ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.07 р.                                                                               Справа № 15/358

Господарський суд Донецької області у складі судді Марченко О.А.

при секретарі судового засідання Борзих Н.В.

розглянувши у  відкритому судовому засіданні  матеріали справи

за позовом: Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне

до відповідача: Державної податкової адміністрації у Донецькій області, м.Донецьк

про: стягнення матеріальної шкоди в сумі 102 129грн.19коп. та моральної шкоди в сумі 22 875грн.00коп.

У судове засідання з’явились:

представники сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Саленко В.Ю. – ст.податковий інспектор (за дов. №18761/10/10-213 від 20.12.2006р.);

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Колективне підприємство інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державної податкової адміністрації у Донецькій області, м.Донецьк про стягнення матеріальної шкоди в сумі 102 129грн.19коп. та моральної шкоди в сумі 22 875грн.00коп., а всього 125 004грн.19коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на постанови Шахтарської ОДПІ від 29.12.2000р. та 12.01.2001р., постанову ДПА у Донецькій області від 29.12.2005р., листи, договори №69 від 15.05.2000р., №34п від 15.01.2001р., №7 від 25.03.1999р., №б/н від 22.07.1999р., №4 від 10.03.1999р., акти звірки взаєморозрахунків станом на 04.12.2000р., 11.12.2000р., рішення арбітражного суду Донецької області від 01.03.2001р. по справі №22/3а, постанову арбітражного суду Донецької області від 29.05.2001р. по справі №22/3а, рішення арбітражного суду Донецької області від 05.06.2001р. по справі №2-93пд, трудові книжки, бухгалтерський звіт, податкову декларацію з податку на додану вартість.

Заявою №б/н від 10.01.2007р. позивач збільшив позовні вимоги на підставі ст.22 Господарського процесуального кодексу України та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 1 536 595грн.59коп. та моральну шкоду в сумі 24 400грн.00коп., а всього 1 560 995грн.59коп.

Господарський суд не приймає збільшення позовних вимог в частині матеріальної шкоди, оскільки позивачем - Колективним підприємством інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне не представлено суду доказів сплати державного мита в порядку та розмірі, встановлених нормами чинного законодавства.

Відповідач надав суду відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що даний спір не підлягає вирішенню в господарському суді, оскільки вважає, що категорія справ про стягнення матеріальної та моральної шкоди у зв’язку з діями суб’єкта владних повноважень повинна розглядатися судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували завдання Колективному підприємству інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне матеріальної та моральної шкоди у заявлених у позові розмірах у зв’язку з неправомірними діями ДПА у Донецькій області.

14.12.2006р. на адресу господарського суду Донецької області від Державної податкової адміністрації у Донецькій області, м.Донецьк надійшло клопотання №б/н та дати з проханням залучити до участі у справі як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на той факт, що відповідно до ст.13 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” та ст.4 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду” відшкодування завданих збитків провадиться за рахунок державного бюджету.

Суд у заявленому відповідачем клопотанні відмовляє, у зв’язку з тим, що рішення суду за цією справою не може вплинути на права та обов’язки Державного казначейства України.

Крім того, Державною податковою адміністрацією у Донецькій області, м.Донецьк заявлено клопотання №б/н та дати про припинення провадження у справі, оскільки вважає, що дана справа повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Суд розглянувши заявлене відповідачем клопотання вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки за приписом ч.2 ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб’єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у попередніх судових засіданнях, господарський суд встановив:

Постановою Шахтарської Об’єднаної державної податкової інспекції від 29.12.2000р. було притягнуто в якості обвинуваченого Бережко Віктора Васильовича – директора Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне у зв’язку зі скоєнням злочину, відповідальність за яке передбачена ст.148-2 ч.2 Кримінального кодексу України.

12.01.2001р. постановою Шахтарської ОДПІ було накладено арешт на майно Бережко В.В. та Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне.

Постановою Державної податкової адміністрації у Донецькій області від 29.12.2005р. кримінальну справу №47-17901 стосовно Бережко В.В. за фактом не сплати до бюджету податків на суму 5 847грн.40коп. було закрито (копія наявна у матеріалах справи).

Вказану постанову прокуратурою Донецької області визнано обґрунтованою, про що свідчить лист №4/5-720402 від 20.01.2006р., копію якого додано до матеріалів справи.

18.10.2006р. позивач - Колективне підприємство інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державної податкової адміністрації у Донецькій області, м.Донецьк про стягнення з останньої матеріальної шкоди у розмірі 102 129грн.19коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з вини робітників підприємства відповідача Колективне підприємство інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне було позбавлено можливості виконати роботи на державній холдинговій компанії „Луганськвуглеремонт” у м.Антрацит згідно до договору №34п від 15.01.2001р., у зв’язку з чим позивачем була втрачена вигода у розмірі 168 000грн.

Позивач зазначає, що його підприємство зазнало збитків з вини відповідача стосовно Шахти „Схід” ПО „Сніжнеантрацит” та Шахти „Сніжнянська” у розмірі 18 129грн.19коп., оскільки даним шахтам було заборонено здійснювати розрахунки з  Колективним підприємством інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне.

Крім того, Колективне підприємство інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне вказує на те, що з моменту порушення кримінальної справи були вилучені з порушенням норм Кримінально-процесуального кодексу України всі документи підприємства, арештовано розрахунковий рахунок та все майно позивача.

