ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 р.
№ 16/11(12/1)

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П. – головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу державного підприємства "Українське агентство з авторських та суміжних прав" Міністерства освіти і науки України, м. Київ (далі –ДП "УААСП")

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2006

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2006

зі справи № 16/11(12/1)

за позовом ДП "УААСП"

до товариства з обмеженою відповідальністю “Рікона", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (далі –ТОВ "Рікона", відповідач-1), та

закритого акціонерного товариства "ТелеОдин”, м. Київ (далі –ЗАТ "ТелеОдин", відповідач-2)

про стягнення 61500 грн. та зобов’язання вчинити певні дії.

Судове засідання проведено за участю представників:

ДП “УААСП” –Кур’янова С.В.,

ТОВ “Рікона” –Боркова С.П.,

ЗАТ “ТелеОдин” –Жук Д.В., Джус Д.А.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ДП “УААСП” звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТОВ “Рікона” компенсації за порушення авторських прав у сумі 61 500 грн. та штрафу в розмірі 10% від присудженої суми, а також зобов’язання ТОВ “Рікона” опублікувати в газеті “Юридична практика” дані про допущення порушення авторського права позивача.

Справа розглядалася судами неодноразово. Постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2005 рішення попередніх судових інстанцій за даного спору скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції з метою з’ясування вичерпного переліку та виду сповіщених творів, а також обсягу переданих авторами прав на спірні музичні твори авторам аудіовізуальних творів.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2006 (суддя Загинайко Т.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2006 (колегія суддів у складі: суддя Герасименко І.М. –головуючий, судді     Джихур О.В., Білецька Л.М.), у задоволенні позову відмовлено. Названі рішення з посиланням на приписи статей 8, 17 Закону України "Про авторське право і суміжні права" мотивовано відсутністю у авторів права заперечувати проти публічного сповіщення спірних музичних творів, які увійшли до складу аудіовізуальних творів відповідача-1, тоді як  ТОВ "Рікона" фактично лише здійснювало ретрансляцію створеного                  ЗАТ "ТелеОдин" каналу "М1".

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України, доповненні та поясненні до неї ДП "УААСП" просить скасувати оскаржувані рішення та постанову місцевого та апеляційного господарських судів, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Скаргу мотивовано, зокрема, тим, що винагорода авторові сплачується за будь-яке використання його твору, в тому числі і за повторне публічне сповіщення по дротах або засобах бездротового зв’язку, а відповідач-2 не мав повноважень від авторів на передачу відповідачу-1 їх прав на публічне сповіщення на безоплатній основі творів авторів.

У відзиві на касаційну скаргу ЗАТ “ТелеОдин” зазначає про повне та всебічне дослідження доказів у справі та прийняття судовими інстанціями законних та обґрунтованих рішень.

У своїх запереченнях ТОВ “Рікона” зазначає, що не здійснювало публічного сповіщення музичних творів, оскільки на території, яку воно обслуговує, можливе також прийняття ефірного та супутникового сигналу каналу “М1”. Крім того, за твердженням ТОВ "Рікона", позивач не має права звертатися до суду від свого імені, не маючи відповідного доручення від авторів.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- за договорами про управління майновими правами та взаємне представництво інтересів у галузі публічного виконання від 04.09.2000 № 26, від 01.09.2000, від 27.04.1997, від 07.02.2002 та від 05.01.2003 № П1/3, укладеними ДП “УААСП” та колективними організаціями управління авторськими правами, а саме –некомерційним партнерством “Назависимое Агентство Авторских Прав”, Російським авторським товариством, GSSELSCHAFT FUR MUSICALISHCE AUFFUHRUNGS-UND MECHANISCHE VERVIELFALTIGUNGSRECHTE, Авторським комунікаційним та консалтинговим агентством, Українським музичним видавництвом, –а також за договорами на управління майновими правами авторів від 31.08.2004 № 28328, від 31.08.2004 № 28321 та від 29.04.2004 № 67939, укладеними позивачем та “володарями авторських прав” Завальською Ангеліною Олександрівною і Таршисом Борисом Віталійовичем, ДП “УААСП” було передано виключні майнові права на музичні твори з текстом, зокрема, “Куда уходит детство”, “Апельсиновая песня”, “Все еще будет”, “Я слишком много знаю”, “Птицелов”, “Биология”, “Весна”, "Солнышко", “Изучай меня”, “Брось”, “О чем играет пианист”, “С чистого листа” (далі –Музичні твори), з виключним правом укладення договорів з переуступки цих прав на території України;

- розпорядженням Державного департаменту інтелектуальної власності України від 08.01.2002 № 31 на ДП “УААСП” покладено здійснення функцій щодо ведення моніторингу телерадіопростору України з метою виявлення фактів неправомірного використання творів літератури, мистецтва, кіно та телепрограм, музичних творів у теле- та радіопросторі на території України;

