донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.02.2007 р.                                                                            справа №1/334

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Стасюк Є.О. (довіреність №4-СЄ від 11.01.07р.)
Лотиш О.П. (довіреність №456-АП від 11.01.06р.),

від відповідача:
Не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Красноярськкрайвугілля Україна" м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
14.12.2006 року

по справі
№ 1/334 (Суддя Азарова З.П.)

за позовом
Відкритого акціонерного товариства Інституту "ДніпроВНІПІенергопром" м.Дніпропетровськ

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Красноярськкрайвугілля Україна" м.Донецьк

про
стягнення 16100,37грн.

В С Т А Н О В И В:

У 2006 році позивач, Відкрите акціонерне товариство  Інститут «ДніпроВНІПІенергопром»м. Дніпропетровськ, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача - Товариства з обмеженою  відповідальністю «СП «Красноярськкрайвугілля Україна»м. Донецьк  про стягнення 16100,37 грн.

В процесі розгляду справи, позивачем було надано заяву про доповнення позовних вимог, в якій ним  збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення  суми основного боргу в розмірі 14400,00 грн., пені у розмірі 1837,67 грн., 3% річних в сумі 313,64 грн. та збитків, що пов'язані з відрядженням у розмірі 140 грн. 45 коп.

Надана заява  прийнята судом до уваги  та розгляду.

Рішенням від 14.12.2006р. позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства  Інституту «ДніпроВНІПІенергопром»м. Дніпропетровськ задоволені частково. З відповідача на користь позивача присуджено до стягнення суму основного боргу у розмірі 14400 грн., пеню у розмірі 1294грн.42 коп., 3% річних у розмірі 313 грн. 64 коп., в решті позовних вимог –відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що несплата відповідачем суми основного боргу в розмірі 14400 грн. є порушенням зобов'язання, та вимоги  в цій частині підлягають до задоволення. Штрафні санкції задоволені частково  відповідно вимог ст.ст. 611, 625 ЦК України.

Відповідач, Товариство з обмеженою  відповідальністю «СП «Красноярськкрайвугілля Україна»м. Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його неправомірним, необґрунтованим, прийнятим із порушенням  та неправильним застосуванням норм матеріального та  процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2006р. скасувати частково та прийняти нове рішення.

Від позивача на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він   з вимогами апеляційної скарги відповідача не погодився, вважаючи її такою, що суперечить матеріалам справи та необґрунтованою належним чином і просив залишити рішення господарського суду Донецької області без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Представник заявника апеляційної скарги, Товариство з обмеженою  відповідальністю «СП «Красноярськкрайвугілля Україна»м. Донецьк, до  судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 17.01.07р. Про причину неявки суд не повідомив, своїм процесуальним правом, передбаченим ст.22 ГПК України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, тому справу розглянуто відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свою позицію щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №1/334, та наданих позивачем пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.09.2005р. між позивачем, Відкритим акціонерним товариством  Інститутом «ДніпроВНІПІенергопром»м.Дніпропетровськ та відповідачем Товариством з обмеженою  відповідальністю «СП «Красноярськкрайвугілля Україна»м. Донецьк, був укладений договір №64-30 про створення та передачу проектної продукції, відповідно до вимог якого позивач зобов'язався створити та передати проектну продукцію «ТЕЦ м.Джуджа, Румунія. Збільшення генеруючої потужності. Технічна пропозиція», а відповідач зобов'язався прийняти виконану роботу і оплатити її.

Відповідно до п. 2.2 Договору відповідач на протязі 15-ти календарних днів з моменту підписання договору має сплатити позивачу аванс у розмірі 50% , остаточна сплата здійснюється відповідачем на протязі 15-ти днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання робіт.

Відповідачем здійснено  авансовий платіж позивачу у розмірі 14400 грн. у жовтні 2005 р. Додатком № 3 «Календарний план»до договору встановлено термін виконання робіт –з вересня 2005 р. по 01 жовтня 2005 р.

Позивач роботу провів у передбачений договором строк та на підставі акту № 1 здачі – приймання науково-технічної продукції від 02.03.06 р.  передав відповідачу.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що робота вважається прийнятою, якщо протягом 30 днів з дня здачі науково-технічної продукції та оформлення акту відповідачем не винесено вмотивованого відмовлення від приймання науково-технічної продукції. Відповідачем такого відмовлення щодо прийняття  науково-технічної продукції надано не було.

Відповідач свої договірні зобов'язання виконав лише частково, науково-технічну продукцію отримав, але суму основного боргу за договором не сплатив, що є порушенням зобов’язання.

Внаслідок чого у відповідача перед позивачем, станом на 09.10.2006р., утворилася заборгованість в розмірі 14400 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана  вчинити  на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що за прострочку оплати за договором відповідач має сплатити пеню за кожний день прострочки у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше 10% від суми платежу за виконаний етап.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив  виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 14400грн., пені у розмірі 1294 грн. 42 коп., річних у сумі 313 грн. 64 коп. та задовольнив позовні вимоги в цій частині з урахуванням ухвали суду від 05.01.07р. про виправлення описки в рішенні суду відповідно до вимог ст.89 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2006 року у справі №1/334 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Красноярськкрайвугілля Україна»м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2006 року у справі №1/334 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2006 року у справі №1/334   –без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС