АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2007
№ 21/261

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна  В.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

Від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_4 - по
довіреності.

Від відповідача 1 - ОСОБА_5 - по
довіреності.

Від відповідача 2 - ОСОБА_5 - по довіреності.

Від третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
16.10.2007 р.

у справі № 21/261

за позовом                               ОСОБА_1

до                                                   ОСОБА_2

Колективного підприємства
Виробничо-будівельна фірма "МЖКбуд"

третя особа відповідача           ОСОБА_3

про
визнання недійсним рішень загальних зборів співвласників, визнання
недійсним статуту, визнання недійсним положення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2про визнання недійсними статуту та протоколу
загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ)
виробничо-будівельної фірми (ВБФ) “МЖКбуд” від 01.03.2007 р., визнання
недійсним протоколу загальних зборів співвласників КПВБФ “МЖКбуд”. Позовні
вимоги позивачем неодноразово уточнювалися.

24.09.2007 р. було подане
клопотання про збільшення позовних вимог, відповідно до якого позивач просить
визнати недійсним статут ТОВ ВБФ “МЖКбуд” від     01.03.2007 р. і рішення загальних зборів
учасників товариства від 01.03.2007 р., оформлене протоколом № 1; визнати
недійсним рішення зборів співвласників ВБФ “МЖКбуд” від 17.12.1996 р. про
затвердження Положення про порядок розрахунку розміру частки співвласників у
майні ВБФ “МЖКбуд” (п. 2 протоколу від 17.12.1996 р.) та саме Положення про
порядок розрахунку розміру частки співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”, що затверджене
рішенням зборів від 17.12.1996 р.; визнати недійсними розрахунки розміру часток
співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд” та Акт, яким такі розрахунки затверджені;
визнати недійсним рішення збрів співвласників ВБФ “МЖКбуд” про перерозподіл
часток у статутному фонді та майні підприємства, оформлене п. 12. протоколу від
18-20 грудня 2006 р. та умову, якою визначається момент передачі частки, а
саме: “передача частки здійснюється в момент обміну частки в майні колективного
підприємства ВБФ “МЖКбуд” на письмові зобов'язання щодо видачі відповідної
частки в статутному фонді новоствореного ТОВ “МЖКбуд”, п. п. 6-11 Протоколу від
18-20 грудня 2006 р.; визнати недійсними рішення зборів співвласників ВБФ
“МЖКбуд” про затвердження передавального акту та про обмін часток, що оформлене
п. 1. та п. 2. протоколу б/н зборів від 27.02.2007 р.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що шість співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” згідно
з поданими ними нотаріальними заявами вибули зі складу співвласників з дати
прийняття загальними зборами відповідача-2 рішення від 18-20 грудня 2006 р. про
їх вибуття зі складу співвласників, а тому голосування таких осіб на всіх
зборах співвласників відповідача-2, що мали місце після 20.12.2006 р. є
незаконним.

З врахуванням вище зазначеного, на
думку позивача, збори співвласників від 27.02.2007 р., в яких приймали участь
шість вибулих співвласників, були проведені з порушенням вимог чинного
законодавства, а прийняті на таких зборах рішення, оформлені відповідно
протоколами б/н від 27.02.2007 р. мають бути визнані недійсними.

На думку позивача, рішення зборів
співвласників відповідача-2 від 17.12.1996 р. мають бути визнані недійсними в
зв'язку з відсутністю кворуму, необхідного для проведення зборів. Відповідно,
недійсним має бути визнане Положення про порядок розрахунку розміру частки
співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”, що затверджене рішенням зборів від
17.12.1996 р.

Позивач стверджує, що недійсним має
бути визнаний також розрахунок розміру часток співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”,
оскільки він був здійснений згідно з Положенням про порядок розрахунку розміру
частки співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”, що затверджене рішенням зборів від
17.12.1996 р., які мають бути визнані недійсними у зв'язку з відсутністю
кворуму на зборах співвласників

Недійсними, на думку позивача,
мають бути визнані рішення зборів учасників ТОВ ВБФ “МЖКбуд”, оформлені
протоколом № 1 від 01.03.2007 р., а також затверджений цими зборами статут ТОВ
ВБФ “МЖКбуд” від 01.03.2007 р., затверджений рішенням загальних зборів
учасників товариства від  01.03.2007 р.,
оскільки в статуті передбачено неправильний розмір часток учасників.

Представником відповідачів -
ОСОБА_5 було подано заперечення проти позовної заяви, в яких вона проти
позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на те, що всі збори співвласників відповідача-2 були
проведені при наявності кворуму та з дотриманням вимог чинного законодавства
України.

Крім того, представник
відповідача-1 стверджує, що відповідач-1 не може бути відповідачем у справі,
оскільки жодних позовних вимог до нього не заявлено.

Рішенням Господарського суду м.
Києва від 16.10.2007 р. у справі № 21/261 в позові ОСОБА_1до ОСОБА_2та КПВБФ
“МЖКбуд”, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача
- ОСОБА_3 про визнання недійсним рішень загальних зборів співвласників,
визнання недійсним статуту, визнання недійсним положення було повністю
відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним
рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його
скасувати та прийняти нове рішення яким: визнати недійсним статут ТОВ ВБФ
“МЖКбуд” від 01.03.2007 р. і рішення загальних зборів учасників товариства від
01.03.2007 р., оформлене протоколом № 1; визнати недійсним рішення зборів
співвласників ВБФ “МЖКбуд” від 17.12.1996 р. про затвердження Положення про
порядок розрахунку розміру частки співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд” (п. 2
протоколу від 17.12.1996 р.) та саме Положення про порядок розрахунку розміру
частки співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”, що затверджене рішенням зборів від
17.12.1996 р.; визнати недійсними розрахунки розміру часток співвласників у
майні ВБФ “МЖКбуд” та Акт, яким такі розрахунки затверджені; визнати недійсним
рішення зборів співвласників ВБФ “МЖКбуд” про перерозподіл часток у статутному
фонді та майні підприємства, оформлене п. 12 протоколу від 18-20 грудня 2006 р.
та умову, якою визначається момент передачі частки, а саме: “передача частки
здійснюється в момент обміну частки в майні КП ВБФ “МЖКбуд” на письмові
зобов'язання щодо видачі відповідної частки в статутному фонді новоствореного
ТОВ ВБФ “МЖКбуд”, п. п. 6-11 Протоколу від 18-20 грудня 2006 р.; визнати
недійсним рішення зборів співвласників ВБФ “МЖКбуд” про затвердження
передавального акту та про обмін часток, що оформлене          п. 1, п. 2 протоколу зборів від
27.02.2007 р. Позивач вважає, що місцевим господарським судом не були доведені
обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав
встановленими, та що рішення було прийняте по неповно з'ясованим обставинам з
порушенням норм процесуального права.

У своїй апеляційній скарзі скаржник
стверджує, зокрема, що господарським судом не було витребувано і не було
досліджено такого доказу як договір дарування, який за висновком суду повинен
був бути укладеним при безоплатному відчужені частки у статутному фонді, чим,
на думку скаржника, було порушено положення ч. 4 ст. 65, ч. 1 ст.38 ГПК
України.

Також скаржник стверджує, що
місцевим судом не було вчинено необхідних процесуальних дій передбачених ч. 1,
2 ст. 83 ГПК України та порушено норми ст. 43, ч. 2 ст. 34 ГПК України, не
взято до уваги положення ч. 3 ст. 719 ЦК України.

На думку скаржника, у суду відсутні
будь які докази того, що ОСОБА_2 було уповноважено, або наділено правом
користування щодо часток співвласників.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2007 р. було порушене апеляційне провадження у
справі № 21/261, розгляд справи був призначений на 22.11.2007 р.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши апеляційну скаргу, письмові пояснення позивача від 21.11.2007 р.,
заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним
господарським судом встановлено наступне.

КП ВБФ “МЖКбуд” створена за
рішенням зборів засновників від 23.02.1993 р. (протокол № 1) та установчим
договором про створення ВБФ “МЖКбуд” в результаті реорганізації малого
орендного підприємства - ВБФ “МЖКбуд”.

Засновниками КП ВБФ “МЖКбуд”
виступили молодіжний житловий комплекс “Будівельник” та колектив орендарів
малого орендного підприємства ВБФ “МЖКбуд” в кількості 28 (двадцять вісім)
осіб.

Статут КП ВБФ “МЖКбуд”
перереєстровано Радянською районною державною адміністрацією м. Києва
25.10.1993 р., реєстраційний № 0090-2780П.

Свідоцтво № 1880 про державну
реєстрацію КП ВБФ “МЖКбуд” видане Радянською районною державною адміністрацією
м. Києва 25.10.1993 р. за державним реєстраційним № 0090-2780П. Свідоцтво
нового зразка про державну реєстрацію юридичної особи КП ВБФ “МЖКбуд” видане
Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 12.09.2005 р.

17.12.1996 р. були проведені збори
співвласників КП ВБФ “МЖКбуд”.

Згідно з протоколом зборів
співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” на зборах були присутні десять співвласників, що
складає більше ніж 2/3 від загальної кількості співвласників. Відповідно до
вимог статуту КП ВБФ “МЖКбуд” збори правомочні. Серед присутніх співвласників в
протоколі зазначені, зокрема, ОСОБА_1,             ОСОБА_6., ОСОБА_3

В протоколі зборів співвласників КП
ВБФ “МЖКбуд” від 17.12.1996 р. зазначено, що відсутні працівники, які вибули з
членів колективу співвласників в кількості п'ятнадцять осіб згідно зі списком.

Рішенням зборів співвласників КП
ВБФ “МЖКбуд”, оформленим протоколом б/н від 17.12.2006 р., було затверджено
Положення про порядок розрахунку  розміру
частки  співвласників у майні ВБФ
“МЖКбуд”.

18-20 грудня 2006 р. відбулися
збори співвласників КП ВБФ “МЖКбуд”, на яких прийняті рішення про припинення КП
ВБФ “МЖКбуд” шляхом його реорганізації (перетворення) на товариство з обмеженою
відповідальністю, затверджено склад комісії з припинення, затверджено
передавальний акт, затверджено порядок обміну часток співвласників у майні та
статутному фонді КП ВБФ “МЖКбуд” на частки у статутному фонді новоствореного
товариства.

19 грудня 2006 р. зборам співвласників
КП ВБФ “МЖКбуд” надано протокол засідання оргкомітету об'єднання громадян
“Молодіжний житловий комплекс “Будівельник”, згідно з яким об'єднання громадян
“Молодіжний житловий комплекс “Будівельник” прийняло рішення про вихід зі
складу співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” та відступлення належної йому частки на
користь іншого співвласника - ОСОБА_2

20 грудня зборам співвласників КП
ВБФ “МЖКбуд” надійшли нотаріально засвідчені заяви від п'яти співвласників
(ОСОБА_7, ОСОБА_8.,
ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11), в яких вони виклали свої наміри щодо
виходу зі складу співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” та відступлення належної їм
частки на користь іншого співвласника - ОСОБА_2 В заявах співвласників
зазначено, що з моменту прийняття рішення зборами співвласників по цьому
питанню, співвласники вважаються вибулими зі складу співвласників КП ВБФ
“МЖКбуд”, крім того, в заявах міститься положення про дотримання процедури
наступного юридичного оформлення переходу до правонаступника відповідних прав
та обов'язків на умовах, які були попередньо узгоджені.

Зборами співвласників 18-20 грудня
2006 р. прийнято рішення про вихід з числа
співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” шести співвласників (ОСОБА_7, ОСОБА_8.,
ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11 та КП ВБФ “МЖКбуд”, далі - шість співвласників) на
підставі їх заяв шляхом передачі їх часток на користь одного із співвласників -
ОСОБА_2 При цьому в протоколі зборів співвласників зазначено, що передача
частки здійснюється в момент обміну частки в майні КП ВБФ “МЖКбуд” на письмові
зобов'язання щодо видачі відповідної частки в статутному фонді новоствореного
товариства.

Згідно з протоколом б/н від 18-20
грудня 2006 р. зборів співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” на загальних зборах
співвласників присутні  сім  співвласників, що складає більше ніж 2/3 співвласників.
Згідно з вимогами статуту збори правомочні.

27 лютого 2007 р. відбулися
загальні збори співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” (протокол б/н від 27.02.2007 р.),
на яких прийнято рішення про затвердження передавального акту та обмін часток в
майні КП ВБФ “МЖКбуд” на письмові зобов'язання щодо видачі відповідної частки в
статутному фонді новоствореного Товариства з обмеженою відповідальністю “ВБФ
“МЖКбуд”. Згідно з протоколом б/н від 27.02.2007 р. зборів  співвласників на зборах були присутні всі
співвласники КП ВБФ “МЖКбуд”, які в сукупності володіють 100 % голосів.