- згідно з актом від 23.08.2004 на відеокасеті із записом трансляції, який зроблено на квартирі абонента ТОВ “Рікона” з 8 год. 05 хв. по  16 год. 05 хв. через належні йому мережі кабельного телебачення, представниками ДП “УААСП” зафіксовано факт публічного сповіщення відповідачем-1 аудіовізуальних творів, до складу яких увійшли Музичні твори, шляхом передачі по кабелю трансляції каналу “М1”;

- ДП “УААСП” не надавало ТОВ “Рікона” дозволу на використання Музичних творів;

- за умовами договорів від 01.08.2002 № 28/А, від 28.03.2003 № 4/А, від 04.06.2004 № 19.2/а, від 12.04.2002 № 17/а, від 15.01.2004 № 38/А, від 04.04.2003 № 6-1/А, від 12.11.2002 № 52/А та від 10.02.2003 № 1/А                 ЗАТ “ТелеОдин” було передано невиключне право на передачу в ефір чи на  публічне  сповіщення  по мережах  кабельного   телебачення аудіовізуальних творів; проте за умовами названих договорів відповідач-2 не отримав права дозволяти подібне використання  аудіовізуальних  творів іншим особам;

- Музичні твори увійшли до складу зазначених аудіовізуальних творів як внесок їх авторів до створення цих творів;

- згідно з договором про ретрансляцію програм кабельного телеканалу “М1” у мережах кабельного телебачення від 05.07.2002 № 126-к ЗАТ “ТелеОдин” передало ТОВ “Рікона” невиключне майнове право на ретрансляцію програм (зокрема, аудіовізуальних творів) телеканала “М1”;

- відповідно до пункту 5.1 цього договору "оператор не несе відповідальності за порушення авторських та суміжних прав, які були допущені в Програмі та рекламних матеріалах ЗАТ "ТелеОдин".

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність порушення майнових авторських прав у публічному сповіщенні аудіовізуальних творів, до складу яких увійшли Музичні твори.

Відповідно до частини п’ятої статті 15 Закону за винятком випадків, передбачених статтями 21 –25 цього Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів. Розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Одним із способів використання твору за частиною третьою статті 15 Закону є його публічне сповіщення (доведення до загального відома), тобто передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Частиною першою статті 15 Закону передбачено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать:

а) виключне право на використання твору;

б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Частиною другою статті 15 Закону передбачено, виключне право на використання  твору  автором  (чи  іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону якщо інше не передбачено у договорі про створення аудіовізуального твору, автори, які зробили внесок або зобов'язалися зробити внесок у створення аудіовізуального твору і передали майнові права організації, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи продюсеру аудіовізуального твору, не мають права заперечувати проти виконання цього твору, його відтворення, розповсюдження, публічного показу, публічної демонстрації, публічного сповіщення, а також субтитрування і дублювання його тексту, крім права на окреме публічне виконання музичних творів, включених до аудіовізуального твору. За оприлюднення і кожне публічне виконання, показ, демонстрацію чи сповіщення аудіовізуального твору, його здавання у майновий найм і (або) комерційний прокат його примірників за всіма авторами аудіовізуального твору зберігається право на справедливу винагороду, що розподіляється і виплачується організаціями колективного управління або іншим способом.

Отже, попереднім судовим інстанціям слід було з'ясувати, чи реалізовано автором таке право (на одержання винагороди) та яким чином.

Однак всупереч приписам статті 11112 Господарського процесуального кодексу України попередні судові інстанції вказані обставини не з’ясували, не виконавши, таким чином, вказівок Вищого господарського суду України, викладених у його постанові від 15.11.2005.

Крім того, слід мати на увазі, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених підпунктом "г" пункту 2 статті 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

З наведеного випливає, що стягнення компенсації є одним з видів відповідальності за порушення авторського права, який застосовується як альтернативний захід у випадку неможливості обчислення завданих правопорушенням збитків та отриманого порушником доходу.

Відтак під час визначення суми такої компенсації господарський суд має дослідити об’єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним використанням об’єкта авторського права, та в даному випадку з’ясувати: суму можливої винагороди за аналогічне використання спірного музичного твору на умовах ліцензійного договору, яка встановлюва лася суб’єктом авторських прав за попередніми угодами або відповідає усталеній практи ці в даній сфері; обсяг порушення (одноразове чи багаторазове використання спірних об’єктів) тощо.

Відтак оскаржувані рішення та постанова попередніх судових інстанцій підлягають скасуванню, а справа –передачі на повторний новий розгляд до суду першої інстанції.

У повторному новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, виконати наведені в постанові Вищого господарського суду України від 15.11.2005 зі справи №12/1 вказівки касаційної інстанції, об’єктивно оцінити докази, що мають значення для розгляду справи, правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального   України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державного підприємства "Українське агентство з авторських та суміжних прав" Міністерства освіти і науки України задовольнити.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2006 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2006 зі справи № 16/11(12/1) скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Суддя                                                                                             В. Селіваненко

Суддя                                                                                             І. Бенедисюк

Суддя                                                                                             Б. Львов