ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.07 р.                                                                                 Справа № 7/341а

Суддя господарського суду Донецької області Малашкевич С. А. при секретарі судового засідання Волобуєвій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справуЗа позовом: Акціонерного товариства закритого типу „Донбаспромелектромонтаж” м. Донецьк

До відповідача: Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполь Донецької області

Про: визнання недійсними податкових повідомлень-рішень та визнання противоправними дій суб’єкта власних повноважень

за участю:

від позивача - Криворучко В.Ж.- представ за довір;

від відповідача -Тихомирова Н.Д. - представ за довір; Мозговая Н.А. -представ за довір; Анісімова Н.М. -представ. за довір.;

Встановив:

Акціонерне товариство закритого типу „Донбаспромелектромонтаж” м. Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції у м. Маріуполь про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 20.01.2006 р., № /1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 27.07.2006 р., № /0 від 20.01.2006 р., № /1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 24.07.2006 р., № /0 від 21.01.2006 р., № /1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 24.07.2006 р., № /0 від 21.01.2006 р., № /1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 24.07.2006 р., № /0 від 21.01.2006 р., № 000152342/1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 24.07.2006 р. та визнання противоправними дій Жовтневої МДПІ щодо проведення позапланової виїзної документальної перевірки в період з 08.12.2006 р. по 28.12.2006 р. МСУ „Електромонтаж” № 415 Акціонерного товариства закритого типу „Донбаспромелектромонтаж”.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неправомірне визначення податковим органом суми податкових зобов'язань і фінансових санкцій, прийняття оспорюваних повідомлень-рішень, які суперечать податковому законодавству.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, посилаючись на проведення позапланової виїзної перевірки позивача на законних підставах з урахуванням приписів Закону України „Про державну податкову службу”. Відповідач зазначив, що оспорювані податкові-повідомлення рішення, були прийняті внаслідок виявлених порушень позивачем норм чинного податкового законодавства.

Судом досліджені наступні документи, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог: свідоцтво про державну реєстрацію від 03.11.1994 р., довідка управління статистики № 7-25-580, свідоцтво про взяття на облік платника податку № 07261201, № 07597416, акт № 20/23-6/01417067 від 12.01.2006 р., податкові повідомлення-рішення № /0 від 20.01.2006 р., № /1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 27.07.2006 р., № /0 від 20.01.2006 р., № /1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 24.07.2006 р., № /0 від 21.01.2006 р., № /1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 24.07.2006 р., № /0 від 21.01.2006 р., № /1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 24.07.2006 р., № /0 від 21.01.2006 р., № 000152342/1 від 16.03.2006 р., № /2 від 09.06.2006 р., № /3 від 24.07.2006 р., довідка управління статистики № 101-3946, акт звірки в період з 01.01.2003 р. по 30.06.2005 р., платіжні вимоги, платіжні доручення, виписки з банківських рахунків, рішення № 20414/10/10-013 від 03.09.2004 р., лист № 13872/10/25-013-5 від 26.08.2004 р., супровідний лист № 19849/10/15-113-2 від 03.08.2004 р., лист № 14052/10/10-013 від 19.07.2004 р., скарга № 167 від 14.07.2004 р., лист № 13683/10/10-013 від 13.07.2004 р., скарга № 161 від 05.07.2004 р., лист № 15825/10/15-113-1 від 25.06.2004 р., скарга № 160 від 22.06.2004 р., податкове повідомлення-рішення № /0 від 15.06.2004 р., № /0/0 від 15.06.2004 р., акт № 325/15-113-1 від 15.06.2004 р., розрахунок нарахування сум податку, розрахунок штрафних санкцій, лист Державного комета України з питань регуляторної політики та підприємництва № 8437 від 02.12.2004 р. та інші.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд встановив.

Акціонерне товариство закритого типу „Донбаспромелектромонтаж” м. Донецьк зареєстровано як суб’єкт підприємницької діяльності  від 03.11.1994 р. Виконавчим комітетом Донецької міської ради, про що видано відповідне свідоцтво. Акціонерне товариство закритого типу „Донбаспромелектромонтаж” має у своєму складі структурний підрозділ без права юридичної особи—Маріупольське спеціалізоване управління „Електромонтаж № 415”, яке обліковується як платник податків в Жовтневій міжрайонній державної податкової інспекції у м. Маріуполь.

Жовтневою міжрайонною державною податковою інспекцією м. Маріуполь було проведено позапланову виїзну перевірку структурного підрозділу АТЗТ «Донбасспромэлектромонтаж» Маріупольського спеціалізованого управління «Електромонтаж № 415» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів в період з 01.07.2002 по 30.06.2005.

Перевіркою були встановлені, в числі інших, порушення норм Законів України “Про податок на додану вартість”, “Про податок з доходів фізичних осіб”.

За наслідками перевірки було складено акт перевірки від 12.01.2006 р. № 20/23-6/0141-4067 (далі “акт перевірки”), на підставі якого були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

-          від 20.01.2006 р. №  /0 (далі рішення № 517/0) про визначення податкового зобов’язання в сумі 217,39 грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 434,78 грн. по податку з доходів фізичних осіб;

-          від 20.01.2006 р. № /0 (далі рішення № 72/0) про визначення податкового зобов’язання з ПДВ в сумі 1869 грн., з яких 1219 грн. – основний платіж, 650 грн. – штрафна санкція;

-          від 21.01.2006 р. № /0 (далі рішення 172/0) про нарахування штрафа в сумі 2084,35 грн. за прострочку сплати узгодженого ПДВ;

-          від 21.01.2006 р. № /0 (далі рішення № 162/0) про нарахування штрафа в сумі в сумі 1460,91 грн. за прострочку сплати узгодженого ПДВ;

-          від 21.01.2006 р. № /0 (далі рішення № 152/0) про нарахування штрафа в сумі 58344,31 грн. за прострочку сплати узгодженого ПДВ;

Перелічені рішення оспорювалися позивачем в адміністративному порядку, у т.ч.  до податкових органів вищого рівня.

За наслідками адміністративного оскарження відповідачем були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

по податку з доходів фізичних осіб

-          від 13.03.2006 р. № /1 (далі рішення № 517/1) в сумі 652 грн.17 коп. (217грн. 39коп. – основний платіж, 434грн. 78 коп. – фінансова санкція); від 09.06.2006 р. № /2 (далі рішення № 517/2) в сумі 660 грн. 06 коп. (220 грн. – основний платіж, 440грн. 04 коп. – фінансова санкція); від 24.07.2006 р. № /3 (далі рішення 517/3) в сумі 660 грн. 06 коп.;

по податку на додану вартість

-          від 16.03.2006 р. № /1; від 09.06.2006 р. № /2; від 24.07.2006р. № /3 (далі рішення 72/1; 72/2; 72/3), якими визначені податкові зобов’язання в сумі 429, 00 грн. (259, 00 грн.—основний платіж, 170, 00 грн.—фінансові санкції).

-          від 16.03.2006 р. № /1; від 09.06.2006 р. № /2 про застосування штрафної санкції в сумі 49 078, 00 грн. за прострочку сплати узгодженого зобов’язання; від 24.07.2006 р. № /3 по штрафній санкції в сумі 61 857, 27 грн. за це ж порушення;

-          від 16.03.2006 р. № /1; від 09.06.2006 р. № /2 про застосування штрафної санкції в сумі 10 372, 97 грн. за прострочку сплати узгодженого податкового зобов’язання; від 24.07.2006 р. № /3 по штрафній санкції в сумі 10 020, 10 грн. за це ж порушення.

Позивачем, в адміністративному позові, предметом оскарження вищевказані податкові повідомлення-рішення, а також дії відповідача по проведенню позапланової виїзної перевірки.

Вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів.

Рішеннями від 21.01.2006 р. №№ 152/0, 162/0, 172/0; від 16.03.2006 р. №№ 152/1, 162/1, 172/1; від 06.06.2006 р. №№ 152/2, 162/2, 172/2; від 24.07.2006 р. №№ 1542/3, 162/3, 1721/3 структурному підрозділу позивача були нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов’язання з ПДВ за період з жовтня 2002 року по квітень 2004 року.