Загальними зборами учасників ТОВ
“ВБФ “МЖКбуд”, що відбулися 01.03.2007 р. (протокол зборів № 1 від 01.03.2007
р.) прийнято рішення про створення ТОВ “ВБФ “МЖКбуд”, затвердження його статуту
та обрання директора товариства і його заступників.

На загальних зборах учасників ТОВ
“ВБФ “МЖКбуд” присутні три учасники (ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1), які в
сукупності володіють 100 % голосів.

20 серпня 2007 р. відбулися
загальні збори співвласників КП ВБФ “МЖКбуд”, на яких, зокрема, прийнято
рішення про тлумачення протоколу зборів співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” від 18-20
грудня 2006 р. в частині визначення моменту виходу шести співвласників
(ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11, ГО “МЖК “Будівельник”) зі
складу співвласників підприємства та передання їх часток в майні ОСОБА_2

Так, рішенням зборів від 20.08.2007
р.  підтверджено, що під час вчинення
відступлення часток, виходу співвласників зі складу КП ВБФ “МЖКбуд”,  та фіксації
зазначених рішень  протоколом від
18-20 грудня 2006 р., сторони мали на увазі наступне: співвласники ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ГО “МЖК “Будівельник”  вважаються такими, що вийшли зі складу
співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” та передали свою частку в майні підприємства
ОСОБА_2 в момент обміну  частки в КП ВБФ
“МЖКбуд” на письмові зобов'язання щодо видачі частки в новоствореному ТОВ КП
ВБФ “МЖКбуд”. Обмін частки на письмові зобов'язання вважається закінченим в
момент створення (державної реєстрації) ТОВ ВБФ “МЖКбуд”. До моменту державної
реєстрації ТОВ ВБФ “МЖКбуд” співвласники залишаються в тому ж складі, що й на
момент прийняття рішення про реорганізацію, мають всі права і обов'язки
співвласників щодо управління колективним підприємством.

Рішенням загальних зборів від
20.08.2006 р. співвласники підтвердили правильність здійснення розрахунків та
визначення часток кожного з співвласників в майні підприємства, затверджених
Протоколом від 18-20 грудня 2006 р.

Згідно з реєстром загальних зборів
співвласників КП ВБФ “МЖКбуд”, підписи співвласників в якому засвідчені
нотаріально, на зборах присутні вісім з дев'яти співвласників, що складає
більше ніж 2/3 співвласників. Згідно з вимогами статуту збори правомочні.

Колегія погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Колективне підприємство було
створене під час дії Закону України “Про підприємства в Україні”, згідно ч. 1
ст. 2 якого в Україні діяли колективні підприємства, що засновані на власності
трудового колективу підприємства.

З 01.01.2004 р. набрав чинності
Господарський Кодекс України, згідно із Прикінцевими положеннями якого втратив
чинність Закон України “Про підприємства в Україні”.

Згідно із Класифікацією форм
власності, затвердженою наказом Держспоживстандарту України від 28.05.2004 р. №
97, існують такі форми власності: приватна, державна корпоративна власність,
державна власність, комунальна власність, комунальна корпоративна
власність.

Згідно із Класифікацією організаційно-правових
форм господарювання, затвердженою наказом Держспоживстандарту України від
28.05.2004 р. № 97, така організаційно-правова форма господарювання як
колективне підприємство з 31.03.2004 р. не існує.

Згідно ч. 1 ст. 63 ГКУ залежно від
форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства
різних видів, в тому числі підприємство, що діє на основі колективної власності
(підприємство колективної власності). Згідно зі статтею 93 ГКУ підприємством
колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє
на основі колективної власності засновника (засновників). Підприємствами
колективної власності є виробничі кооперативи, підприємства споживчої
кооперації, підприємства громадських та релігійних організацій, інші
підприємства передбачені законом.

Законом не передбачено існування
такого виду підприємства колективної форми власності як виробничо-будівельна
фірма, співвласниками якої є трудовий колектив
підприємства. Відповідно, законодавчими актами не врегульовано порядок
діяльності такого виду підприємств колективної форми власності, порядок
скликання і проведення зборів співвласників, порядок і умови виходу зі складу
співвласників, правовий режим майна підприємства тощо.

Відповідно до частини другої прикінцевих
положень Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо
державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності" (№ 1987-III від
21.09.2000 р.) суб'єкти підприємницької діяльності, створені в організаційних
формах, не передбачених законами України, державна реєстрація яких проведена до
набрання чинності цим Законом, зобов'язані привести організаційну форму у
відповідність з вимогами законів України протягом п'яти років після набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до статті 129
Конституції України, однією із основних засад судочинства є законність. Таким
чином, рішення господарського суду повинно базуватися на нормах закону, втім
відповідати основним принципам справедливості.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 5 “Про
судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює
подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства
України.

Відповідно до статті 4 ГПК України,
господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України,
Закону України “Про господарські суди”, цього Кодексу, інших законодавчих актів
України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів неповноти,
неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні
відносини.

З врахуванням вище зазначеного, суд
при вирішення даного спору виходить з загальних засад та змісту законодавства,
зокрема, положень Конституції України, Господарського та Цивільного Кодексів
України, інших законодавчих актів.

Відповідно до установчих документів
КП ВБФ “МЖКбуд” його засновниками виступили трудовий колектив та ГО “МЖК
“Будівельник”.

Таким чином, КП ВБФ “МЖКбуд” є
підприємством змішаної форми власності.

Відповідно до п. 5.3. Статуту майно
є колективною власністю.

Згідно з протоколом зборів
співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” № 1 від
26.02.1993 р. колективна власність була персоніфікована пропорційно
трудовому вкладу.

Згідно з установчим договором про
створення КП ВБФ “МЖКбуд” статутний фонд фірми складав 6 101 734 крб. При цьому
сума внесків співвласників трудового колективу складала 5 978 734,00 крб., що
становить 98 % статутного  фонду  підприємства, а суму внесків ГО МЖК
“Будівельник” - 123 000,00 крб., що становить 2 % статутного фонду
підприємства. В установчому договорі також зазначено, що частка кожного із
співвласників визначена по його трудовому вкладу.

Таким  чином, зі змісту установчих документів КП ВБФ
“МЖКбуд”  вбачається, що майно
підприємства належить на праві спільної власності членам трудового колективу -
співвласникам, та, відповідно, на таке майно поширюється правовий режим права
спільної власності.

