ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.02.2007  року                                                            Справа № 5/72(8/142)

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка К.І.

суддів          Зуєвич А.М.

Парамонової Т.Ф.

секретар

судового засідання:                                Наумов Б.Є.

за участю представників:

від  позивача:                                         -Богатинська Н.О., представник

за дов. б/н від 22.02.07;

від відповідача:                                          -Міщенко М.В., представник

за дов. №18/2-41 від 27.12.06;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                                        Відкритого акціонерного товариства

“Лисичанськнафтооргсинтез”, м. Лисичанськ

Луганської області

на рішення

господарського суду                              Луганської області

від                                                            17.01.07

по справі                                                  №5/72 (8/142) (колегія: головуючий суддя –

Закропивний О.В., суддя - Ворожцов А.Г.,

суддя –Лісовицький Є.А.)

за позовом                                                  Господарської асоціації організацій по

будівництву і реконструкції магістральних

автомобільних шляхів і шляхових

споруд України “Автошляхмостобуд”, м. Київ

до відповідача:                                        Відкритого акціонерного товариства

“Лисичанськнафтооргсинтез”, м. Лисичанськ

Луганської області

про                                                            стягнення 673898 грн. 83 коп.

В С Т А Н О В И В:

Між  сторонами у даній справі 07.04.99 укладений договір №43 про постачання природного газу (далі за текстом - договір).

За умовами договору Господарська асоціація організацій по будівництву і реконструкції магістральних автомобільних шляхів і шляхових споруд України “Автошляхмостобуд”, м. Київ (позивач у даній справі), зобов’язався поставити Відкритому акціонерному товариству “Лисичанськнафтооргсинтез”, м. Лисичанськ Луганської області (відповідачу у даній справі), у 1999 році природний газ в обсязі 54400000 м3 за вартістю 260 грн. за 1000 м3 газу на загальну суму 14144000 грн., а відповідач зобов’язався отримати його та провести розрахунки відповідно до умов договору.

Пунктом 9.1 договору сторони встановили, що договір діє з 01.01.99 по 31.12.99 в частині постачання газу, а в частині проведення розрахунків за газ –до їх повного виконання.

Господарська асоціація організацій по будівництву і реконструкції магістральних автомобільних шляхів і шляхових споруд України “Автошляхмостобуд”, м. Київ, звернулася до господарського суду Луганської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Лисичанськнафтооргсинтез”, м. Лисичанськ Луганської області,  про стягнення з останнього боргу у сумі 673898 грн. 83 коп., який виник у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань.

Заявою про доповнення позовних вимог від 30.11.04 позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 673898 грн. 83 коп., різницю від інфляції за період з 16.06.99 по жовтень 2004 року включно у сумі 1177791 грн. 30 коп., 3% річних в сумі 165233 грн.         55 коп., нарахованих за період з 16.06.99 по 30.11.04, пеню в сумі 87459 грн. 15 коп., нараховану за період з 16.10.01 по 16.04.02, а всього  - 2104382 грн. 83 коп.

18.01.05 позивач надав до матеріалів даної справи заяву б/н від 18.01.05 про уточнення позовних вимог, викладених у заяві про доповнення позовних вимог від 30.11.04, та наполягає на стягненні з відповідача первісно заявленого до стягнення боргу у сумі 673898 грн. 83 коп., різниці від інфляції у сумі 1127053 грн. 93 коп., нарахованої за період з 03.11.99 по 31.12.04, 3% річних у сумі 167947 грн. 61 коп., нарахованих за період з 16.06.99 по 18.01.05, пені в сумі 87459 грн. 15 коп., нарахованої за період з 16.10.01 по 16.04.02.

При вирішенні спору по суті господарський суд Луганської області не взяв до уваги заяви позивача від 30.11.04 про доповнення позовних вимог та заяву б/н від 18.01.05 про уточнення позовних вимог, оскільки за цими заявами в порушення вимог ст. 22  Господарського процесуального кодексу України позивач за додатковими вимогами змінив одночасно і предмет позову, і підстави позову.

Рішенням господарського суду Луганської області від 17.01.07 по даній справі задоволені позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 16.04.02 №26д-л/91, з відповідача на користь позивача стягнуто борг  у сумі 673898 грн. 83 коп.;  з відповідача на користь позивача також стягнуті витрати зі сплати державного мита у сумі 1700 грн.          00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00коп., а також витрати з оплати послуг адвоката у сумі 4320 грн. 00 коп.