Разом з тим, таке порушення вже встановлювалось відповідачем раніше, під час перевірки цього ж структурного підрозділу позивача, за наслідками якої був складений акт перевірки від 15.06.2004 р. № 325/15-1134.

Такий акт перевірки став підставою для застосування до Маріупольського СУ «Електромонтаж» № 415 ЗАТ «Донбасспромэлектромонтаж» відповідних штрафних са6нкцій за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов’язання. Зазначені штрафні санкції в загальній сумі 79 575, 00 грн. були застосовані податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 15.06.2004 р. №№ /0; /0; /0. Позивачем були оскаржені перелічені рішення відповідача в адміністративному порядку, та одна із скарг (від 16.08.2004 р. № 173) була задоволена за підставами, визначеними ч. 3  п.п. 5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” (№ 2181), у зв’язку з не відсилкою платнику податків вмотивованого рішення по скарзі протягом строків, визначених законом. При зазначених обставинах, скарга позивача вважалась задоволеною ,а оспорювані в ній податкові повідомлення-рішення скасованими.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються та доводяться документальними доказами, наданими позивачем, у тому числі рішенням від 03.09.2004 р. № 20414/10/10-013 ДПІ у м. Маріуполь про результати розгляду скарги.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повторна перевірка платника податків з тих самих питань, які вже були предметом перевірки передбачена лише у виняткових випадках, визначених податковим законодавством. Відповідач не навів та не довів наявність законодавчо-визначених підстав для проведення повторної перевірки позивача з питання дотримання граничних строків сплати узгоджених податкових зобов’язань з ПДВ за жовтень 2002 року—квітень 2004 року. Тобто, дії відповідача в цій частині, не узгоджуються з приписами Конституції України та чинного законодавства.

Не передбачено нормами Закону № 2181 й притягнення платника податків повторно до відповідальності, яка до нього вже застосовувалась за ті ж самі порушення податкового законодавства. В разі скасування прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень незалежно від підстав такого скасування, зазначений закон не передбачає прийняття нових податкових повідомлень-рішень з тих самих підстав та по тих же порушеннях.

За перелічених обставин відповідач, при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень, вийшов за межі своїх повноважень та застосував спосіб притягнення позивача до відповідальності (повторно), не передбачений законодавством.

Окрім того, оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями в січні 2006 року позивачу нараховані штрафні санкції за порушення граничних стоків сплати узгоджених податкових зобов’язань, у т.ч., жовтня-грудня 2002 року. Проте, визначення таких штрафних санкцій відбулося поза межами, встановленого ст. 15 Закону 2181, строку давності.

Пунктом 15.1 ст.15 Закону  №2181 встановлено, що податковий орган, за винятком  випадків, визначених п. п. 15.1.2 цього пункту, має право  самостійно визначити суму податкових зобов’язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така  податкова декларація була надана пізніше-за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов’язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов’язання, а спір стосовно такої декларації  не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 1.3 ст.1 Закону №2181 штрафна санкція - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового  зобов’язання  (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

На підставі  п. п. 17.1.7, п.17.1 ст. 17 Закону №2181, у разі несплати платником податків узгодженої суми податкового зобов’язання  протягом граничних строків, визначених цим  Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у встановлених розмірах.

Пунктом 17.3 ст. 17 Закону №2181 визначено, що сплата (стягнення) штрафних санкцій,  передбачених статтею 17 цього Закону, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум. Тому при визначенні та сплаті          (стягненні) штрафних санкцій по ст. 17 Закону №2181 повинні застосовуватися ті ж самі процедури, які встановлені для визначення, сплати (стягнення) податкового зобов’язання ,у тому числі правила ст. 15 цього Закону.