Аналізуючи доводи сторін, надані документи, докази суд виходить з наступного:

В силу ст.1166 ЦК України, відповідальність наступає за нанесення шкоди, якщо шкода причинно пов’язана з протиправною поведінкою того, хто її причинив. При цьому має бути доведено безпосередній причинний зв’язок між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду та самою шкодою.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Договір №34п, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог був укладений останнім з ДХК „Луганськвуглеремонт” 15.01.2001р., тобто після порушення кримінальної справи №47-17901 та арешту його майна, з чого випливає, що при укладенні договору позивач мав на увазі негативні наслідки порушеної справи. Колективним підприємством інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне не представлено суду жодних доказів, які б підтверджували вину відповідача у невиконанні позивачем зобов’язань за договором №34п від 15.01.2001р., або наслідковий зв’язок між діями відповідача та шкодою що настала.

Стосовно доводів позивача про понесені ним збитки щодо Шахти „Схід” ПО „Сніжнеантрацит” та Шахти „Сніжнянська” у розмірі 18 129грн.19коп., то вони на думку суду є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до Розділу 3 договору №7, укладеного 25.03.1999р. з Шахтою „Сніжнянська”, оплата здійснюється позивачем на протязі 20 днів після отримання продукції. Даний договір згідно до п.6.3. є дійсним до 31.12.1999р. Доказів, які б підтверджували те, що строк дії договору було пролонговано позивачем суду не надано.

З наведеного випливає, що Колективне підприємство інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне мало виконати покладені на нього договірні зобов’язання ще до порушення кримінальної справи.

Твердження Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне про те, що ним були понесені збитки в сумі 14 999грн.19коп. по шахті „Схід” внаслідок отримання останнім листів з забороною здійснювати розрахунки з позивачем, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не представлено суду жодних доказів, які б підтверджували те, що Державною податковою адміністрацією у Донецькій області, м.Донецьк на адреси підприємств, з якими позивач має партнерські відносини було направлено листи дискредитуючого Колективне підприємство інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне змісту, у зв’язку з чим суд робить висновок про відсутність факту відправлення таких листів. Крім того, позивачем не надано суду доказів у підтвердження існування таких листів взагалі.

Посилання позивача на те, що з моменту порушення кримінальної справи всі документи Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне були вилучені, а  розрахунковий рахунок та все майно позивача арештовано з порушенням норм Кримінально-процесуального кодексу України, суд до уваги не приймає, оскільки передбаченим законодавством України шляхом цей факт не встановлено, а засобами господарського судочинства – не встановлюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведена протиправна поведінка відповідача, причинний зв’язок  між  діями чи бездіяльністю відповідача та матеріальною шкодою позивача, у зв’язку з чим позовні вимоги Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Колективним підприємством інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне також заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 24 400грн.00коп.

Позивач пояснив, що у зв’язку з тим, що будь-яка фінансово-господарська діяльність підприємства була паралізована, робітники Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне були вимушені звільнитися. Не звільнилось тільки дві людини – Бережко В.В. та Мищенко С.А. Колективне підприємство інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне зазначає, що даний факт призвів до втрати заробітної плати за 61 місяць в розмірі 24 400грн.00коп. за весь період протиправних дій з 26.10.2000р. по 29.12.2005р. (виходячи з мінімальної заробітної плати – 400грн.00коп. х 61 місяць), втрати трудового стажу за вказаний період та втрати доходів, які вони могли мати при відсутності порушень їх прав.

Крім того, позивач посилається на той факт, що дискредитація Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне в очах його партнерів призвела до зниження честі, гідності та ділової репутації. Була створена ситуація, яка вимагала додаткових зусиль по відновленню робіт та ділової репутації підприємства та довіри до Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне.

За твердженням останнього, відповідачем до підприємств, з якими Колективне підприємство інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне має партнерські відношення було розіслано листи, які забороняють будь-які види фінансово-господарської діяльності у дискредитуючій позивача формі.

Відповідно ст. 23 Цивільного Кодексу України, моральна шкода зокрема полягає у приниженні честі,  гідності,  а також ділової  репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна  шкода,  завдана  фізичній  або  юридичній  особі неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності  її  вини (ст.1167 ЦК України), при цьому, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних, чи фізичних страждань або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними  діями або бездіяльністю.

Доводи позивача стосовно того, що ним було втрачено заробітну плату за 61 місяць в розмірі 24 400грн.00коп. та трудовий стаж за вказаний період суд також вважає необґрунтованими, оскільки позивачем по справі є юридична особа, тоді як втрати заробітної плати та трудового стажу можуть нести лише робітники, яким і спричиняється шкода.

У той же час, як вже зазначалось вище, позивачем не представлено суду жодних доказів направлення відповідачем листів дискредитуючого змісту.

Таким чином, позивачем не додано до справи належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру; протиправність дій чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв’язку між шкодою і протиправними діями відповідача, та вину відповідача.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, ст.ст.23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський  суд, -

ВИРІШИВ:

У позові Колективного підприємства інвалідів „Исток-1”, м.Сніжне до Державної податкової адміністрації у Донецькій області, м.Донецьк про стягнення матеріальної шкоди в сумі 102 129грн.19коп. та моральної шкоди в сумі 24 400грн.00коп., а всього 126 529грн.19коп. – відмовити.

Позивачу видати довідку про повернення з державного бюджету України зайво сплаченого державного мита в сумі 514грн.60коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У судовому засіданні 07.02.2007р. оголошено повний текст рішення.

Суддя                                                                         Марченко О.А.