Дане рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 17.01.07 у даній справі, відповідач подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від 26.01.07 б/н, у якій просить згадане рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування згаданої апеляційної скарги відповідач посилається на те, що, на його думку, висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи; не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; при прийнятті оскаржуваного рішення господарським судом Луганської області допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що господарським судом Луганської області неповно з’ясований факт передачі йому позивачем природного газу та рішення прийнято на підставі неналежних доказів; у представника відповідача, який підписував акти про кількість поданого (прийнятого) природного газу були відсутні повноваження на ці дії;        у позивача відсутня ліцензія на здійснення поставки природного газу, договір не відповідає цілям діяльності позивача (ст. 50 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року).

Позивач проти апеляційної скарги відповідача заперечив за доводами, викладеними у відзиві від 26.02.07 б/н та зазначив, що, на його думку, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 07.02.07 для розгляду апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства “Лисичанськнафтооргсинтез”, м. Лисичанськ Луганської області, від 26.01.07 б/н на рішення господарського суду Луганської області від 17.01.07 по справі №5/72(8/142) була призначена судова колегія у складі: головуючий суддя –Бойченко К.І., суддя –Зуєвич А.М., суддя –Парамонова Т.Ф.

Згідно з ч. 2 ст. 99  Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1  ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно абзацу 2 підпункту 3.7 п. 3 роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” від 18.09.97 №02-5/289 визначено,  що під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

За змістом ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива. У разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, господарський суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви) (п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.06 № 01-8/1228).

Збільшення розміру позовних вимог не може бути пов’язано з пред’явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.06 №01-8/1228).

З урахуванням зазначеного, місцевий господарський суд обгрунтовано відхилив  розгляд додаткових вимог, що викладені у вищевказаних заявах від 30.11.04 та від 18.01.05, та вирішив спір по суті за позовними вимогами, визначеними у позовній заяві від 16.04.02 №26д-л/91.

Згідно з ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (абз. 2 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За умовами п.п. 1.1, 1.2 договору позивач зобов’язався передати відповідачу у 1999 році природний газ у кількості 54400000 метрів кубічних по кварталах, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Загальна сума договору відповідно до умов п. 4.2 договору складає 14144000 грн. 00 коп.

Згідно умов п. 3.2 договору кількість газу визначається контрольно-вимірювальними приладами, встановленими на приладах вимірювання газу, які повинні відповідати умовам Правил вимірювання споживання газів і рідин стандартними звужуючими пристроями РД-50-213-80, інших нормативних документів Держстандарту України.

Сторони за умовами п. 3.3 договору передбачили, що щомісячна кількість газу, яка передається позивачем відповідачу, оформлюється актами прийому-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 договору акти прийому –передачі газу, що вказані в п. 3.3 договору, уповноважені представники сторін складають до 5-го числа наступного за звітним місяцем. Акти прийому –передачі газу є підставою для розрахунку.

Згідно з п. 5.1 договору відповідач зобов’язався здійснювати передплату прийнятого газу шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів платіжними дорученнями першого числа кожного місяця, у відповідності з плануємою місячною поставкою кількості газу.

Звірка розрахунків за відповідний період здійснюється сторонами до 10-го числа слідуючого за звітним місяцем, на підставі відомостей про фактичну оплату вартості реалізованого газу відповідачем і акта прийому-передачі газу. Зазначена звірка оформлюється актом звірки і є обов’язковою для сторін.

Сторони домовились, що кінцевий розрахунок здійснюється не пізніше 15-го числа слідуючого за звітним місяцем на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що у матеріалах справи відсутні відомості про фактичну сплату вартості спожитого газу.

Але, як випливає із змісту договору, відомості про фактичну оплату вартості спожитого газу –це інформація, зміст якої полягає у тому, скільки грошових коштів було перераховано відповідачем шляхом передплати за газ.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем передплата за договором не здійснювалась.

Апелянт стверджує, що господарським судом Луганської області не досліджено питання про те, який саме місяць вважати звітним.

З цими доводами також погодитись не можна.

Так, як слідує з умов п. 3.3, п. 3.4 договору звітний місяць – це місяць, у якому здійснена передача позивачем відповідачу відповідної кількості газу.

Крім того, поняття “звітний місяць” є загальновідомим та означає місяць, за який відбуваються розрахунки.

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.03.05 по справі №17/115, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.05, встановлено, що виконуючи умови договору №43 від 07.04.99, на підставі якого заявлений до стягнення борг у сумі 673898 грн. 83 коп. по даній справі, між сторонами були складені та підписані акти про кількість поданого (прийнятого) газу від 01.05.99, від 01.06.99, від 01.07.99 та від 02.08.99.

