СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.07                                                                                 Справа № 16/168.

Суддя  Шеліхіна Р.М., розглянув матеріали за позовом

Трьохізбенської сільської ради Слов’яносерського району Луганської області, с. Трьоізбенка Слов’яносерського району Луганської області

до  Приватного підприємства “РОКС”, смт. Слов’яносербськ Луганської області

про   стягнення 21000 грн. 00 коп.

при секретарі судового засідання Михайлевич М.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача –Соколов В.В., дов. від 12.03.07. №3;

від відповідача –не прибув,

У судовому засіданні 16.04.07. було оголошено перерву до 11.05.07. до 12 години 20 хвилин.

ВСТАНОВИВ:

Листом від 11.05.07., зданим у судовому засіданні, представник позивача повідомив суд при відсутність необхідності залучення до участі у справі третьої особи.

Суд приймає до уваги повідомлення позивача.

Суть спору: заявлена вимога про стягнення з відповідача збитків у сумі 21000грн., яку позивач надмірно переказав приватному підприємству «Агропромислова група 2004». Позивач вважає, що переказ грошових коштів він зробив по вині відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не прибув, участі повноважного представника не забезпечив, хоча був повідомлений про час і місце проведення судового засідання належним чином. Відповідно до вимог ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявним в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного Закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки особі, права або законні інтереси якої порушено. Згідно з ч. 2 цієї статті і відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі.

Згідно вказаних норм права і з урахуванням визначених у законі підстав виникнення обов’язку –ст.ст.11,509 ЦК України –позивач зобов’язаний визначити: на яких саме підставах у відповідача виник обов’язок по відшкодуванню збитків.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Так, позивач зобов’язаний довести суду яке його цивільне право порушено, обставини щодо наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача, яка спричинила шкоду, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою, вину відповідача як підставу для настання відповідальності, підстави виникнення обов’язку відповідача по відшкодуванню збитків та надати докази понесених позивачем збитків у заявленому розмірі.

При вирішенні спору встановлено, що підстави для виникнення обов’язку по відшкодуванню збитків відповідачем позивачу відсутні: докази порушеного права позивача та понесених ним у зв’язку з цим витрат на заявлену до стягнення суму з вини відповідача відсутні. Відповідач не спричинив позивачу збитків на суму 21000грн. при веденні своєї підприємницької діяльності.

Між сторонами по справі укладено два договори: від 20.11.02. та від 27.03.03., на підставі яких замовник (позивач) доручає, а виконавець (відповідач) приймає на себе зобов’язання по виконанню функцій замовника за будівництвом об’єкту газифікації селища Трьохізбенка, передбачених додатком 1 до кожного із вказаних договорів, але позивач не надав доказів виконання або невиконання вказаних договорів. І за порушення якого зобов’язання відповідач має сплачувати збитки у сумі 21000грн. позивачем суду не доведено.

При цьому слід зазначити, у разі якщо голова Трьохізбенської сільської ради Слов’яносерського району Луганської області при підписанні вказаних договорів діяв без законних підстав (без дотримання вимог закону)  та з перевищенням повноважень, що призвело до безпідставних витрат бюджетних коштів у сумі 21000грн., такі обставини повинні встановлюватись компетентними і відповідальність у встановленому законом порядку мають нести ті посадові особи, якими підписано договори та витрачені бюджетні кошти.

За таких обставин, у позові слід відмовити.

Відповідно до правил ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.19 Основного закону держави –Конституції України, ст.224 Господарського кодексу України, 11,22,509 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.33,34,43,49,75,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.           Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 16.05.07.

Суддя                                                                    Р.М. Шеліхіна