ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 лютого 2007 р.
№ 8/357

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді          Плюшка І.А.

суддів          Гоголь Т.Г., Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

заяву           Закритого акціонерного товариства “Фінансовий Союз Банк”

про перегляд за

нововиявленими обставинами

постанови           Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року

у справі           №8/357

за позовом           Закритого акціонерного товариства “Фінансовий Союз Банк”

до           Товариства з обмеженою відповідальністю “Мередіан”

про          визнання договорів недійсними

за участю представників сторін

-          позивача –не з’явилися;

-          відповідача – не з’явилися.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін у справі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2004 року у справі № 8/357 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ЗАТ “Фінансовий Союз Банк”, у зв’язку з відсутністю підстав визнання спірних договорів про залучення коштів на умовах субордінгового боргу від 22.06.2000 року, 14.08.2000 року та 23.11.2000 року –недійсними, зокрема, судом встановлено дотримання в момент укладення договору законодавчих вимог щодо змісту, форми та дієздатності повноважних осіб, що підписували спірні договори. Судом також встановлено, що позивачем не доведено обставин, які б вказували на укладення мнимої або удаваної угоди, у зв’язку з чим в цій частині суд вважає вимоги недоведеними.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.02.2005 року у справі №8/357 зазначене рішення було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2005 року у справі №8/357 оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін.

За наслідками перегляду рішень господарських судів у справі, господарським судом Дніпропетровської області рішенням від 13.03.2006 року скасовано у справі рішення від 08.12.2004 року та прийнято рішення про задоволення позову, оскільки матеріалами справи підтверджено укладення спірних угод з порушенням вимог закону. Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що згідно Інструкції про порядок регулювання та аналіз діяльності комерційних банків від 14.04.1998 року, депозит на умовах субординованого боргу –є залученням коштів інвестора із зарахуванням останніх в капітал банку з поверненням відсотків та суми по депозиту. Отже, розглядаючи справу по суті господарський суд Дніпропетровської області дійшов висновку, що відповідач (ТОВ “Мерідіан”) використовував не власні, а залучені кошти, у зв’язку з чим наявні порушення вимог закону, що є підставою визнання правочину недійсним.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2006 року у справі №8/357 зазначене рішення залишено без змін.

Однак, на думку колегії суддів касаційної інстанції відповідна позиція судів першої та апеляційної інстанцій необґрунтована, адже відповідно до викладених положень Інструкції, положення яким визначено поняття субордінгового боргу є дифениційним, а не імперативним, і тому не може розглядатися як імперативна норма, якою визначено порядок залучення коштів на умовах субордінгового контракту.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року у справі №8/357 зазначені судові рішення були скасовані, залишено в силі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2004 року у справі № 8/357.

Ухвалою Верховного Суду України від 28.09.2006 року у справі №8/357 постанова Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року залишена без змін.

До Вищого господарського суду України надійшла заява про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року за нововиявленими обставинами. Зокрема, в якості нововиявлених обставин, заявник наводить обставини скасування Печерським районним судом м. Києва постановою від 01.08.2006 року постанову Генеральної прокуратури України від 14.04.2006 року про закриття кримінальної справи.

Розглянувши доводи поданої заяви, перевіривши достатність підстав для задоволення поданої заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2006р. за нововиявленими обставинами, а також дотримання Вищим господарським судом України норм матеріального і процесуального права при прийнятті спірного судового акта, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року у справі №8/357, з огляду на наступне.

Приймаючи до розгляду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів касаційної інстанції повинна виходити з положень розділу ХІІІ ГПК України, та наявності підстав для такого перегляду. Відповідно до ст.112 ГПК України, зі змісту якої випливає, що господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

З оскаржуваної постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року не вбачається, що в основу останньої було покладено зазначену постанову Генеральної прокуратури України про закриття кримінальної справи від 14.04.2006 року, а отже не витримано вимоги щодо істотності нововиявленої обставини.

Між іншим, слід погодитись з позицією колегії суддів при прийнятті  постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року стосовно того, що суд враховує в якості нововиявлених ті обставини, що істотно змінюють ті факти та висновки, які були зроблені судом. Вищим господарським судом України при прийнятті оскаржуваної постанови, зазначено, що порушення кримінальної справи проти посадових осіб відповідача та направлення її на дослідування не є обставинами, які істотно впливають на розгляд справи та вирішенні її по суті. В цьому аспекті, слід також дотримуватися положень ст. 35 ГПК України, згідно положень якої факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Отже в якості істотних доказів варто визнавати вирок з кримінальної справи, який набрав законної сили, а по відношенню до інших доказів, слід зважати на ступінь їх дослідженості судами при розгляді справи.

Згідно роз’яснень пленуму Верховного Суду України викладених в п.1 постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Законним рішення є тоді, коли суд, дотримавшись всіх вимог процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Колегія суддів Вищого господарського суду України за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року за нововиявленими обставинами приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2006р. за нововиявленими обставинами у справі №8/357.

Відповідно до вищевикладеного, керуючись ст. ст. 112, 114 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

УХВАЛИВ:

1.          Заяву Закритого акціонерного товариства “Фінансовий Союз Банк” про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

2.          Постанову Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року у справі №8/357 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            І. Плюшко

Судді                                                                                Т. Гоголь

С. Самусенко