ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

15.05.07                                                                                           Справа  № 18/388

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого –судді                               Городечної М.І.

суддів                                            Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну cкаргу Приватного підприємства “Спіка” № 116/07 від 26.02.2007 року (вх. № 254 від 03.03.2007 року) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2007 року  у справі № 18/388

за позовом Закритого акціонерного товариства “Українська енергозберігаюча сервісна компанія”,м.Київ

до Приватного підприємства “Спіка”, м.Івано-Франківськ

про стягнення 80963,36 штрафних санкцій.

за участю представників: не з‘явились.

Представникам сторін в судовому засіданні 25.04.2007 року роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2007 року розгляд даної справи призначено на 25.04.2007 року. В судовому засіданні 25.04.2007 року оголошено перерву до 11.05.2007 року, продовжену до 15.05.2007 року.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області (суддя Гриняк Б.П.) від 16.02.2007 року у справі № 18/388 задоволено позов Закритого акціонерного товариства “Українська енергозберігаюча сервісна компанія” до Приватного підприємства “Спіка”: стягнено з останнього на користь позивача 80963,36 грн. штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) та судові витрати.

Приватне підприємство “Спіка” (відповідач у справі) не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду подало апеляційну скаргу № 116/07 від 26.02.2007 року (вх. № 254 від 03.03.2007 року), в якій вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, посилаючись на те, що судом зроблено безпідставний висновок про те, що роботи завершені 31.01.2006 року - дати підписання акту приймання виконаних робіт, тобто відповідачем прострочено виконання на 81 день, тоді як судом не встановлено, коли фактично були виконані роботи за договором від 12.09.2005 року. При визначенні розміру штрафних санкцій суд не взяв до уваги, що сторони самостійно встановили у договорі розмір штрафних санкцій, а тому ч. 2 ст. 231 ГК України не підлягає застосуванню. Крім цього, ч. 2 ст. 231 ГК України допускає можливість нарахування штрафних санкцій виходячи з вартості товарів, з яких допущено прострочення, а не виходячи із суми договору. Судом порушено норми ст. 231 ГК України.

Просить рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2007 року у справі № 18/388 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Закрите акціонерне товариство “Українська енергозберігаюча сервісна компанія” (позивач у справі) вимоги апеляційної скарги заперечило з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 13.04.2007 року (вх. № 4244 від 24.04.2007 року). Просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши в попередніх судових засіданнях пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення другої сторони, дослідивши наявні докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

12.02.2005 року між сторонами укладено договір № 0389 № 1002/27-012S(надалі Договір), відповідно до якого відповідач зобов»язувався поставити опалювальні котли, здійснити роботи та надати послуги по їх установці, підключенню, вводу в експлуатацію обладнання та навчанню персоналу на об‘єктах: ЗОШ № 1 в м.Снятині та школі в селі Стецева Снятинського району не пізніше 60 днів після підписання Договору, тобто не пізніше 11.11.2005 року, а позивач зобов‘язувався сплатити за це відповідачу 348980 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема акту прийняття в експлуатацію від 31.01.2006 року, позивачем допущено прострочення виконання зобов‘язання за Договором на 81 день. Доказів про те, що зобов‘язання було ним виконано в передбачений Договором строк, тобто 12.11.2005 року, відповідачем суду відповідно до ст.ст.     4-3, 33 ГПК України суду не подано. Навпаки, з наявних в матеріалах справи листів відповідача від 20.09.2006 року          № 996/06, від 28.09.2006 року № 1034/06, вбачається, що відповідачем не було виконано своїх зобов‘язань в передбачений Договором строк, зокрема підтверджується факт прострочення в 81 день: з 12.11.2005 року по 31.01.2006 року – період за який позивач просить стягнути штрафні санкції. Дослідження обставин щодо фактичного виконання зобов‘язань за Договором після 31.01.2006 року, виходить за межі судового розгляду по даній справі, оскільки предметом позову в цій справі є стягнення штрафних санкцій за період з 12.11.2005 року по 31.01.2006 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Пунктом 23.1 Особливих умов Договору передбачено застосування неустойки за ставкою 0,1% ціни Договору в день та встановлено її максимальний розмір –10 % ціни Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:  за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як вбачається з копії витягу з протоколу № 8 загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства “Українська енергозберігаюча сервісна компанія” від 02.04.2004 року, довідки Головного міжрегіонального управління статистики у м.Києві № 11157/04, позивач є суб‘єктом господарювання, що належить до державного сектору екноміки, оскільки частка Держави в його статутному фонді складає 99,6586%.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень Закону та Договору, апеляційний суд вважає обгрунтованим нарахування відповідачу та стягнення з нього 28267,38 грн. неустойки згідно п. 23.1 Особливих умов Договору та 24428,60 грн. штрафу згідно ч. 2 ст. 231 ГК України, та відсутність підстав для стягнення 28267,38 грн. пені згідно ч. 2 ст. 231 ГК України.

При цьому апеляційний суд виходив також з того, що ч. 2 ст. 231 ГК України дозволяється одночасне стягнення з боржника за порушення господарського зобов‘язання пені та штрафу, оскільки вони є двома різними видами забезпечення належного виконання відповідачем зобов»язання по договору. При цьому, апеляційний суд врахував, що штраф підлягає стягненню в розмірі 7% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання, оскільки інший розмір штрафу не передбачено сторонами в Договорі, а стягнення пені здійснюється в розмірі передбаченому п. 23.1 Особливих умов Договору, оскільки в даному випадку сторони визначили в Договорі розмір пені, що дозволяється ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому, судом враховано, що зазначена в даному пункті Договору неустойка по своїй правовій природі є нічим іншим як пенею в розумінні ч. 2 ст. 231 ГК України, оскільки вона нараховується за кожень день прострочення у відсотковому відношенні до вартості невиконаного зобов‘язання. При цьому є безпідставним посилання апелянта на те, що ч. 2 ст. 231 ГК України допускає можливість нарахування штрафних санкцій виходячи з вартості товарів, з яких допущено прострочення, а не виходячи із суми договору, оскільки відповідачем не подано суду доказів часткового виконання зобов‘язань за Договором, навпаки як вбачається з акту прийняття в експлуатацію від 31.01.2006 року, відповідачем було передано, а позивачем прийнято об‘єкти за Договором на суму 348980 грн., що складає згідно 100% суми договору, тобто фактично вартість товарів, з яких допущено прострочення, складає суму даного Договору.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення.

Таким чином, враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача 28267,38 грн. штрафних санкцій у вигляді пені, нарахованої згідно ч. 2 ст. 231 ГК України, оскільки за це саме порушення зобов‘язання за Договором відповідачу вже нараховано згідно умов Договору пеню, названу в Договорі неустойкою, в розмірі 28267,38 грн.

За наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2007 року у справі № 18/388 в частині стягнення 28267,38 грн. штрафних санкцій, нарахованих згідно ч. 2 ст. 231 ГК України, слід скасувати, та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові в цій частині вимог відмовити, а в решті (в частині стягнення 52695,98 грн.)рішення місцевого суду слід залишити без змін.

Враховуючи вимоги ст.ст. 44, 49, 105 ГПК України судові витрати по розгляду справи покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

керуючись ст.ст. 49. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Спіка”  частково задоволити.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 22.08.2006 року  у справі № 18/388 скасувати в частині стягнення 28267,38 грн. штрафних санкцій та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

3. В частині стягнення  52695,98 грн. штрафних санкцій рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

4. Стягнути з Приватного підприємства “Спіка” на користь Закритого акціонерного товариства “Українська енергозберігаюча сервісна компанія” 526,94 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита за подання позовної заяви, 76 грн. 80 коп. в повернення в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5. Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Українська енергозберігаюча сервісна компанія” на користь Приватного підприємства “Спіка” 141,69 грн. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

6.          Доручити господарському суду Івано-Франківської області відповідно до ст. 116 ГПК України видати накази на виконання даної постанови апеляційного суду.

7.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

8.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

9.          Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий- суддя                           М.І.Городечна

Судді                                       М.В.Юркевич

В.Л.Кузь