Копії цих актів знаходяться в матеріалах даної справи (т.1, а.с. 14-17), якими підтверджується факт отримання відповідачем від позивача у період з квітня по липень 1999 року включно у кількості 11683 тис.м3 газу на загальну суму 3863600 грн. 59 коп.

Також, вказані акти підписані газотранспортною організацією –Сєвєродонецьким виробничим управлінням підземного зберігання газу.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що сторонами за договором під час складання актів про кількість поданого (прийнятого) газу не було виконано умов пункту 2.7 Правил подачі та використання природного газу в народному господарстві України, затверджених наказом Державного комітету України по нафті і газу від 01.11.94 №355 (далі за текстом - Правила), яким передбачено, що кількість поданого природного газу газопостачальною організацією газозбутовій організації та окремим споживачам визначається приладами обліку витрат природного газу  Постачальника. Для визначення достовірності вимірювань постачальник, газозбутова організація та споживач визначають місце перевірки, періодичність і час, знімають покази приладів обліку витрат природного газу і оформляють двосторонній акт, підписаний представником газозбутової організації, постачальника і споживача. Цей акт є основою для розрахунків.

Посилаючись на зазначений пункт Правил, відповідач стверджує, що під час складання Актів сторони не визначили місце, періодичність та час перевірки витрат природного газу і належним чином оформлені акти не складали (замість газозбутової організації, як це передбачено Правилами, при підписанні актів були присутні представники газотранспортної організації), і тому між сторонами не могли виникнути підстави для розрахунків.

Проте, такі твердження відповідача не ґрунтуються на чинному законодавстві та дійсних обставинах справи.

Так, пунктом 2.7 Правил подачі та використання природного газу в народному господарстві України та пунктом 3.4 укладеного між сторонами договору передбачено, що підставою для розрахунків між сторонами за поставлений газ є відповідні Акти про кількість поданого природного газу, підписані представниками газозбутової організації, постачальника і споживача.

На виконання вимог зазначених вище Правил та договору Акти про кількість поданого (прийнятого) газу, які складались у зв’язку з поставкою відповідачу природного газу протягом квітня –липня 1999 року, підписувались представниками саме тих організацій, які вимагають Правила подачі та використання природного газу в народному господарстві України та пункт 3.4 договору.

Крім того, зазначені акти скріплені печатками позивача, відповідача та газотранспортної організації.

Твердження відповідача про те, що, на його думку, всупереч чинному законодавству сторонами не було визначено місце, періодичність та час перевірки витрат природного газу не ґрунтуються на чинному законодавстві та дійсних обставинах справи.

Як вбачається з матеріалів даної справи, а саме: з вищевказаних актів про кількість поданого відповідачу природного газу, сторони за договором домовились про місце, періодичність та час перевірки витрат природного газу, оскільки ці акти складались ними відповідно до умов п. 3.2 договору –на підставі показань приладів обліку витрат природного газу.

Підставою для здійснення розрахунків за договором є саме зазначені акти, що також встановлено Київським апеляційним господарським судом у вищевказаній постанові від 16.05.05 по справі №17/115 за позовом ВАТ “Лисичанськнафтооргсинтез” про визнання договору №43 від 07.04.99, на підставі якого заявлені вимоги щодо стягнення боргу у сумі 673898 грн. 83 коп., недійсним, у якій також зазначено, що ВАТ “Лисичанськнафтооргсинтез” не заперечує проти того, що газ за договором він отримав та частково розрахувався.

Факт проведення відповідачем розрахунків за отриманий від позивача газ за договором № 43 від 07.04.99 підтверджений актом проведення взаємозаліку розрахунків від 31.05.99, за яким сторони взаємно зарахували в порядку взаємозаліку борг позивача перед відповідачем за отриманий гудрон на суму 1433120 грн. 22 коп. і борг відповідача перед позивачем за отриманий газ на суму 1433120 грн. 22 коп.

Даний акт підписаний керівниками обох підприємств (т.1, а.с.18).

31.07.00 сторонами укладено угоду №1 про припинення зобов’язань заліком зустрічної однорідної вимоги, за якою сторони дійшли згоди про залік зустрічної однорідної вимоги на суму 1756581 грн. 54 коп.

Дана угода підписана керівниками обох підприємств (т.1, а.с.19).

Крім того, відповідач провадив оплату отриманого від позивача газу, про що свідчить акт звірення розрахунків від 31.07.00, за яким за відповідачем визначений на 31.08.00 борг в сумі 673898 грн. 83 коп.

Колегія суддів Луганського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено факт наявності заявленого до стягнення боргу у сумі 673898 грн. 83 коп. за договором №43 від 07.04.99.

Відповідачем не доведено, що заявлений позивачем до стягнення борг утворений з інших підстав.

