ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.04.07 р.                                                                               Справа № 44/69

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою компанії „BOBST SA” (представник Сюсєль І.М., довіреність 1784 від 16.03.07 року), до товариства з обмеженою відповідальністю „Поліграфічне підприємство „Експрес” (представник відповідача до судового засідання не з’явився), про стягнення суми заборгованості за поставлений товар з урахуванням процентів за користування чужими грошовим коштами, штрафу та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 1’341’256,82 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Компанія „BOBST SA” (далі – Продавець) звернулася до суду з позовом про стягнення суми боргу за поставлений товар 210’467 USD, дев’яти процентів річних 31’461,05 USD, штрафу 13’180 USD та пені 10’487,36 USD (усього 1’341’256,82 грн.) до товариства з обмеженою відповідальністю „Поліграфічне підприємство „Експрес” (далі – Покупець). Позовні вимоги Продавця ґрунтуються на неналежному виконанні та простроченні Покупцем грошового зобов’язання, яке виникло з поставки та налагодження позивачем автоматичного тигельного (висікального) пресу «SP Evoline 102-T Autoplaten» (далі – Товар) вартістю 344’500 USD за зовнішньоекономічним контрактом No.09/SP/2003 від 03.10.03 року (далі – Договір).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав суду витребувані додаткові матеріали, а саме переклад окремих норм Кодексу зобов’язального права Швейцарії (далі – КЗПШ).

Представник відповідача до останнього судового засідання не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання, наразі раніше письмово заперечив проти позову, зазначивши, що відповідач не давав згоди на розгляд справи № 44/69 господарським судом Донецької області, наразі спір має розглядатися згідно умов Договору судовими органами кантона Во в Швейцарії. Відповідач піддав сумніву повноваження особи, яка підписала позов, а також зазначив, що позивач не вправі вимагати виконання грошового зобов’язання, оскільки всупереч статті 30 Конвенції Організації Об’єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року (далі – КДМКТ) Продавець не передав відповідачу право власності на Товар, тобто, має місце прострочення кредитора. Додатково відповідач заявив усне клопотання про призначення судової технічної та товарознавчої експертизи з питань відповідності Товару умовам Договору та міжнародним стандартам.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Продавця підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Посилання відповідача на непідсудність спору українському суду є неспроможним, оскільки це прямо суперечить приписам частини 2 статті 124 Конституції України, статті 12 та 123 ГПК України й статті 73 Закону України „Про міжнародне приватне право”. Можливість договірної підсудності процесуальним правом України не визначена, Гаазьку Конвенцію про угоди щодо виключного вибору суду – Україною не ратифіковано, тому суд вважає, що позивач належним чином подав позов з дотриманням правил підсудності, визначених статтею 15 ГПК України, та в межах десятирічного строку позовної давності, встановленого частиною G статті 127 КЗПШ.

Позов подано належним представником Продавця – Романовою С.М., повноваження якої ґрунтуються на чинній три роки довіреності від 30.06.06 року, легалізованої шляхом апостилю, здійсненого нотаріусом Антуаном Роша 04.07.06 року в порядку статей 3-4 Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Проставлення апостилю означає посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, через що суд не бере до уваги сумніви відповідача щодо повноважень осіб, які видали зазначену довіреність та підписали позов.

Оцінивши зміст Договору, з якого виникли цивільні права та обов’язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є зовнішньоекономічним контрактом поставки (купівлі-продажу), який підпадає під правове регулювання норм статті 184 КЗПШ та приписів КДМКТ, чинної як для України, так і для Швейцарії.

Застосування до Договору норм швейцарського матеріального права здійснюється згідно пункту 12 Договору в силу автономії волі сторін правочину, визначеної статтею 5 Закону України „Про міжнародне приватне право” та пунктів 8-9 статті 6 Закону України „Про зовнішньоекономічну діяльність” (в редакції на момент укладення Договору).

Таким чином, в силу статті 184 КЗПШ, частини ІІІ КДМКТ, пунктів  1-3 Договору та додатку № 2 до Договору, Продавець зобов’язався передати у власність Покупця Товар на умовах поставки FCA, а також здійснити налагодження Товару та навчання персоналу, а Покупець зобов’язався прийняти продукцію та роботи й сплатити Продавцю за це грошові кошти в сумі 344’500 USD – передплата 34’450 USD протягом 10 днів після підписання Договору, 68’900 USD за два тижні до відвантаження Товару, 241’150 USD помісячно за 36 місяців рівними платежами по 7’669 USD з додатковим урахуванням дев’яти відсотків річних, причому перша виплата розстроченого платежу провадиться через 180 днів після поставки.

Додатком № 1 до Договору визначена повна специфікація Товару англійською та російською мовами. Докази незгоди відповідача із зазначеною специфікацією – суду не надавалися.

У відповідності до умов free carrier (FCA) Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року Продавець здійснює поставку Товару, шляхом передання призначеному Покупцем перевізнику у названому місці – Мекс (Мех), Швейцарія.

Надання 25.11.03 року Продавцем перевізникові (CAA Transport Moscou) Товару для перевезення в Україну в розпорядження вантажоотримувача Покупця, підтверджується товарно-транспортною накладною, належність якої до предмету спору перевірена судом, причому зазначена накладна є договором перевезення в силу статті 4 Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів.

Додатково факт поставки Товару, отримання його відповідачем, а також монтажу Товару, його налагодження, введення в експлуатацію та навчання персоналу (у повному обсязі та без жодних претензій з боку відповідача) підтверджено актом виконаних робіт за Договором від 14.06.04 року. Означений документ підписаний сторонами та скріплений печатками.