Відповідно до статті 355 Цивільного
Кодексу України (далі - ЦК України) майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної
сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених
законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не
встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі статтею 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві
власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Як вже зазначалося вище, під час
створення КП ВБФ “МЖКбуд” частки співвласників
членів трудового колективу були визначені пропорційно до їх трудових
вкладів.

Аналіз положень статуту КП ВБФ
“МЖКбуд” та Закону України “Про підприємства” дає можливість зробити висновок
про те, що чинне на той час законодавство передбачало можливість бути учасником
та співвласником майна колективного підприємства лише членів трудового
колективу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2
Закону України “Про підприємства в Україні” колективне  підприємство засновується на власності
трудового колективу.

Зі змісту вище зазначеної норми
Закону випливає, що власниками майна колективного підприємства може бути лише
трудовий колектив.

З вище згаданим твердженням
узгоджуються положення п. 5.6. Статуту КП ВБФ “МЖКбуд”, де сказано, що в разі
припинення трудових відносин з підприємством співвласникові підприємства в
шестимісячний строк виплачується
вартість його частки в майні підприємства. Тобто, правовим  наслідком припинення трудових  відносин був вихід зі складу співвласників
колективного підприємства.

Однак, з втратою чинності  Законом України “Про підприємства України”
01.01.2004 р. змінився і правовий режим майна колективних підприємств.

Адже ні ГК України, ні ЦК України,
ні інші законодавчі акти не встановлюють будь-яких обмежень щодо участі у
спільній частковій  умовою про наявність
трудових правовідносин.

Згідно зі статтею 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 361 ЦК України
співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної
часткової власності.

Згідно зі статтею 362 ЦК України у
разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Таким  чином, співвласники  майна КП ВБФ “МЖКбуд”  мають право
володіти, користуватися та розпоряджатися належними їм частками у
спільному майні підприємства, але, здійснюючи своє право, вони зобов'язані не
порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і
суспільства, в тому числі переважне право (яке не є абсолютним) співвласників
підприємства на придбання частки, що відчужуються іншими його співвласниками
шляхом купівлі-продажу.

КП ВБФ “МЖКбуд” є юридичною особою,
яка здійснює господарську діяльність для досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою отримання прибутку. Тобто, підприємство є суб'єктом
господарювання та, відповідно, учасником господарських відносин.

Згідно ч. 1 ст. 5 ГК України
правовий господарський порядок в Україні формується на основі оптимального
поєднання ринкового саморегулювання економічних відносин суб'єктів
господарювання та державного регулювання макроекономічних процесів, виходячи з
конституційної вимоги відповідальності держави перед людиною за свою діяльність
та визначення України як суверенної і незалежної, демократичної, соціальної,
правової держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ГК України
суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання
здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського
порядку, додержуючись вимог законодавства.

Держава, реалізуючи свою функцію
відносно регулювання господарських правовідносин детально встановлює  порядок
здійснення найважливіших з них, з метою дотримання конституційних вимог
та недопущення порушення права та охоронювані законом інтереси громадян,
юридичних осіб і суспільства.

До найважливіших господарських
правовідносин, щодо реалізації яких державою встановлений певний правовий
господарський прядок, належать, зокрема, правовідносини, пов'язані зі  скликанням і проведенням загальних зборів
засновників (учасників) юридичних осіб - суб'єктів господарювання, порядок
виходу зі складу засновників (учасників) та порядок відчуження належної
засновнику (учаснику) долі (частки, акції тощо) в майні юридичної особи.

Всі вищезазначені  правовідносини можуть бути здійсненні
виключно в порядку, передбаченому законом. У випадку, якщо такий порядок
законодавством не передбачено, учасники правовідносин мають узгоджувати свої
дії з нормами чинного законодавства України, зокрема, співвласники КП ВБФ
“МЖКбуд”, здійснюючи відчуження часток, повинні були керуватися положеннями ЦК
України, які регулюють порядок реалізації частки в спільній частковій
власності.

За змістом глави 26 ЦК України
співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної
часткової власності.  Однак,
розпорядження  часткою має бути здійснене
в  межах
певного  правового порядку,
передбаченому законом.

Матеріалами справи  підтверджується, що волевиявлення  шести співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” було
спрямоване на безоплатне відчуження належних їм часток  спільному майні підприємства на користь
одного з співвласників та вихід зі складу співвласників КП ВБФ “МЖКбуд”.

Правовою формою  реалізації такого волевиявлення згідно з
вимогами ЦК України є укладення договору дарування частки в спільній частковій
власності.

Аналізуючи зміст заяв
співвласників, порядок їх вчинення, суд приходить до висновку про те, що
зазначені заяви за своєю правовою природою не є
правочинами, спрямованим на відчуження часток співвласників в майні КП ВБФ
“МЖКбуд”, але підтверджують наявність такого правочину між співвласниками КП
ВБФ “МЖКбуд”, що виходять з колективного підприємства та співвласником ОСОБА_2,
що підтверджується наступним.

Заяви  п'яти
фізичних осіб - співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” адресовані зборам  співвласників КП ВБФ “МЖКбуд”. В заявах, що є
ідентичними за змістом, сказано, що співвласники виходять зі складу
співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” та віддають належні їм частки іншому співвласнику
- громадянину ОСОБА_12

Зі змісту заяв співвласників,
випливає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_13 засвідчено підписи  фізичних
осіб, які такі заяви підписали, та встановлено їх особи.

Згідно з п. 2 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 (далі - Інструкція)
нотаріусами вчиняються, зокрема, такі нотаріальні дії, як посвідчення
правочинів та засвідчення справжність підпису на документах.

Згідно п. п. 260, 261 Інструкції
нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить
законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що
порочать честь і гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не
посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений
певною особою.

З врахуванням вище зазначеного,
засвідчені нотаріально заяви п'яти співвласників в силу вимог п. п. 260, 261
Інструкції за своєю правовою природою не є та не можуть мати характеру
правочину.

Нотаріусом лише було засвідчено
підпис фізичних осіб, які підписали заяви, та не посвідчено факт переходу права
власності на частку.

Крім того, істотною умовою
будь-якого цивільно-правового договору є умова про предмет.

В заявах співвласників частка в
спільному майні підприємства, що є предметом відчуження, чітко не визначена.
Зокрема, не вказано розмір частки у відсотках до статутного фонду  підприємства, а також її грошовий еквівалент.

Таким чином, колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те, що заяви співвласників не мають
юридичної сили правочину та не можуть мати правовим наслідком переходу права
власності на частки співвласників у спільному майні та вихід учасників зі
складу співвласників відповідача-2, вони можуть лише слугувати підтвердженням наявності
правочину між співвласниками. За таких обставин
необґрунтованим є твердження позивача про те, що правочини про вихід зі
складу співвласників та про поступлення своїми частками були вчинені у формі
нотаріально завірених заяв. Однак, згідно ст. 719 Цивільного Кодексу України,
договір дарування майнового права і не потребує обов'язкової нотаріальної
форми.

Протокол засідання оргкомітету ОГ
“МЖК “Будівельник” за своєю правовою природою є рішенням уповноваженого органу
управління юридичної особи на вчинення певних дій - вихід зі складу
співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” та передання частки на  користь іншого співвласника - ОСОБА_2

Рішення уповноваженого органу
юридичної особи щодо вчинення дій від її імені є підставою для  їх вчинення уповноваженою особою в
передбаченому законом порядку.

Як вже було встановлено, правовою
формою реалізації рішення про вихід співвласника з колективного підприємства
шляхом безоплатної передачі належної йому частки на користь іншого співвласника
є укладення договору дарування частки.

Заяви п'яти співвласників та
протокол ОГ “МЖК “Будівельник” були предметом розгляду на зборах співвласників
від 18-20 грудня 2006 р.,  за
результатами розгляду яких були прийнято відповідні рішення про вихід шести співвласників
зі  складу співвласників КП ВБФ
“МЖКбуд”  та передання належних їм часток
на користь відповідача-1.

При цьому рішенням зборів
встановлено, що моментом набуття відповідачем-1 права власності на частку є
момент обміну частки в майні КП ВБФ “МЖКбуд” на письмові зобов'язання щодо
видачі відповідної частки в статутному фонді новоствореного ТОВ ВБФ “МЖКбуд”.

Таким чином, колегія вважає
обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що між співвласниками
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ГО “МЖК “Будівельник” та ОСОБА_2 було укладено
договір дарування майнової частки, в розмірі визначеному протоколом загальних
зборів КП ВБФ “МЖКбуд” від 18-20 грудня 2006 р.

На думку позивача, вище зазначене
рішення зборів співвласників в частині встановлення перерозподілу часток в
статутному фонді і майні відповідача-2 (п. 12 протоколу), а також у частині
визначення моменту переходу права власності на частики, оформлені (п. п. 6-11)
протоколу мають бути визнані недійсними, оскільки  згідно з заявами  співвласників право власності співвласників
на частки було припинене.

Крім того, позивач посилається на
те, що збори 18-20 грудня 2006 р. були проведені з порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки він не був повідомлений належним чином про проведення
зборів.

Колегія погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що вище зазначені твердження позивача є
необґрунтованими. При цьому колегією береться до уваги наступне.

Чинним законодавством України та
статутом відповідача-2 не передбачено порядок скликання і повідомлення
співвласників про проведення загальних зборів.

Відповідач-2 в своїх запереченнях
на позовну заяву посилається на те, що всі співвласники були повідомлені про
проведення зборів в усній формі, що не суперечить жодній нормі  чинного законодавства.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Позивачем не доведено, які саме
норми чинного законодавства порушено відповідачем-2 в ході скликання і
проведення зборів співвласників 18-20 грудня 2006 р.

Відповідно до статті 1
Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
- підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених
або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, згідно ст. 1 ГПК України до
господарського суду може звернутися особа, права якої порушено чи оспорюються.
Позивач повинен довести в чому полягає порушення його прав.

Позивачем не доведено, яким чином
порушуються його прав та  інтереси
рішенням зборів учасників від 18-20 грудня 2006 р., зокрема щодо визначення
розміру часток співвласників, здійсненням
відступлення часток співвласниками на користь відповідача-1 та
встановлення моменту переходу права власності на частку в спільному майні
відповідача-2.                                                                                                     Посилання  позивача на те, що у випадку його присутності
на зборах перерозподіл часток міг бути здійснений в інший спосіб, ніж прийнятий
рішенням зборів від 18-20 грудня 2006 р. не приймаються судом  до уваги зважаючи на наступне.

Специфіка прийняття рішення вищим
органом управління колективного підприємства - зборами співвласників полягає в
тому, кожен співвласник має один голос незалежно від  розміру його
частки в спільному майні підприємства.

Тому присутність позивача на зборах
співвласників не могла вплинути на результати голосування по всіх питаннях
порядку денного.

Слід також зазначити, що зборами
співвласників було прийнято рішення про відступлення часток співвласників на
користь відповідача-1. При цьому за змістом протоколу зборів від 18-20 грудня
2006 р. мова йде про безоплатну передачу часток шести співвласників на користь
відповідача-1.

ЦК України  встановлює переважне право співвласника майна
на придбання частки у спільному майні іншого співвласника виключно у випадку її
продажу. На випадки безоплатної передачі у власність (дарування) частки таке обмеження  не поширюється.                     Крім того, згідно ч. 3 ст.
362 ЦК України, якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової
власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця.
Таким  чином, навіть у випадку відступлення шістьма
співвласниками своїх часток на користь відповідача-1 за  плату, та виявлення позивачем своїх намірів
придбати частки,  це не вплинуло б на
правомірність відчуження співвласниками своїх
часток на користь іншого співвласника, який також виявив бажання
придбати частки, за власним вибором. Необґрунтованими є твердження позивача і
щодо неправомірності визначення розміру часток співвласників у відповідності з
Положенням про порядок розрахунку розміру частки  співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”,
затвердженим рішенням зборів співвласників КП ВБФ “МЖКбуд”, оформленим
протоколом б/н від 17.06.2006 р., що підтверджується наступним. На думку позивача,
вище згадане Положення є незаконним в зв'язку з тим, що воно затверджене
неправомочними зборами співвласників.                              В обґрунтування
неправомочності зборів співвласників позивач посилається на те, що в протоколі
зборів необґрунтовано вказано на його присутність на зборах співвласників, а
також  співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_6

При цьому до суду позивачем було
надано нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_14 та заяву ОСОБА_3, викладену в
простій письмовій формі, в яких зазначені фізичні особи заявляють про свою
відсутність на зборах співвласників 17.06.1996 р.

Відсутність на зборах позивача та
двох співвласників свідчить про присутність на зборах менше ніж 2/3
співвласників та, відповідно, про неправомочність зборів.

