ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.03.07 р.                                                                               Справа № 40/21

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерофіс Лімітед” м. Київ

до відповідача державного підприємства „Селидіввугілля” м.Селидове

про стягнення 3285023 грн. 06  коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача Орлов В.В. - юрисконсульт

від відповідача Пахомов А.А. - юрисконсульт

У судовому засіданні у межах процесуального строку згідно ст. 77 ГПК України з 15.03.07р. по 23.03.07р. була оголошена перерва.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 2766856 грн. 64 коп., пені в сумі 234186 грн. 74 коп., трьох процентів річних в сумі 46847 грн. 05 коп., інфляційних в сумі 237132 грн. 63 коп. згідно договору поставки товару № 218 від 06.10.05р.

До прийняття рішення по справі позивач згідно ст. 22 ГПК України уточнив період нарахування пені, трьох процентів річних, інфляційних та намагається стягнути їх за період з 21.06.06р. по 21.12.06р., з 21.06.06р. по 31.12.06р. та з 21.06.06р. по 31.12.06р. відповідно.

Відповідач борг визнав у повному обсязі по викладеним у відзиві обставинам, однак просить суд зменшити розмір пені та штрафних санкцій на 50%.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 06.10.05р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Інтерофіс Лімітед” та державним підприємством „Селидіввугілля” був укладений договір поставки товару № 218.

На виконання п. 1.1 договору позивач здійснив постачання вугільної продукції на адресу відповідача на загальну суму 2766856 грн. 64 коп.

Факт постачання вугільної продукції підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції № 76 від 01.11.05р., № 77 від 01.11.05р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.02.07р., який підписано сторонами без зауважень та пропозицій.

Згідно п. 6.1 укладеного між сторонами договору оплата вугільної продукції здійснюється на умовах попередньої оплати. Кінцеві розрахунки здійснюються на підставі виставлених позивачем рахунків.

Відповідач свої зобов’язання не виконав, товар отримав на загальну суму 2766856 грн. 64 коп., однак його оплату не провів, внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 2766856 грн. 64 коп., який позивач намагається стягнути.

Відповідно до п. 7.3.2 договору за несвоєчасну оплату відповідач повинен сплатити позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості вугілля, що підлягає сплаті.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання зобов’язань, позивачем пред’явлені вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 234186 грн. 74 коп. за період з 21.06.06р. по 21.12.06р., трьох процентів річних в сумі 46847 грн. 05 коп. з 21.06.06р. по 31.12.06р., інфляційних в сумі 237132 грн. 63 коп. за період з 21.06.06р. по 31.12.06р.

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки і сторони досягли його умов щодо предмету, ціни, строку його дії, тому в розумінні п. 2 ст. 180 ГК України він вважається укладеним, а саме, подія та прагнення сторін на його укладення відбулися.

Незалежно від того, що у ЦК України договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, коли інше не встановлено договором, законом або витикає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Сторонами у справі є суб’єкти господарювання у розумінні статті 55 ГК України.

Згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього  певну грошову суму.

Господарське зобов’язання повинно виконуватися належним чином за договором, законом або за звичаями ділового обігу та припинятися  за приписами ст.ст. 193, 203 ГК України.

Факт неналежного виконання зобов’язань за договором підтверджено доказами по справі, а існування господарських правовідносин підтверджено визнанням відповідачем боргу.

Відповідач своє зобов’язання у повному обсязі не виконав, тому позов щодо стягнення з нього боргу в сумі 2766856 грн. 64 коп. обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Згідно частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання зобов’язань, позов щодо стягнення з відповідача пені в сумі 234186 грн. 74 коп. за період з 21.06.06р. по 21.12.06р., трьох процентів річних в сумі 46847 грн. 05 коп. з 21.06.06р. по 31.12.06р., інфляційних в сумі 237132 грн. 63 коп. за період з 21.06.06р. по 31.12.06р. також обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Відносно клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафних санкцій слід зазначити, що ст. 233 ГК України дійсно передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Однак вирішуючи питання про зменшення штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання, суд повинен об’єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, що заслуговують на увагу, майнового стану сторін, які беруть участь у зобов’язанні, ступеня виконання зобов’язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов’язання, незначності прострочення у виконанні зобов’язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення.

Відповідачем не доведено, що даний випадок є винятковим та мають місце обставин, що мають істотне значення, зокрема тяжкий фінансовий стан підприємства, а тому у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафних санкцій слід відмовити.

Крім того, згідно ст. 230 ГК України та постанови Верховного суду України № 8/406 від 25.03.02р. до штрафних санкцій не відносяться інфляційні та три проценти річних.

Відшкодування юридичних послуг здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Оплата позивачем юридичних послуг підтверджується договором на надання юридичних послуг № 29 від 30.09.05р., платіжним дорученням № 72 від 10.01.07р. та довіреністю № 7 від 12.03.07р., тому вони підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Витрати по держмиту та забезпечення судового процесу, а також оплата юридичних послуг покладаються на відповідача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого згідно статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного керуючись ч. 2 ст. 9, ст. 625, ч. 2 ст. 712 ЦК України 2003 року, ст. ст. 55, 193, 203, 233, 264, 265 ГК України, ст. ст. 22, 44, 49, 77, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з державного підприємства „Селидіввугілля”, 85400, м.Селидове, Донецька область, вул. К. Маркса, 41, ід.код 33426253, р/р 0817 в АК ПІБ в м. Селидове, МФО 334312, на користь:

- товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерофіс Лімітед”, 04053, м. Київ, провулок Киянівський, 3-7, ід. код 32962368, р/р 2980 в АКБ „ТК Кредит” в м.Києві, МФО 322830, борг в сумі 2766856 грн. 64 коп., пеню в сумі 234186 грн. 74 коп., три проценти річних в сумі 46847 грн. 05 коп., інфляційні в сумі 237132 грн. 63 коп., юридичні послуги в сумі 32850 грн. 00 коп., витрати по держмиту в сумі 25500 грн. 00 коп., витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп., видавши наказ.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України: 28.03.07р.

Суддя                                                                         Підченко Ю.О.