господарським  кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених Господарським  кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом

За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –593 грн. 96 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст.. 44,49, 75, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Кремінського районного територіального медичного об’єднання Луганська область, Кремінський район, м. Кремінна, вул. Перемоги б. 1 ідентифікаційний код 25356637  на користь Закритого акціонерного товариства “Рубіжанськбуд” Луганська область, м. Рубіжне, вул. Леніна б. 4 ідентифікаційний код  01241918 заборгованість в сумі 42588 грн. 00 коп., інфляційні нарахування у сумі 13 515 грн. 36 коп., 3 % річних у сумі 3292 грн. 85 коп., державне мито у сумі –593 грн. 96 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

У судовому засіданні за згодою сторін була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання рішення

23.04.2007 року