ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2007 р.                                                 Справа №  5/527/06

м. Миколаїв

За позовом:
Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Миколаєві, м.Миколаїв, вул.Чкалова, 20

до 1-го відповідача
Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон», поштова адреса: 54030, м.Миколаїв, вул.Фалєєвська, 9-б

до 2-го відповідача
Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Галс», Миколаївська область, Жовтневий район, смт.Первомайське, вул.Заводська, 2

про
визнання договору поставки недійсним

Суддя  Міщенко В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача               Глушко Д.В., дов. від 09.11.06

Від 1-го відповідача   Петровський Д.О., дов. від 22.12.06

Від 2-го відповідача   не з’явився

Позивач подав позов про визнання договору поставки № 71/2004 від 24.07.2004 р. недійсним, оскільки  він  вчинений з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, так як 2-й відповідач укладаючи договір мав на меті приховування прибутків, отриманих від реалізації товару.

1-й відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон»позов не визнав, посилаючись на законність договору.

Від 2-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Галс»відзив не надійшов.

Враховуючи, що:

24.07.2004 р. відповідачі уклали договір поставки № 71/2004 за умовами якого продавець - ТОВ «Агро-Галс»зобов’язався поставити покупцю –ТОВ СП «Нібулон»сільгосппродукцію, а покупець зобов’язався провести оплату.

На виконання умов договору продавець поставив покупцю за період з 01.10.2004 р. по 13.12.2004 р. сільгосппродукції на загальну суму 982472,81 грн.

Позивач з обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно рішенню господарського суду Миколаївської області від 06.04.2006 р. по справі № 16/139/06 визнані недійсними установчі документи 2-го відповідача та свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ, оскільки громадянин Гур’єв В.Г., який згідно установчих документів є керівником ТОВ «Агро-Галс», ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності не мав, ніяких документів фінансової діяльності не підписував, наміру сплачувати до державного бюджету податки та займатися підприємницькою діяльністю не мав, тобто, укладаючи спірну угоду, ТОВ «Агро-Галс»мало на меті приховування прибутків, отриманих від реалізації товару, такі дії суперечать вимогам ст. 67 Конституції України.

З такими твердженнями позивача суд не може погодитися виходячи з наступного.

З рішення суду від 06.04.2006 р. вбачається, що Гур’єв В.Г. ніякого відношення до створення ТОВ «Агро-Галс», здійснення підприємницької діяльності не мав, оскільки установчі документи оформлені на підставну особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Судом встановлено, що на момент укладення спірного договору 2-й відповідач перебував в Єдиному державному реєстрі, мав свідоцтво платника податку на додану вартість.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК, який набрав чинності з 01.01.2004 р., господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави й суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї зі сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Положення ст. ст. 207 та 208 ГК слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208 цього Кодексу, не можуть застосовуватися як сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, у т. ч. вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків.

Частиною 1 ст. 208 ГК передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст. 41 Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про недоведеність податковою інспекцією того, що спірний договір укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, у зв’язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, - господарський суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя                                                        В.І.Міщенко