Водночас всіма іншими
співвласниками, які приймали участь в загальних зборах 17.06.1996 р. (ОСОБА_11,
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10,
ОСОБА_7, ГО “МЖК “Будівельник”) до суду були подані заяви, в яких
співвласники  підтверджують присутність
на зборах співвласників позивача, а також співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Позивачем було заявлено клопотання
про призначення експертизи з метою встановлення часу підписання протоколу
зборів співвласників від 17.06.1996 р. Відповідачем-2 було подано заперечення
до позовної заяви, в яких відповідач-2
заперечує проти проведення експертизи, посилаючись на те, що проведення
експертизи щодо встановлення точної дати підписів, вчинених на протоколі зборів
від 17.06.1996 р. є неможливим, оскільки підписи вчинені чорнильними ручками, а
не кульковими, що підтверджується листом Київського інституту судових
експертиз  від 13.07.2006 р. Крім того,
відповідач-2 не дає дозволу на пошкодження або знищення протоколу від  17.06.1998 р., що маже мати місце в ході
проведення експертизи. А тому, на думку відповідачпа-2,  проведення експертизи є неможливим згідно з
вимогами Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від
08.10.1998 р.

Рішення не надавати згоду на пошкодження
або знищення документу - протоколу зборів співвласників від 17.12.1996 р. під
час проведення експертизи прийнято комісією з припинення КП ВБФ “МЖКбуд”
(протокол № 2/5 від 10.08.2007 р.).

Відповідач-2 також стверджує, що
проведення експертизи не має значення для вирішення справи по суті,
оскільки  більшість співвласників на
зборах від 18-20 грудня 2006 р. підтвердили порядок здійснення розрахунку
часток, що був встановлений  Положенням
про порядок розрахунку  розміру
частки  співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”,
затвердженим рішенням зборів від 17.12.1996 р.

Відповідно до ст. 41 ГПК України
для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В обґрунтування своїх вимог  позивач посилається на його відсутність на
зборах співвласників 17.06.1996 р. Тобто, питанням, яке виникає при вирішенні
спору є встановлення факту відсутності позивача та ще двох співвласників на зборах
17.06.1996 р.

Протокол зборів співвласників від
17.06.1996 р. підписаний головою зборів ОСОБА_2 та секретарем зборів ОСОБА_11

Результати експертизи щодо часу
підписання протоколу головою та секретарем зборів жодним чином не підтвердять
(спростують) факт відсутності позивача та двох співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_6
на зборах співвласників.

Таким чином, місцевий господарський
суд обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність передбачених ст. 41 ГПК
України підстав для призначення експертизи з поставленого позивачем питання,
яке не має значення для вирішення справи по суті.

Відповідно до ст.  33 ГПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В ч. 2 ст. 34 ГПК України сказано,
що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З матеріалів справи вбачається, що
свідчення (твердження) позивача та ще двох співвласників вступають в
суперечність з свідченнями (твердженнями) інших шести співвласників.

За таких обставин суд вважає, що
належним доказом, який підтверджує факт відсутності  позивача на зборах співвласників 17.06.1996
р. є вирок  суду, що вступив у законну
силу, щодо вчинення злочину, передбаченого ст. 358 КК України “Підроблення
документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених
документів” та/або ст. 366 КК України “Службове підроблення”.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов до висновку про недоведеність позивачем незаконності рішень
зборів співвласників від 17.06.1996 р.

Суд при вирішенні даного спору
зважає також на те, що рішенням зборів 17.06.1996 р. було затверджено Положення
про порядок розрахунку розміру частки
співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”.

Затверджуючи вище зазначене
Положення співвласники прийшли до згоди про визначення розміру частки в
спільній частковій  власності згідно з
вимогами ч. 2 ст. 357 ЦК України.

Як вже було встановлено, позивач не
довів в передбаченому законом порядку факт своєї відсутності на зборах
співвласників 17.06.1996 р. Зі змісту протоколу зборів від 17.06.1996 р.
вбачається, що співвласники по всіх питаннях порядку денного голосували “за”
одноголосно.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що позивач працював на посаді головного інженера КРП ВБФ
“МЖКбуд”, ОСОБА_3 (третя особа) - на посаді заступника директора. Тому позивач
та третя особа не могли не знати про внутрішні положення підприємства,
працівниками якого вони є з 1990 р.

Таким чином, колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те, що
позивач знав про прийняття 17.06.1996 р. зборами співвласників рішення
про затвердження Положення про порядок розрахунку розміру частки  співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”. Також й
зі змісту протоколу зборів випливає, що позивач погодився з  таким рішенням, проголосувавши “за” разом з
іншими співвласниками з відповідного питання порядку денного.

Враховуючи вище викладене, місцевий
господарський суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його клопотання
про поновлення строків позовної давності про визнання недійсним рішення зборів
співвласників відповідача-2 від 17.06.1996 р. та визнання недійсним Положення
про порядок розрахунку розміру частки
співвласників у майні ВБФ “МЖКбуд”.

Крім того, позивач не обґрунтовує,
в чому саме полягає порушення його прав здійсненням  розрахунку його частки згідно з вимогами
Положення про порядок розрахунку розміру частки співвласників у майні ВБФ
“МЖКбуд”.

В позовній заяві позивача відсутнє
обґрунтування, в чому саме полягає неправильність здійснення розрахунку його
частки і визначення її розміру, не наведено
розмір частки, який, на думку позивача, має йому належати в спільному
майні згідно Положення про порядок розрахунку розміру частки співвласників у
майні КП ВБФ “МЖКбуд”.

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про те, що співвласники в передбаченому
законодавством  порядку дійшли згоди про
визначення розміру їх часток в спільній частковій власності - майні КП ВБФ “МЖКбуд”.

Необґрунтованими є також твердження
позивача про невідповідність вимогам
чинного законодавства  рішення
зборів співвласників від 18-20 грудня 2006 р в частині встановлення моменту
переходу права власності на частки, що відступаються, на користь відповідача-1.

Так, в обґрунтування своїх
вимог  позивач посилається на те, що
момент переходу права власності  був
встановлений в заявах співвласників, поданих зборам співвласників, де було
вказано, що співвласники вважаються вибулими зі складу співвласників
відповідача-2 з дати прийняття відповідного рішення зборами співвласників.

Як вже зазначалося вище, заяви
співвласників за своєю правою природою не є правочинами, якими може
встановлюватися момент переходу права власності.

Отже, позивачем не доведено  незаконність рішень  зборів
співвласників в частині встановлення моменту переходу права власності на
частки, що відступаються шістьма співвласниками на користь  відповідача-1.

