ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.2007
Справа  № 15/28

За позовом
Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю „Етрус”, м. Дубляни Львівської області

до приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Ужгород

про стягнення
35530,85 грн., в тому числі 28515,96 грн. основного боргу за поставлений
товар згідно договору НОМЕР_1, 4926,40 грн. пені, 521,83 грн. штрафу та 1566,66
грн. 3% річних,

Суддя -голова господарського суду
Ващиліна Н.М.

Представники сторін:

від позивача -не
з'явився;

від відповідача -
ОСОБА_2, представник по довіреності НОМЕР_2

СУТЬ СПОРУ: cпільним
українсько-польським підприємством товариством з обмеженою відповідальністю
„Етрус” заявлено позов до приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення 35530,85
грн., в тому числі 28515,96 грн. основного боргу за поставлений товар
згідно договору НОМЕР_1, 4926,40 грн. пені, 521,83 грн. штрафу та 1566,66 грн.
3% річних.

Позивач просить стягнути на його
користь з відповідача заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового зобов'язання в частині оплати поставленого
згідно з договором товару. Також, у відповідності до договору та ст. 625
Цивільного кодексу України нарахував штрафні санкції (пеню, штраф) та 3%
річних.

Представник відповідача у відзиві на
позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю.
Вважає, що розхідні накладні не є товаророзпорядчими документами, тому не
засвідчують факт отримання відповідачем товару. Також, представник відповідача
зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні з
позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення відповідача,

СУД ВСТАНОВИВ:

01 березня 2004 між cпільним  українсько-польським підприємством
товариством  з  обмеженою
відповідальністю  „Етрус”   в
особі  генерального

Продовження рішення господарського
суду Закарпатської області від 29.05.2007 року по справі 15/28

директора ОСОБА_3 (продавець) та
приватним підприємцем ОСОБА_1 (покупець) укладено договір НОМЕР_1, за умовами
якого продавець зобов'язався передати у власність покупця товар, а останній
зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

У відповідності до вказаного договору
приватному підприємцю ОСОБА_1 було поставлено товару та надано транспортних
послуг на загальну суму 104365,13 грн. Вказане підтверджується розхідними
накладними, підписаними сторонами договору та скріпленими їх печатками, а саме:
НОМЕР_3 на суму 13227,58 грн., НОМЕР_4 на суму 12309,12 грн., НОМЕР_5 на суму
15873,28 грн., НОМЕР_6 на суму 10785,04 грн., НОМЕР_7 на суму 14283,29 грн.,
НОМЕР_8 на суму 10027,92 грн., НОМЕР_9 на суму 12879,98 грн., НОМЕР_10 на суму
12433,92 грн., НОМЕР_11 на суму 945,00 грн.; а також актами здачі-прийомки
виконаних робіт, зокрема, НОМЕР_12 на суму 500,00 грн., НОМЕР_13 на суму 550,00
грн., НОМЕР_14 на суму 550,00 грн.

Відповідач частково оплатив
поставлений товар та надані транспортні послуги у сумі 73050,00 грн. та
повернув товар на суму 2799,17 грн.

За даними позивача на день подання
позовної заяви заборгованість відповідача склала 28515,96 грн.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України від 16.01.03 №436-IV з наступними змінами та
доповненнями, ст. 526 Цивільного кодексу України від 16.01.03 №435-IV з
наступними змінами та доповненнями, господарське зобов'язання (зобов'язання)
має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу
України від 16.01.03 №435-IV за договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу підтверджені належними
доказами.

Твердження відповідача про
недоведеність вимог позивача щодо отримання відповідачем товару до уваги не
приймаються з огляду на наступне.

Розхідні накладні підписані обома
сторонами, скріплені їх печатками, тому засвідчують факт переходу права
власності на товар до приватного підприємця ОСОБА_1 Крім того, відповідач
частково оплачував поставлений товар, чим також визнав отримання товару.

