ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2007 р.
№ 35/2б-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Тетіївського районного споживчого товариства

на ухвали

та на постанову
господарського суду Київської області
від 21.02.2006 та від 06.06.2006
від 20.06.2006

у справі
№ 35/2б-2006 господарського суду Київської області

за заявою
Тетіївської міжрайонної державної податкової інспекції

до
Тетіївського районного споживчого товариства

про
банкрутство

арбітражний керуючий
Сінєльніков  В.В.,

за участю представників сторін:

Тетіївської МДПІ –Касяненко С.М. (дов. від 14.03.2007 № 1128),

Тетіївське райспоживтовариство –Ситенюк О.Д. (дов. від 01.11.2005), Сукманюк О.О. (дов. від 01.11.2005),

арбітражний керуючий Сінєльніков В.В.

встановив:

У січні 2006 року кредитор –Тетіївська міжрайонна державна податкова інспекція звернулася до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство Тетіївського районного споживчого товариства, посилаючись на неспроможність сплатити 163 422,67 грн.  податкової заборгованості.

Наявність безспірних грошових вимог, на думку заявника, підтверджується рішеннями господарського суду Київської області від 27.01.2004 р. у справі № 25/16-2004, наказом господарського суду Київської області, постановою ВДВС Тетіївського РУЮ від 31.10.2005 р. про повернення виконавчого документа.

Ухвалою господарського суду Київської області від  06.02.2006 р. заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою підготовчого  засідання господарського суду Київської області від 21.02.2006 р. Тетіївську міжрайонну державну податкову адміністрацію  визнано кредитором з майновими вимогами у сумі 118 108,29 грн., в решті вимог залишено без розгляду; зобов'язано  ініціюючого кредитора подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення справи про банкрутство Тетіївського районного споживчого товариства; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В., якого зобов'язано надати суду реєстр вимог кредиторів боржника.

ДПІ у Тетіївському районі Київської області звернулася до господарського суду із заявою від 06.05.2006 № 1780 (а.с. 128 т. 1), в якій просить збільшити суму позовних вимог в розмірі 52284,52 грн., вказавши, що дана сума складається з пені, розрахованої на суму несплаченого податкового боргу в сумі 39870,24 грн., штрафних санкцій по акту перевірки в частині несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 5444,14 грн., а також заборгованості філій Тетіївського районного споживчого товариства, які зареєстровані без статусу юридичної особи.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду Київської області від 06.06.2006 р. (суддя Шевчук С.Р.) затверджено реєстр вимог кредиторів Тетіївського районного споживчого товариства, до якого включені кредитори:

-          Тетіївська МДПІ на суму 157 973,53 грн. –ІІІ черга, 12 414,28 –4 черга;

-          УПФУ в тетіївському районі на суму 11192,71 грн. –ІІІ черга;

-          ВД Київського обласного відділення ФСС з ТВП на суму 910,85 грн. –ІІІ черга;

-          ВВД ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Ставищанському районі на суму 823,65 грн. –ІІІ черга;

-          Тетіївський районний центр зайнятості  на суму 2 671,35 грн. –ІІІ черга.

Постановою господарського суду Київської області від 20.06.2006 р. (суддя Шевчук С.Р.) Тетіївське районне споживче товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено Сінєльнікова В.В. Підприємницьку діяльність Тетіївського районного споживчого товариства припинено. Строк виконання всіх грошових зобов'язань визнано такими, що настав 20.06.2006. Зобов'язано ліквідатора подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання боржника банкрутом.

Тетіївське районне споживче товариство звернулося до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просить скасувати ухвали господарського суду від 21.02.2006, від 06.06.2006 та постанову від 20.06.2006, а справу направити на новий судовий розгляд. В обґрунтування посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.1, ч. 4 ст. 11,  ч. 3 ст. 6, ч. 10 ст. 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.43 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,  перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі Закон) підготовче судове засідання має відбутися не пізніше ніж на тридцятий день з дня прийняття заяви про порушення справи про банкрутство. З метою виявлення всіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника суддя у підготовчому засіданні виносить ухвалу, якою зобов’язує заявника подати до офіційних друкованих органів у десятиденний строк оголошення про порушення справи про банкрутство. Газетне оголошення має містити повне найменування боржника, його поштову адресу, банківські реквізити. найменування та адресу суду, номер справи, відомості про розпорядника майна. За результатами розгляду заяви кредитора та відзиву боржника у підготовчому судовому засіданні виноситься ухвала, в якій визначаються: розмір вимог кредиторів, які подали заяву про порушення справи про банкрутство; дата складення розпорядником майна реєстру вимог кредиторів; дата попереднього засідання суду; дата скликання перших загальних зборів кредиторів; дата засідання суду на якому буде винесено ухвалу про санацію боржника чи про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Оскільки боржник не приймає участі при прийнятті заяви ініціюючого кредитора та порушенні справи про банкрутство, то основним завданням підготовчого судового засідання є перевірка ознак неплатоспроможності боржника щодо вимог ініціюючого кредитора, перевірка безспірності його грошових вимог.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону неплатоспроможністю в розумінні зазначеного Закону визнається неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

При вирішенні питання щодо доказування вимог ініціюючого кредитора –податкового органу, слід враховувати, що окрім основних доказів безспірності грошових вимог, передбачених ч. 7, 8 ст. 7 Закону, для органів державної податкової служби встановлений спеціальних порядок подання додаткових документів, які підтверджують неплатоспроможність боржника.

Так, відповідно до п. 10 ст. 7 Закону до заяви кредитора - органу державної податкової служби чи інших державних органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), додаються докази вжиття заходів по отриманню заборгованості по обов'язкових платежах у встановленому законодавством порядку.