Твердження відповідача про те, що позивач для здійснення діяльності з поставки природного газу не мав відповідної ліцензії та діяв всупереч своїм цілям, які визначені Статутом, а тому відповідно до чинного законодавства договір, на підставі якого заявлений позов має бути визнаний недійсним, судом першої інстанції обгрунтовано залишені поза увагою.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” від 28 квітня 1978 року №3 за правилами ст. 48 Цивільного кодексу України РСР (в редакції 1963 року) угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції.

Стаття 48 Цивільного кодексу України застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов’язків, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45-47, 49-58 Цивільного кодексу України).

Питання про недійсність договору № 43 від 07.04.99 було предметом розгляду по справі №17/115, у якій ВАТ “Лисичанськнафтооргсинтез” посилалось на невідповідність договору вимогам ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 року).

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.03.05 по справі №17/115 було відмовлено ВАТ “Лисичанськнафтооргсинтез” в задоволенні позовних вимог до позивача по даній справі про визнання договору  №43 від 07.04.99 недійсним і даним рішенням визначено, що позивачем не доведені підстави для визнання даного договору недійсним.

Рішення господарського суду м. Києва від 11.03.05 по справі №17/115, як вищевказано, залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.05.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, які визнані судом по іншій  справі, повторно не встановлюються.

Таким чином, факт про дійсність договору №43 від 07.04.99  вже встановлений по справі №17/115 і по даній справі не підлягає розгляду.

Відповідач 27.02.07 заявив клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що ухвалою господарського суду Луганської області від 08.12.06 порушено провадження у справі №22/92б про банкрутство ВАТ “Линос” (ВАТ “Лисичанськнафтооргсинтез”) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Колегією суддів дане клопотання відхилено за безпідставністю, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, які є підставою для зупинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд на законних підставах задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за спожитий газ за договором №43 від 07.04.99 у сумі 673898 грн. 83 коп.

Місцевим господарським судом правомірно покладені на відповідача судові витрати: зі сплати державного мита у сумі 1700 грн. 00 коп., зі сплати 118 грн. 00 коп. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу і з оплати послуг адвоката у сумі 4320 грн. 00 коп.

Тому, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що господарським судом Луганської області по даній справі прийнято рішення від 17.01.07, яке відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування цього рішення.

За таких обставин, судовою колегією рішення господарського суду Луганської області від 17.01.07 у справі №5/72(8/142) залишається без змін, а апеляційна скарга відповідача –Відкритого акціонерного товариства “Лисичанськнафтооргсинтез”, м. Лисичанськ Луганської області, від 26.01.07 б/н –без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита у розмірі 850 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покладаються на заявника скарги -  відповідача –Відкрите акціонерне товариство “Лисичанськнафтооргсинтез”, м. Лисичанськ Луганської області.

При поданні до Луганського апеляційного господарського суду апеляційної скарги від 26.01.07 б/н відповідачем - Відкритим акціонерним товариством “Лисичанськнафтооргсинтез”, м. Лисичанськ Луганської області, за платіжним дорученням №г-00000048 від  23.01.07, яке знаходиться в матеріалах даної справи, було зайве сплачено державне мито у сумі 2519 грн. 49 коп., яке підлягає поверненню відповідачу відповідно до п. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” №7-93 від 21.01.93.

У судовому засіданні за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 47, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Лисичанськнафтооргсинтез”, м. Лисичанськ Луганської області, від 26.01.07 б/н на рішення господарського суду Луганської області від 17.01.07 у справі №5/72(8/142) залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Луганської області від 17.01.07 по справі №5/72(8/142) залишити без змін.

3.Витрати по сплаті державного мита у розмірі 850 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покласти на заявника скарги (відповідача у справі) –Відкрите акціонерне товариство “Лисичанськнафтооргсинтез”,               м. Лисичанськ Луганської області.

4.Повернути Відкритому акціонерному товариству “Лисичанськнафтооргсинтез”,             м. Лисичанськ Луганської області, ідентифікаційний код №05400848, з Державного бюджету України зайве сплачене при поданні апеляційної скарги  державне мито у сумі 2519 грн. 49 коп. за платіжним дорученням №г-00000048 від 23.01.07, яке знаходиться у матеріалах справи        № 5/72(8/142).

Підставою для повернення із Державного бюджету України зайве сплаченого державного мита у сумі 2519 грн. 49 коп. є дана постанова, засвідчена гербовою печаткою Луганського апеляційного господарського суду.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                             К.І. Бойченко

Суддя                                                                                А.М. Зуєвич

Суддя                                                                                Т.Ф. Парамонова