При вирішенні даного спору суд бере
до уваги також те, що рішення  зборів
співвласників про вихід шести співвласників зі складу співвласників КП ВБФ
“МЖКбуд” та відступлення  належних їм
часток на користь іншого співвласника - ОСОБА_2
не  може мати правовим наслідком
набуття/перехід права власності, оскільки
відчуження частки в спільній частковій власності має здійснюватися в
порядку, встановленому законом відповідно до укладеного між сторонами
правочину, рішення зборів співвласників слугує лише підтвердженням наявності
правочину між співвласниками, що виходять зі складу колективного підприємства
та ОСОБА_2, який вносить частку в колективному підприємстві як внесок до
статутного капіталу ТОВ.

При цьому моментом набуття права
власності за договором про безоплатне відступлення частки (договором дарування)
згідно з ст. 722 ЦК України є момент
прийняття  обдарованим дарунка
(частки) у власність. Деякі речі не можуть бути передані фізично, тому
використовується символічність як спосіб передачі речі від однієї особи до
іншої. Крім того, як встановлено ст. 725 Цивільного Кодексу України,
дарувальник має права вимагати від обдаровуваного виконання покладеного на
нього обов'язку на користь третьої особи. Як випливає зі змісту рішення зборів
співвласників від 18-20 грудня
2006 р., частки в майні колективного підприємства були передані ОСОБА_2
саме з метою внесення їх до статутного капіталу створюваного шляхом
реорганізації ТОВ, таким чином, на ОСОБА_2 покладався обов'язок щодо внесення
часток, переданих йому іншими співвласниками до статутного капіталу
створюваного шляхом реорганізації ТОВ. Під час проведення установчих зборів ТОВ
“ВБФ “МЖКбуд” 01.03.2007 р. було затверджено Статут зазначеного Товариства, з
якого випливає, що ОСОБА_2 є учасником Товариства з часткою, що дорівнює 3 131
566,20 грн. і відповідає 83,372 % статутного капіталу. З зазначеного суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2 приймається дарунок та вноситься до
статутного капіталу ТОВ “ВБФ “МЖКбуд”, а в обмін отримується частка в
статутному капіталі ТОВ, що повністю співвідноситься з протоколом загальних
зборів співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” від 18-20 грудня 2006 р. Відповідно до ст.
108 Цивільного Кодексу України, а також ст. 37 Закону України “Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, перетворення юридичної
особи вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної
особи та державної реєстрації припинення у результаті перетворення юридичної
особи. Таким чином, припинення юридичної особи з визначенням правонаступника є
триваючим процесом. Оскільки статус учасника товариства набувається останнім з
моменту державної реєстрації товариства як юридичної особи, статутний фонд
юридичної особи вважається створеним також у момент державної реєстрації
юридичної особи, ОСОБА_2 не може вважатися учасником товариства, яке ще не
зареєстровано у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.
317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм майном. Юридично закріплена можливість
фактично посідати, панувати над річчю (майном), можливість впливати на неї у
будь-який момент, здійснювати щодо неї свою волю є правом володіння річчю
(майном). Згідно ст. 89 Цивільного Кодексу України, зміни до установчих
документів набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації.
Відповідно до ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців”, виключно внесені до Єдиного державного реєстру
відомості про юридичну особу мають статус достовірних відомостей про юридичну
особу. Таким чином, право володіння частками, переданими ОСОБА_2 юридично
вважається закріпленим за співвласникам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,           ОСОБА_10, ОСОБА_11, ГО “МЖК
“Будівельник” до моменту внесення відповідних записів до Єдиного державного
реєстру.

Право користування полягає у тому,
що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості
речі (майна) для себе, здобувати з нього користь, вигоду. ОСОБА_2 не має
юридично закріпленої можливості користуватися частками, переданими йому іншими
співвласниками до моменту державної реєстрації товариства з обмеженою
відповідальністю, оскільки лише в момент державної реєстрації товариства з
обмеженою відповідальністю здійснюється обмін частки в колективному
підприємстві на частку в товаристві з обмеженою відповідальністю. Корисною
якістю часток в колективному підприємстві, переданих ОСОБА_2 іншими
співвласниками, враховуючи обов'язок ОСОБА_2, як обдарованого, внести зазначені
частки до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, є їх
здатність бути обміняними на частку в створюваному шляхом реорганізації
товаристві з обмеженою відповідальністю. Отже, право користування, як складова
частина права власності переходить до ОСОБА_2 в момент обміну часток в
колективному підприємстві на частку в товаристві з обмеженою відповідальністю,
що вважається закінченим в момент державної реєстрації товариства з обмеженою
відповідальністю. Отже, до моменту державної реєстрації припинення колективного
підприємства право на участь у зборах співвласників та голосування в зборах  співвласників залишається за всіма
співвласниками колективного підприємства, а відповідач-1, в свою чергу, не
заперечує проти реалізації співвласниками
вище зазначених прав (проти користування співвласниками правом на
управління підприємством). Крім того, співвласниками реалізується право на
прийняття участі в управлінні колективним підприємством, що знаходиться в
процесі реорганізації, а не право розпорядження частками, яке вже було
реалізовано під час прийняття рішення щодо розпорядження належною кожному із
співвласників часткою та укладення відповідного правочину. З матеріалів справи
вбачається, що між співвласниками було укладено правочин з відкладальною
умовою, спрямований на відступлення співвласниками належних їм часток в майні
відповідача-2 на користь відповідача-1. Тобто, перехід права власності на
частки шести співвласників до відповідача-1
відбувається в момент державної реєстрації ТОВ “Виробничо-будівельна
фірма “МЖКбуд”, а до цього моменту сторонами правочину вчиняються всі необхідні
дії з метою реалізації зазначеної мети. Укладення правочину з відкладальною
умовою не перешкоджає співвласникам володіти та користуватись своєю часткою до
моменту державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю. Право
розпорядження частками, передане ОСОБА_2 надає йому можливість виконання
покладеного на нього дарувальниками обов'язку внесення часток до статутного
капіталу створюваного шляхом реорганізації товариства з обмеженою
відповідальністю.

Обґрунтованим є посилання  сторін на Положення про порядок
реєстрації  випуску акцій та інформації
про їх емісію під час реорганізації товариств, яке затверджене рішенням
Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 30.12.1998 р. № 221.
Предметом правового регулювання даного нормативно-правового акту є
правовідносини порядку реєстрації випуску акцій під час реорганізації товариств
(злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) відповідно до статті 19
Закону України “Про господарські товариства” в акціонерні товариства.