Згідно з п.п. 7.2.1 р. 7.2 ст. 7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" джерелами погашення податкового боргу платника податків за рішенням органу стягнення, які є виконавчими документами, є будь-які активи платників податків (його філій, відділень, інших відокремлених підрозділів) з урахуванням обмежень, визначених цим законом та іншими законами.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення  вищенаведених вимог Закону, господарським судом першої інстанції  не було належним чином  з'ясовано наявність всіх ознак неплатоспроможності боржника -  Тетіївського районного споживчого товариства щодо вимог ініціюючого кредитора - Тетіївської МДПІ та не було перевірено безспірності її грошових вимог.

В оскаржуваній ухвалі підготовчого засідання господарського суду першої інстанції зазначено, що боржник на протязі більш як трьох місяців  не сплатив борг Тетіївській МДПІ у розмірі сумі 118108,29 грн., які  підтверджені рішенням господарського суду Київської області від 27.01.2004 № 25/16-2004, наказом господарського суду Київської області від 10.02.2004 № 25/16-2004, постановою Тетіївського РУЮ від 31.01.2005, а тому обґрунтовано визнані судом як безспірні.

Разом з тим, заявою від 06.05.2006 № 1780 (.а.с 128 т.1) Тетіївською МДПІ  було збільшено суму вимог на 52284,52 грн., на підтвердження чого суду надано лише довідки про стан заборгованості госпрозрахункових філій тетіївського райспоживтовариства.

Затвердивши реєстр кредиторів Тетіївського районного споживчого товариства, до якого включено вимоги Тетіївську МДПІ на суму 157973,53 грн. –в ІІІ чергу, 12414,28 грн. –VI чергу, господарським судом Київської області при винесенні ухвали попереднього засідання від 06.06.2006, не було взято до уваги, що доказів вжиття заходів до отримання вищевказаної заборгованості госпрозрахункових філій по обов'язкових платежах, а також вжиття заходів з її погашення, передбачених Законом України "Про порядок погашення зобов'язань  платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", Тетіївською МДПІ не надано.

Зважаючи на вищенаведене, ухвалу попереднього засідання від 06.06.2006 р.  не можна визнати такою, що відповідає  фактичним обставинам справи і вимогам закону,  а тому її слід скасувати.

Що стосується питання переходу до подальшої судової процедури у справі про банкрутство, то слід враховувати, що при винесені постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури в суді повинен бути доведений факт неоплатності боржника, як того вимагає ст. 205 Господарського кодексу України, відповідно до положень ч. 4 якої суб’єкт господарювання може бути оголошений банкрутом за рішенням суду, у разі неспроможності суб'єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів.

Відповідно до приписів абз. 4 ст. 1 Закону суб’єкт господарської діяльності може бути визнаний банкрутом тільки в разі встановлення господарським судом його неспроможності відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Отже, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність.

У зв’язку з чим, при винесені постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури суд в обов’язковому порядку повинен з’ясувати як актив, так і пасив боржника та співставити дані обох величин.

Розмір пасиву боржника підлягає визначенню відповідно до затвердженого судом реєстру вимог кредиторів.

Відомості про актив боржника на час визнання боржника банкрутом мають міститися у звіті арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією) про фінансово - майновий стан боржника, що повинен бути наданий комітету кредиторів та на основі якого комітет кредиторів вирішує питання про введення наступної судової процедури.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що завдання підсумкового засідання суду полягає у з’ясуванні ознак банкрутства для визначення наступної судової процедури, виходячи з клопотання комітету кредиторів, однак остаточна їх оцінка надається судом.

Прийняття рішення стосовно доцільності визнання боржника банкрутом, незважаючи на клопотання комітету кредиторів,  залишається за господарським судом, як того вимагає ст. 1 Закону.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови від 20.06.2006р., визнаючи Тетіївське районне споживче товариство банкрутом та відкриваючи ліквідаційну процедуру, господарським судом зазначені обставини справи взагалі не досліджувались.

Враховуючи, що встановлення вищенаведених обставин входить до предмету доказування в даному спорі, оскільки постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури  має істотні правові наслідки для сторін справи, а у судових рішеннях відсутні будь які висновки, що свідчать про те, що вищезгадані обставини були предметом дослідження, що виключає правильне застосування при розгляді справи норм матеріального права, а тому колегія суддів дійшла висновку про невиконання господарським судом Київської області вимог закону щодо повного і об’єктивного розгляду всіх обставин справи  та порушеня приписи ст. 43 ГПК України.

Відповідно до чинного законодавства  рішення суду  є законним тоді,  коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України ( Постанова Пленуму Верховного Суду України “Про судове рішення” від 29.12.1976 №11 із змінами на даний час). При цьому постановляючи судове рішення суд повинен зазначити якими доказами обґрунтовується прийняття судового рішення, а також які з наданих сторонами доказів відхиляються судом та з яких підстав.

Враховуючи повноваження касаційної інстанції, яка не наділена компетенцією дослідження доказів та їх оцінки, не вправі визначати подальший хід провадження по справі про банкрутство, справу слід направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції, скасувавши ухвали господарського суду від 21.02.2006, від 06.06.2006 та постанову від 20.06.2006.

При новому розгляді справи суду слід врахувати вищевикладене, повно та  всебічно перевірити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне та обґрунтоване  рішення.

Зважаючи на вищенаведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Тетіївського районного споживчого товариства  задовольнити.

Ухвали господарського суду  Київської області від 21.02.2006, від 06.06.2006  та постанову господарського суду Київської області від 20.06.2006 у справі № 35/2б-2006 скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий:                                                                      М.І. Хандурін

Судді:                                                                                      Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко