СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

31 січня 2007 року

Справа № 2-20/18060-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута
В.М.,

суддів                                                                      Горошко
Н.П.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача: Чорноіванової Юлії Ігорівни,
довіреність №  11/1   від 01.10.06;

відповідача: не з'явився;

3-ої особи: ОСОБА_2, довіреність НОМЕР_1;

розглянувши апеляційні скарги
ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Луцяк М.І.) від 06.11.2006 у справі №
2-20/18060-2006 та на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя  Луцяк М.І.) від 30.11.2006 у
справі № 2-20/18060-2006

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю
"Стемаліт" (вул. Комунарів, 7,Ялта,98607)

до           приватного підприємства
"Південно-Кримське бюро подорожей" (вул. Київська, 76/23,Ялта,98612);
(вул. Комунарів, 7-а, Ялта, 98607)

третя особа: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про визнання
права

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Стемаліт” звернулось до господарського суду АР Крим з позовом
до приватного підприємства „Південно-Кримське бюро подорожей” про визнання ТОВ
„Стемаліт” правонаступником всіх прав та обов'язків Дочірнього підприємства
„Пансіонат з лікуванням „Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця”, а також визнання
права ТОВ „Стемаліт” нести права та обов`язки Дочірнього підприємства
„Пансіонат з лікуванням „Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця” як сторони
договору НОМЕР_2 укладеного з приватним підприємством „Південно-Кримське бюро
подорожей”.

Товариством з обмеженою
відповідальністю „Стемаліт” також було заявлено клопотання про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 6,86 га, розташовану
у м. Ялта по вул. Комунарів, 7 наданої Дочірньому підприємству „Пансіонат з
лікуванням „Зоря”.

Ухвалою від 06.11.2006 року
господарський суд АР Крим задовольнив клопотання ТОВ „Стемаліт” про
забезпечення позову та наклав арешт на земельну ділянку площею 6,86 га,
оскільки, на думку позивача, спір пов`язаний із використанням такої земельної
ділянки, право на користування якої було надано Дочірньому підприємству „Пансіонат
з лікуванням „Зоря” для обслуговування пансіонату.

Рішенням господарського суду АР
Крим від 30.11.2006 року у справі № 2-20/18060-2006 позов товариства з
обмеженою відповідальністю „Стемаліт” задоволено. Суд визнав позивача
правонаступником всіх прав та обов'язків Дочірнього підприємства „Пансіонат з
лікуванням „Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця”, визнав право товариства з
обмеженою відповідальністю „Стемаліт” нести права та обов`язки Дочірнього
підприємства „Пансіонат з лікуванням „Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця”  як сторони договору НОМЕР_2, укладеного між
Дочірнім підприємством „Пансіонат з лікуванням „Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ
„Укрпрофздоровниця” і приватним підприємством „Південно-Кримське бюро
подорожей”, а також стягнув з відповідача судові витрати.

При прийнятті рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що  між
товариством з обмеженою відповідальністю „Стемаліт” та Дочірнім підприємством
„Пансіонат з лікуванням „Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця” мало місце правонаступництво
та даний факт підтверджується матеріалами справи та нормами чинного
законодавства.

Не погодившись з цими судовими
актами, громадянин ОСОБА_1 звернувся до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просить ухвалу суду першої
інстанції від 06.11.2006 року та рішення від 30.11.2006 року скасувати, у
задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Стемаліт”
відмовити.

Доводи заявника апеляційних скарг
полягають у тому, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини
справи, прийнятою ухвалою про забезпечення позову зачіпаються охоронювані
законом інтереси як власника земельної ділянки по вул. Комунарів, 7 у м. Ялта.
ОСОБА_1 вважає, що відсутні правові підстави для прийняття заходів забезпечення
позову та порушено норми статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу
України.

Стосовно рішення господарського
суду АР Крим від 30.11.2006 року, ОСОБА_1 посилається на невірне застосовано
норм матеріального права та не прийняття до уваги, що згідно з частиною 2
статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з
дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Оскільки в
Єдиному Державному реєстрі підприємств та організацій України відсутні
відомості щодо припинення Дочірнього підприємства „Пансіонат з лікуванням
„Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця”, то й відсутні підстави для ствердження
про наявність правонаступництва.