Враховуючи означене, суд вважає, що позивач належним виконав власні зобов’язання за Договором, наразі заперечення відповідача щодо комплектності та якості Товару – не беруться судом до уваги, оскільки згідно статті 210 КЗПШ скарги на дефекти товару можуть прийматися лише до закінчення річного строку після поставки Товару, тобто не пізніше 25.11.04 року.

Імперативні норми частини 2 статті 39 КДМКТ визначають, що у будь-якому разі Покупець втрачає право посилатися на невідповідність Товару, якщо він повідомляє Продавця про нього не пізніше, ніж у межах дворічного строку, рахуючи з дати фактичної передачі Товару Покупцеві (до 14.06.06 року). З огляду на наведене, суд не приймає заперечень відповідача проти якості Товару та відмовляє у клопотанні про проведення судової експертизи, оскільки жодних доказів пред’явлення позивачу претензій щодо якості або комплектності Товару в дворічний строк після поставки та здійснення налагоджувальних робіт – суду не надано.

Посилання відповідача на приписи статті 30 КДМКТ в обґрунтування факту прострочення кредитора (не передано право власності) – є юридично неспроможним, оскільки пунктом 6 Договору прямо передбачено, що право власності на Товар залишається за Продавцем до моменту повного виконання відповідачем грошового зобов’язання за Договором.

Відповідачем частково виконане грошове зобов’язання за Договором на суму 134’033 USD, про що свідчить зміст позовної заяви та наданих позивачем авізо (Avis de crйdit) банку UBS SA. Додаткових доказів оплати за Договором – відповідачем не надавалося.

В силу наведених вище фактів та пункту 3 Договору грошове зобов’язання Покупця на суму 34’450 USD виникло 13.10.03 року, на суму 68’900 USD – 11.11.03 року, а на суму розстроченого на три роки платежу 241’150 USD – 23.05.04 року (перший платіж 7’669 USD).

З огляду на наведене, грошове зобов’язання Покупця перед Продавцем на суму 210’467 USD на момент прийняття рішення суду – не виконане, на порушення статей 53 та 59 КДМКТ, які передбачають, що Покупець зобов’язаний сплатити вартість Товару і прийняти поставку Товару згідно з вимогами Договору та КДМКТ, причому виконання грошового зобов’язання має бути здійснене у день, який встановлено Договором, без необхідності якогось запиту або виконання яких-небудь формальностей з боку Продавця.

Абзацом е) пункту 3 Договору передбачено, що Продавець у разі невиконання Покупцем зобов’язань за Договором (в першу чергу грошових) має право припинити фінансування (кредитування) Покупця розстроченням основного платежу та вправі вимагати відшкодування всієї суми боргу без подальшого повідомлення Покупця. Аналогічні правила встановлені статтями 61-62 КДМКТ. Повідомлення Продавця від 26.01.06 року про погашення всієї суми боргу надіслане Покупцеві 26.01.06 року, що підтверджено поштовою квитанцією TNT № GE433963250WW.

З огляду на наведене, суд вважає правомірною вимогу позивача сплатити одночасно всю суму боргу з урахуванням процентів та господарських санкцій.

Прострочення Покупцем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням дев’яти процентів річних з простроченої суми за весь час прострочення, на підставі пункту 3 Договору, а також частини 5 статті 73 КЗПШ та статті 78 КДМКТ. За розрахунком позивача, який перевірено судом, сума дев’яти процентів річних з простроченої суми за період з моменту виникнення права вимоги за кожним з періодичних платежів до 12.02.07 року становить 31’461,05 USD.

Прострочення Покупцем грошового зобов’язання за умовами пунктів 3 і 5 Договору, а також статтями 160, 161 та 163 КЗПШ тягне за собою також обов’язок сплати пені у розмірі 3% річних від суми боргу за весь період прострочення та штрафу 0,5% вартості Товару за кожен наступний тиждень прострочення, але не більше 4% вартості Товару. Позивачем заявлено вимогу щодо сплати санкцій у розмірі, передбаченому Договором, що відповідає змісту підрозділу 1 абзацу ІІ статті 163 КЗПШ, яка визначає, що договірні санкції можуть бути встановлені сторонами у будь-якому розмірі. Судом арифметично перевірено вимогу позивача стосовно стягнення пені у розмірі 10’487,36 USD та штрафу 13’180 USD (4%) нарахованих у період з моменту виникнення права вимоги до 12.02.07 року, у зв’язку з чим встановлено відповідність порядку нарахування умовам Договору та КЗПШ, через що зазначені вимоги також підлягають задоволенню.

Загальна сума стягнення за позовом у справі становить 265’595,41 USD, що виходячи з офіційного курсу долара США до гривні (5,05) за даними Національного банку України станом на 12.02.07 року становить 1’341’256,82 грн.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Покупцем умов Договору, а також порушення норм КЗПШ та КДМКТ, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів купівлі-продажу (поставки) за матеріальним правом Швейцарії.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача.

На підставі наведених норм міжнародного та національного матеріального права, керуючись ст.ст.1, 4, 22, 33, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов компанії „BOBST SA” до товариства з обмеженою відповідальністю „Поліграфічне підприємство „Експрес” про стягнення суми заборгованості за поставлений товар з урахуванням процентів за користування чужими грошовим коштами, штрафу та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 1’341’256,82 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Поліграфічне підприємство „Експрес” на користь компанії „BOBST SA” суму боргу та санкцій у розмірі 1’341’256,82 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 13’412,57 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.