Продовження рішення господарського
суду Закарпатської області від 29.05.2007 року по справі 15/28

Доводи представника відповідача про
те, що відпуск товару відповідачу мав здійснюватися за довіреністю одержувача,
необґрунтовані. Положення Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України №99 від 16.05.96, зареєстрованою в Мінюсті
України №293/1381 від 12.06.96 поширюються
на  підприємства,  установи
та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи
та  представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (пункт 1). Згідно з дефініцією „довіреність” за п. 3
ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Отже правовим нонсенсом буде видача довіреності приватним підприємцем самому
собі.

Припущення представника відповідача
про пропуск позивачем строку позовної давності, у  межах
якого  він  може звернутися до суду з вимогою про захист
свого права або інтересу, є хибним.

Згідно з п. 4.1 договору, укладеного
між позивачем та відповідачем,
розрахунок за даним договором проводиться шляхом перерахування грошей на
р/р продавця не пізніше 14 календарних днів після отримання товару. З позовом
СП ТОВ „Етрус” звернувся 03 квітня 2007 року. Перші поставки товару здійснені
позивачем 06  березня 2004 року. Отже,
товар за розхідною накладною НОМЕР_3 на суму 13227,58 грн. та актом
здачі-прийомки виконаних робіт НОМЕР_12 на суму 500,00 грн. мав бути оплаченим
до 20 березня 2004 року. Протягом вказаного періоду та в подальшому
відповідачем частково перераховувалися грошові кошти (арк. спр. 5), а оскільки
сторонами у договорі не погоджено порядку зарахування сплачених коштів, перебіг
позовної давності розпочався через 14 днів після дати останньої поставки товару
відповідачу за розхідною накладною від 31.08.04.

Позовні вимоги відповідачем не
спростовані, тому підлягають задоволенню: порушене право позивача підлягає
захисту судом шляхом стягнення з відповідача на його користь 28515,96 грн.
основного боргу.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору позивачем нараховано до сплати пеню, штраф, три
проценти річних від простроченої суми.

У п.7.2. договору сторони
передбачили, що у випадку прострочення термінів оплати отриманого товару
покупець сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочки.
Згідно з розрахунком розміру пені (арк. спр. 6) позивачем взято період з 21
березня 2006 року по 20 березня 2007 року.

Однак, за правилами п. 6 ст. 233
Господарського кодексу України у кореспонденції з нормами п.п. 1 п. 2 ст. 258
Цивільного кодексу України нарахування штрафних
санкцій  за  прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано;
до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Отже період, за який нараховано пеню,
визначено позивачем невірно - з позовом про стягнення штрафних нарахувань
належало звернутись позивачу до 01 вересня 2005 року.

Продовження рішення господарського
суду Закарпатської області від 29.05.2007 року по справі15/28

З огляду на викладене, у задоволенні
позовних вимог про стягнення пені належить відмовити.

З цих же підстав не підлягає
задоволенню вимога про стягнення штрафу у розмірі 0,5 % від суми договору,
нарахованого позивачем у відповідності до п. 7.3 договору.

У зв'язку з порушенням відповідачем
грошового зобов'язання на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач
просить стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 1566,66 трьох процентів річних
від простроченої суми. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України
нараховані позивачем відсотки підлягають стягненню з відповідача на користь
позивача. Вказані вимоги також відповідачем не спростовані, підтверджені
належними доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД  ВИРІШИВ:

1.
Позов задоволити частково.

2. Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь спільного українсько-польського
підприємства товариства з обмеженою відповідальністю „Етрус”, вул. Львівська,
буд. 11, м. Дубляни Львівської області (р/р №4373 в Синівському без
балансовому відділенні філії „Львівське Центральне відділення Промінвестбанку”,
МФО 325633, ) суму 30082,62/Тридцять тисяч вісімдесят
дві/грн. 62 коп., в тому числі 28515,96 грн. основного боргу та 1566,66 грн. 3%
річних, а також суму 302,60/Триста дві/грн. 06 коп. у відшкодування витрат по
сплаті державного мита та 100,30/Сто/грн. 30 коп. у відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.
У задоволенні позовних вимог про стягнення 4926,40 грн. пені та 521,83
грн. штрафу відмовити.

4. Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя
Н.М. Ващиліна