Представник позивача у судовому
засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, надав відзив на апеляційні
скарги, в яких посилається на відсутність у ОСОБА_1 процесуального права на
апеляційне оскарження спірних ухвали та рішення, а також вважає оскаржувані
судові акти господарського суду АР Крим законними та обґрунтованими.

Стосовно факту звернення ОСОБА_1 до
суду апеляційної інстанції, як особи, що не приймала участі у розгляді справи,
судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 129 Конституції України
визначає одними з основних засад судочинства законність та забезпечення
апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 2 постанови від 1 листопада 1996 року №9 "Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя" роз'яснив, що оскільки
Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а
її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають
оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки
зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати
Конституцію як акт прямої дії.

Дійсно, стаття 91 Господарського
процесуального кодексу України право на подачу апеляційної скарги (апеляційного
подання) надає лише сторонам у справі та прокурору.

Право осіб, яких не було залучено
до участі у справі, на оскарження рішень і постанов суду, що стосується їх прав
і обов'язків передбачено статтею 107 Господарського процесуального кодексу
України.

Однак, судова колегія вважає, що
обмеження права особи на апеляційне оскарження, яка вважає, що прийнятим
рішенням суду першої інстанції порушено її законні права суперечить статті 129
Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Аналогічні думки викладено у
постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2006 року у справі №
20-9/312 та постанові Верховного Суду України від 26.09.2006 року у справі №
22/401-05-10793.

Частиною 1 статті 4 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд вирішує
господарські спори на підставі Конституції України, Закону України „Про
господарський  суд”, цього Кодексу, інших
законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Оскільки ОСОБА_1 вважає, що
оскаржуваними ухвалою та рішенням порушуються його права та передбачені законом
інтереси, судова колегія визнала можливим прийняти апеляційні скарги ОСОБА_1 до
провадження, залучити його до участі у справі у якості третьої особи, та на
підставі заявлених апеляційних скарг перевірити правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті
оскаржуваних актів.

Представник відповідача у судове
засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, хоча про час та місце
судового засідання був сповіщений належним чином ухвалами від 17 та 22.01.2007
року. Клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило. За
таких обставин, судова колегія визнала можливим розглянути справу за
відсутності представника приватного підприємства „Південно-Кримське бюро подорожей”.

Розпорядженням першого заступника
голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.01.2007 суддю
Сотула В.В. замінено на суддю Гонтаря В.І.

Повторно розглянувши справу у
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши
пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та третьої
особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційні
скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
23.11.2003 року між приватним підприємством „Південно-Кримське бюро подорожей”
і Дочірнім підприємством „Пансіонат з лікуванням „Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ
„Укрпрофоздоровниця” був укладений договір НОМЕР_2, предметом якого з`явились
відносини сторін по взаємному використанню належного ним майна.

Відповідно до пункту 2 вказаного
договору, приватне підприємство „Південно-Кримське бюро подорожей” надало ДП
„Пансіонат з лікуванням „Зоря” право використовувати частину (не більше 1265,00
кв.м) належної відповідачеві на праві власності автостоянки для розміщення
транспортних засобів, а ДП „Пансіонат з лікуванням „Зоря”, у свою чергу, надало
приватному підприємству „Південно-Кримське бюро подорожей” право вільного
проходу по власній території з 07.00 ранку до 23.00 вечора щодня, включаючи
вихідні дні, а також право використовувати частину території пансіонату
„Зоря" в районі автостоянки в межах земельної ділянки.

Пунктом 3.1. Договору визначався
термін його дії - чотири роки з дати підписання сторонами, тобто до 23.11.2007
року.

Судовою колегією встановлено, що
30.04.2004 року між закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України „Укрпрофздоровниця” -Продавець та товариством з
обмеженою відповідальністю „Стемаліт” -Покупець було укладено договір
купівлі-продажу НОМЕР_3, предметом якого
з`явився цілісний майновий комплекс - дочірнє підприємство
„Пансіонат" з лікуванням „Зоря" у м. Ялта по вул. Комунарів 7.