Згаданим Положенням передбачено
обмін емітентом часток  учасників
товариства, що реорганізується, на письмові зобов'язання  щодо видачі акцій, а після реєстрації випуску
останнього - з обміну письмових зобов'язань на акції. Тобто, видача письмових
зобов'язань притаманна  процесу
перетворення підприємства в акціонерне товариство.

Як вже зазначалося вище, суб'єкти
господарювання повинні діяти в межах визначеного державою правового  порядку.

Згідно ч. 2 ст. 45 ГК України
порядок створення, державної реєстрації, діяльності, реорганізації та
ліквідації суб'єктів підприємництва окремих організаційних форм визначається
цим Кодексом та іншими законами.

Господарський (ст. 59) та Цивільний
Кодекси України (ст. ст. 106-108), Закон України “Про господарські товариства”
(ст. 19), Закон України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців” (ст. 37), інші законодавчі акти України не передбачають
видачу будь-яких письмових зобов'язань щодо видачі частки в статутному капіталі
товариства з обмеженою відповідальності в процесі перетворення юридичної особи
будь-якої організаційно-правової форми в товариство з обмеженою
відповідальністю. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до
висновку про те, що законодавством не встановлено загальнообов'язкової форми
обміну частки в підприємстві, що припиняється на частку в товаристві, що
створюється шляхом реорганізації. Відсутність встановленої законодавцем форми
обміну часток надає право підприємству самостійно визначитись, яким чином
співвласник підприємства, що припиняється, набуває гарантій участі у
товаристві, що є правонаступником прав та обов'язків підприємства, що
припиняється. Зважаючи на те, що відповідач-2 не належить до жодної з
організаційно-правових форм
господарських товариств, а також на відсутність визначеного
законодавством України порядку обміну частки в колективному підприємстві на
частку в створеному шляхом реорганізації товариства з обмеженою
відповідальністю, співвласники мали право застосувати Положення ДКЦПФРУ, як
аналогію законодавства (ст. 8 Цивільного Кодексу України).

Рішенням зборів співвласників  від 27.02.2007 р. не передбачено розмір
часток, що підлягають обміну, не вказано власників часток, оскільки всі
зазначені положення визначені рішенням зборів співвласників від 18-20 грудня
2006 р.

Отже, передбачена рішенням зборів
співвласників від 27.02.2007 р. умова про обмін часток в майні КП ВБФ “МЖКбуд”
на письмові зобов'язання щодо видачі
відповідної частки в статутному капіталі ТОВ ВБФ “МЖКбуд” повністю
відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, передбачена рішенням
зборів співвласників від 18-20 грудня 2006 р. умова про те, що право власності
переходить до відповідача-1 від шести співвласників з моменту обміну часток в
майні КП ВБФ “МЖКбуд” на письмові зобов'язання щодо видачі  відповідної частки в статутному капіталі ТОВ
ВБФ “МЖКбуд” також відповідає вимогам чинного
законодавства.

Зі змісту протоколу зборів
співвласників ТОВ ВБФ “МЖКбуд” від 01.03.2007 р. вбачається, що в зборах
приймали участь три учасники, які в сукупності володіють 100 % статутного
капіталу товариства: ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Як вже було встановлено судом,  відступлення
шістьма співвласниками належних їм часток в спільному майні КП ВБФ
“МЖКбуд” на користь відповідача-1 відбулося
згідно з вимогами чинного законодавства. На дату проведення зборів
співвласників 01.03.2007 р. громадяни
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ГО “МЖК “Будівельник”
передали право розпорядження своїми частками відповідно до договору дарування
ОСОБА_2 Закон України “Про господарські товариства” не забороняє внесення до
статутного капіталу товариства майна (майнових прав), право власності на яке
виникне в учасника в майбутньому на підставі правочину.

Отже, відповідач-1 мав право участі
у зборах ТОВ “Виробничо-будівельна фірма “МЖКбуд”.

Оскільки всі співвласники, які
виявили намір виступити учасниками створюваного шляхом реорганізації товариства
з обмеженою відповідальністю були присутні на загальних (установчих) зборах
товариства з обмеженою відповідальністю, то збори  учасників ТОВ ВБФ “МЖКбуд” від 01.03.2007 р.
є правомочними, а прийняті на зборах рішення, оформлені протоколом № 1 від
01.03.2007 р., - дійсними.

Той факт, що право розпорядження
частками в спільному майні КП ВБФ “МЖКбуд” перейшло від шести співвласників до
відповідача-1, а  шість
співвласників  зберігають свій статус
виключно до моменту припинення колективного підприємства, підтверджується
останнім протоколом зборів співвласників відповідача-2 від        20.08.2007 р., згідно з яким шість
співвласників підтвердили, що право власності (здійснення власником тріадних
правомочностей) переходить до ОСОБА_2 в момент державної реєстрації ТОВ
“Виробничо-будівельна фірма “МЖКбуд”.

Матеріалами справи підтверджено
безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання
недійсними рішень зборів співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” від 17.12.1996 р.,
визнання недійсним Положення про порядок розрахунку  розміру частки співвласників у майні КП ВБФ
“МЖКбуд”, визнання недійсними розрахунків розміру часток співвласників у майні
КП ВБФ “МЖКбуд” та акту, яким такі розрахунки затверджені, визнання недійсним
рішення зборів співвласників КП ВБФ “МЖКбуд” від 18-20 грудня 2006 р. в частині
здійснення перерозподілу часток
співвласників, визнання недійсним рішення зборів співвласників від
27.02.2007р. в частині затвердження передавального акту.

Колегія також погоджується з
висновком суду першої інстанції про те, що необґрунтованими є позовні вимоги
позивача й в частині визнання недійсним статуту ТОВ ВБФ “МЖКбуд”, затвердженого
рішенням зборів учасників ТОВ ВБФ “МЖКбуд”, оскільки рішення про затвердження
статуту було прийняте правомочними зборами учасників товариства 01.03.2007 р.

Що стосується твердження скаржника
про те, що господарським судом не було витребувано і не було досліджено такого
доказу як договір дарування, який за висновком суду повинен був бути укладеним
при безоплатному відчужені частки у статутному фонді, чим, на думку скаржника,
було порушено положення ч. 4 ст. 65, ч. 1 ст.38 ГПК України, то колегія звертає
увагу на положення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, згідно
якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи викладене вище, судова
колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 16.10.2007 р. у
справі № 21/261 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Господарського суду м. Києва від 16.10.2007 р. у справі № 21/261 - залишити без
задоволення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва
від 16.10.2007 р. у справі  № 21/261 -
залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 21/261 повернути
Господарському суду           м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

05.12.07 (відправлено)