ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

21.12.07
Справа №16/300-пн-07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

Головуючий суддя Антонік С.Г. судді  Антонік С.Г.    , Коробка Н.Д.  , Юхименко О.В.

при секретарі: Акімовій Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача -
ОСОБА_2 (довіреність № 2342 від 20.12.2007 р.);

від відповідача-1 - не з'явився

від відповідача-2 -
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали
справи та апеляційної скарги Приватного підприємця  ОСОБА_1, смт. Каланчак Херсонської області,

на рішення господарського суду Херсонської області
від  16.10.2007 р. у справі №
16/300-ПН-07

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1, смт. Каланчак, Херсонської області,

до відповідача - 1 Каланчацької районної державної
адміністрації, смт. Каланчак Херсонської області,

до відповідача - 2
Каланчацької районної селищної ради, смт. Каланчак Херсонської області,

про  визнання
права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Першого заступника голови Запорізького
апеляційного господарського суду № 3342 від 21.12.2007 р. справа № 16/300-пн-07
передана для розгляду колегії суддів у складі: Головуючого судді: Антоніка С.Г.
(доповідач); суддів: Коробки Н.Д., Юхименка О.В.

Колегія суддів прийняла справу до провадження.

За клопотанням представника позивача судовий процес
здійснювався без фіксації технічними засобами, за його згодою у судовому
засіданні 21.12.2007 р. оголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

16
серпня 2007 р. Приватний підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду
Херсонської області з позовом до Каланчацької районної державної адміністрації
та   Каланчацької районної селищної ради
про визнання права власності на об'єкт нерухомості - будівлю магазину,
розташовану по АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 16.10.2007 р. у
справі № 16/300-ПН-07 (суддя  Немченко
Л.М.)  в задоволенні позову відмовлено.

Рішення
суду мотивоване недоведеністю обставин, на які посилається позивач в
обґрунтування заявлених вимог.

Не погоджуючись із прийнятим у справі рішенням, позивач
звернулася з апеляційною скаргою до Запорізького апеляційного господарського
суду, в якій просить рішення господарського суду скасувати, прийняти інше
рішення, яким  позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається
на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам; на
неправомірне, на її думку, неприйняття судом до уваги  відсутності заперечень з боку відповідача-2
та визнання позовних вимог відповідачем-1, ненадання, за твердженням позивача,
належної оцінки акту державної технічної комісії про прийняття закінченого
будівництвом об'єкту в експлуатацію, факту функціонування протягом тривалого
часу за своїм цільовим призначенням об'єкту, який є предметом спору.

Відповідачі 1 і 2 у письмових відзивах на апеляційну
скаргу зазначили, що не заперечують проти позовних вимог, просять розглянути
апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні їх представників.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу та
апеляційну скаргу за відсутності представників відповідачів, що відповідає
приписам ст. 75 ГПК України.

Згідно
зі статтею 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення
в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до  приписів статті 101
ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарський суду у
повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та
апеляційної скарги, заслухавши пояснення
представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин
справи застосування господарським судом норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом та підтверджено
матеріалами справи, за договором оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 р.
Каланчацька селищна рада передала в орендне користування приватному підприємцю
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0237 га, яка знаходиться в межах Каланчацької
селищної ради, з цільовим призначенням - для розміщення магазину (а.с.13).

Розпорядженням голови Каланчацької районної державної
адміністрації від 12.06.2002 р. № 252 була призначена державна технічна комісія
по прийняттю в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів, в тому числі
збудованого магазину в смт. Каланчак - замовник Приватний підприємеуь ОСОБА_1
(а.с. 9). Згідно з Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого
будівництвом об'єкта в експлуатацію від 01 липня 2002 р. магазин на 1 робоче місце
по АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію, але даний Акт не затверджено відповідними
органами (а.с. 9-10) .

У червні 2007 року ОСОБА_1  отримала відповідь  Каланчацької районної державної адміністрації
Херсонської області, в якій  зазначено,
що з заявою про затвердження Акту державної технічної комісії Приватний
підприємець повинна була звернутися у встановлений постановою Кабінету
Міністрів України 15 денний термін, що зроблено не було (а.с.11).

Виходячи зі змісту листа від 02.08.2007 р. № 384/03-24
за підписом голови Каланчацької селищної ради, селищна  рада відмовилась видати ОСОБА_1 свідоцтво про
право власності на магазин з причин відсутності розпорядження голови
райдержадміністрації про затвердження акту вводу об'єкту нерухомості в
експлуатацію (а.с.12).

Вважаючи, що відповідачі не визнають її право власності
на магазин, Приватний підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду із
позовом про визнання за нею права власності на даний об'єкт нерухомості на
підставі ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України (на яку посилається
позивач) власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати
ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведений спосіб захисту права власності  використовується у тому разі, коли наявність
суб'єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або
оспорюється ними.

Позивачем у позові про визнання права власності є
власник індивідуально-визначеного майна, право якого оспорюється або не
визнається іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов'язальних
відносинах, або власник, який втратив документ, що посвідчує його право
власності на майно. Відповідачем у такому позові є особа, яка оспорює право
власності на майно, або особа, яка це право не оспорює, але і не визнає його.

Відповідно до
ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи,
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності мають право звернутися до господарського
суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 15, 16
ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб,
передбачений законом. Одним з таких способів, визначених у ст. 16 ЦК України, є
визнання права.

Аналіз наведених  приписів законодавчих актів України в їх
сукупності свідчить, що суд розглядає спір, який виник між сторонами у справі
(позивачем та відповідачем).

Отже,
позовні вимоги про визнання права власності на майно (у даному випадку на
об'єкт нерухомості)  заявляються  у разі наявності спору про право власності на
це майно.

Досліджені матеріали справи та встановлені обставини не підтверджують
існування спору у позивача з відповідачами з приводу наявності у Приватного підприємця
ОСОБА_1 права власності на об'єкт
нерухомості - будівлю магазину.

Ані
відповідач-1, ані відповідач-2 не заперечують того, що земельна ділянка надана
в оренду Приватному підприємцю ОСОБА_1 під будівництво магазину, що на цій
земельній ділянці побудовано з дотриманням проекту та виданими технічними
умовами будівлю магазину. Право власності ОСОБА_1 на будівлю магазину ними не
оспорюється.

Відповідач-2 (Каланчацька селищна рада) відмовив Приватному підприємцю
ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на побудований магазин з тих
причин, що відповідне свідоцтво видається на закінчений будівництвом та
введений в експлуатацію об'єкт нерухомості, а наданий позивачем Акт вводу в
експлуатацію не затверджено у встановленому законодавством порядку, тому він не
є достатньою правовою підставою для видачі свідоцтва про право власності на
будівлю магазину. Зазначене не є свідченням оспорювання або невизнання
відповідачем-2 права власності позивача на цей об'єкт.

Враховуючи наведені обставини, господарський суд дійшов
правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність
правових підстав для визнання за позивачем
у судовому  порідку права власності
на будівлю магазину.

Дані висновки господарського суду відповідають фактичним
обставинам справи та наявним матеріалам справи, ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального права з
дотриманням процесуальних норм, а доводи апеляційної  скарги їх не спростовують.

Доводи апеляційної скарги спростовуються  вищевикладеним.

Судові витрати за апеляційний перегляд віднести на
заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1, смт.
Каланчак Херсонської області, залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Херсонської області
від  16.10.2007 р. у справі №
16/300-ПН-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Антонік С.Г.

судді  Антонік С.Г.

Коробка Н.Д.  Юхименко О.В.