Договір є посвідченим нотаріально
та зареєстрований у реєстрі за НОМЕР_4. Факт передачі майна за договором
підтверджується актом прийому-передачі від 30.04.2004 року. Право власності ТОВ
„Стемаліт” на цілісний майновий комплекс пансіонату „Зоря”, розташованого у м.
Ялта по вул. Комунарів 7 підтверджується витягом Комунального підприємства
Ялтинське Бюро технічної інвентаризації від НОМЕР_5.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідно до абзацу 2 пункту 1.1 договору купівлі-продажу від
30.04.2004 року, покупець з моменту набуття права власності на об'єкт продажу
набуває прав та обов'язків (є правонаступником) дочірнього підприємства
„Пансіонат” з лікуванням „Зоря" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України „Укрпрофздоровниця”. Аналогічне положення закріплене пунктом
1.3 договору.

Рішенням № 7/10 загальних зборів
ЗАТ „Укрпрофздровниця" від 23.03.2004 року діяльність ДП „Пансіонат"
з лікуванням „Зоря" підлягала припиненню шляхом передачі всього майна,
прав та обов'язків покупцеві -товариству з обмеженою відповідальністю
„Стемаліт” шляхом приєднання.

Відповідно до частини 1 статті 104
Цивільного кодексу України та частини 1 статті 33 Закону України „Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”, юридична особа
припиняється в результаті передання всього свого майна,  прав та обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті
ліквідації.

Відповідно до статті 37 Закону
України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”,
для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті
злиття, приєднання, поділу або перетворення голова комісії з припинення або
уповноважена ним особа після закінчення процедури припинення, яка передбачена
законом, але не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у
спеціалізованому  друкованому засобі
масової інформації, повинні подати
особисто  (надіслати  рекомендованим листом з описом вкладення)
державному реєстратору такі документи: 1) заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи в результаті злиття, приєднання, поділу або
перетворення; 2) свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи; 3) оригінал
установчих документів; 4) нотаріально посвідчену   копію
передавального акту, якщо припинення здійснюється в результаті
злиття,  приєднання або перетворення, або
нотаріально посвідчену копію розподільчого балансу, якщо припинення
здійснюється в результаті поділу; 5) довідку архівної установи  про прийняття документів, які відповідно до
закону підлягають довгостроковому зберіганню; 6) документ про  узгодження плану реорганізації з органом
державної  податкової  служби
(за  наявності  податкового боргу); 7) довідку відповідного
органу державної податкової служби про відсутність заборгованості по податках,
зборах (обов'язкових платежах), довідку відповідного органу Пенсійного фонду
України про відсутність заборгованості; 8) довідки відповідних органів фондів
соціального страхування про відсутність заборгованості. У випадках,  що встановлені законом, крім документів, які
передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається висновок аудитора
щодо достовірності та повноти передавального акта або розподільчого балансу.

Позивачем у підтвердження заявлених
позовних вимог не надано суду доказів виконання порядку, встановленого
зазначеною вище статтею.

Частиною 2 статті 104 Цивільного
кодексу України та частиною 2 статті 33 Закону України „Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців” встановлено, що юридична особа є
такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про
її припинення.

Аналіз норм цивільного
законодавства України дозволяє зробити висновок про те, що правонаступництво
відбувається за сукупності двох умов: 1) передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам; 2) внесення до єдиного державного реєстру
запису про припинення такої юридичної особи.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що моментом правонаступництва є здійснення в єдиному державному
реєстрі запису про припинення відповідної юридичної особи.

Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються    сторонами та
іншими  учасниками судового процесу.

Частиною 2 статті 34 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, що Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У даному випадку належним засобом
доказування є відповідна довідка з єдиного державного реєстру про припинення ДП
„Пансіонат" з лікуванням „Зоря”. Позивачем таких доказів суду не надавалось.
У зв`язку з цим, є безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що
достатньою умовою наявності правонаступництва є підписання сторонами
передавального балансу.

Відповідно до статті 32
Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, у тому числі, такими
засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Судова колегія вважає за необхідне
прийняти у якості належного доказу у справі Довідку Головного Управління статистики
в АР Крим від 15.05.2006 року вих. № 05.3-5/1529, із змісту якої вбачається, що
станом на 15.06.2006 року Дочірнє підприємство „Пансіонат з лікуванням „Зоря”
ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця” значиться у Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України.

За таких обставин, позовні вимоги
приватного підприємства „Стемаліт” про визнання його правонаступником всіх прав
та обов'язків Дочірнього підприємства „Пансіонат з лікуванням „Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ
„Укрпрофздоровниця” є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог
товариства з обмеженою відповідальністю „Стемаліт” про визнання за ним права
нести права та обов`язки Дочірнього підприємства „Пансіонат з лікуванням „Зоря”
ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця”  як сторони
договору НОМЕР_2, укладеного між Дочірнім підприємством „Пансіонат з лікуванням
„Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця” і приватним підприємством
„Південно-Кримське бюро подорожей” судова колегія також вважає їх
безпідставними виходячи з наступного.

В процесі розгляду даної справи
встановлено відсутність правонаступництва між товариством з обмеженою
відповідальністю „Стемаліт” та Дочірнім підприємством „Пансіонат з лікуванням
„Зоря” ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця”.

Тому, у даному випадку, за
наявності необхідних умов, можлива лише заміна кредитора у зобов`язанні у
порядку статті 512 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 512
Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: 1) передання   ним
своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2)
правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою
особою.

Однак доказів існування зазначених
вище умов позивачем суду також не надано.

За таких обставин, товариство з
обмеженою відповідальністю „Стемаліт” у порядку правонаступництва не набувало
права та обов`язки Дочірнього підприємства „Пансіонат з лікуванням „Зоря” ЗАТ
ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця” на земельну ділянку, яка є предметом договору
НОМЕР_2, укладеного між Дочірнім підприємством „Пансіонат з лікуванням „Зоря”
ЗАТ ЛОЗПУ „Укрпрофздоровниця” та приватним підприємством „Південно-Кримське
бюро подорожей”.

Господарський суд АР Крим в рішенні
посилається на те, що відповідачем не надавалось довідки державного реєстратора
виконавчого комітету Ялтинської міської ради щодо наявності чи відсутності
пансіонату „Зоря" у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців згідно положень Закону України „Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”.

Судова колегія виходить з того, що
наявність такої довідки має суттєве значення для вирішення спору, її
необхідність прямо випливає із змісту статті 104 Цивільного кодексу України та
статті 33 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців”. Тому, суд першої інстанції мав, у порядку частини 1 статті
38 Господарського процесуального кодексу України, витребувати від підприємств
та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали,
необхідні для  вирішення  спору. Необхідні документи не витребувались
та даний факт призвів до невірного вирішення спору.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення господарського суду АР
Крим є таким, що прийнято при неповному дослідженні обставин справи та з
порушенням норм матеріального права, зв`язку з чим, підлягає скасуванню.

Що стосується ухвали господарського
суду АР Крим від 06.11.2006 року про застосування заходів забезпечення позову,
судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 66
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою
сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи
має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

При цьому, стаття 68 Господарського
процесуального кодексу України передбачає, що питання про скасування
забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із
зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Однак, при прийнятті рішення від
30.11.2006 року господарським судом АР Крим питання про скасування забезпечення
позову не було вирішено.

Визнавши рішення господарського
суду АР Крим таким, що підлягає скасуванню, судова колегія вважає, що з
прийняттям нового рішення необхідність у подальшому застосуванні заходів
забезпечення позову відсутня.

Керуючись статтями 68, 101, 103
п.2, 104 ч.1 п.п.1,4, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 30 листопада 2006
року у справі № 2-20/18060-2006 задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Автономної республіки Крим від 30 листопада 2006 року у справі №
2-20/18060-2006 скасувати.

3. У задоволенні позову товариства
з обмеженою відповідальністю „Стемаліт” відмовити.

4. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу господарського суду Автономної республіки Крим від 06 листопада 2006
року у справі № 2-20/18060-2006 задовольнити частково.

5. Заходи забезпечення позову,
запроваджених ухвалою господарського суду Автономної республіки Крим від 06
листопада 2006 року у справі № 2-20/18060-2006, скасувати.

Головуючий суддя
В.М. Плут

Судді
Н.П. Горошко

В.І. Гонтар