З системного аналізу норм Закону №2181 слідує, що п.п.15.1.1 ст. 15 Закону обмежує 1095 днями право податкового органу самостійного визначення зобов’язання як по сплаті (стягненню) податків так і по штрафних санкціях, у тому числі й тих, що передбачені ст. 17 цього Закону. За таких умов, відповідач безпідставно при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень не врахував положення ст. 15 Закону №2181

Вимоги позивача про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 20.01.2006 р. № 72/0, від 16.03.2006 р. № 72/1, від 09.06.2006р. № 72/2, від 24.07.2006 р. № 72/3 про визначення податкового зобов’язання з ПДВ, задоволенню не підлягають.

Перевіркою було встановлено порушення п.п. 7.2.1 е п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” при оподаткуванні господарської операції з СТО СП ЗАТ „Донецьк-Лада”. Зокрема, позивачем, в липні 2003 року було включено до складу податкового кредиту цього періоду 259 грн. податку на додану вартість за податковими накладними від 23.07.2003 р. № 281 та від 24.07.2003 р. № 282, отриманих від вказаного вище контрагента. Разом з тим, в акті відображені порушення встановленого порядку заповнення податкової накладної, а саме не вказано назви об’єкту відносно якого здійснено ремонт, кількість відремонтованих деталей, їх вартість, або кількість та вартість запасних частин, використаних при здійсненні ремонту.

Відсутність в податковій накладній перелічених в акті перевірки відомостей суперечить вимогам п.п. 7.2.1 е п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про ПДВ”, який встановлює перелік обов’язкових відомостей, які повинні відображатися в податковій накладній. Без належного заповнення, податкова накладна не може бути підставою для включення сум ПДВ, що в ній вказані, до складу податкового кредиту платника податку.

Позивачем не були надані суду первинні документи стосовно господарських операцій, за якими виписані перелічені податкові накладні. Отже, позивачем не спростовані висновки акту перевірки в цій частині, які є доказом правомірного визначення податкових зобов’язань з ПДВ у сумі 259 грн. та штрафних санкцій в сумі 170, 00 грн.

За таких умов, податкові повідомлення-рішення від 16.03.2006р., 09.06.2006 р. №№ 72/1; 72/2; 72/3 прийняті правомірно  не підлягають визнанню недійсними. Стосовно податкового повідомлення-рішення від 20.01.2006 р. № 72/0, слід зазначити, що воно було прийнято на більшу суму, але наступними рішеннями, після адміністративного оскарження, сума податкового зобов’язання була зменшена, а тому, згідно п.п 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону № 2181, таке податкове повідомлення вважається відкликаним. Отже, вимоги про визнання його недійсним, також не задовольняються.

Податкові повідомлення-рішення від 20.01.2006 р., 16.03.2006 р., 09.06.2006 р., 24.07.2006 р. №№ 51/0, 51/1, 51/2, 51/3 були прийняті за порушення позивачем п.п 4.2.9 г, п. 4.2.10, п. 4.2 ст. 4, п. 3.4 ст. 3, п.п. 6.1.1 п. 6.1, п.п. 6.3.2 п. 6.3, п.п. 6.5.1 п.п. 6.5.2 а п. 6.5 ст. 6 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”. А саме, при перевірці правильності і своєчасності застосування соціальної пільги для працівників підприємства звільнених із списку громадян, які користуються пільгами по податку на доходи з фізичних осіб з наявністю підтверджуючих документів для надання пільг, встановлено не утримання податку з доходів фізичних осіб за січень, лютий, квітень 2004 р. у сумі 39, 99 грн. Також, у сукупний дохід робітника підприємства не включена сума адміністративного штрафу перерахованого за рахунок коштів підприємства в червні 2005 р. у сумі 85 грн., не утримання податку з доходів фізичних осіб в червні 2005 р. склало 12грн.56коп. Крім того, згідно наданим до перевірки документам про застосування соціальної пільги, як самотня матір, позивачем була невірно застосована податкова соціальна пільга за наслідками звітного податкового 2004 року, до нарахованого місячного доходу робітника з січня 2004 року у вигляді заробітної плати, донарахована сума податку з доходів фізичних осіб 146.75 грн. Зазначені порушення описані в акті перевірки, та додатках до нього, зокрема додатках № 2(4), 5(7). Тобто, слід вважати їх належним чином зафіксованими перевіряючими та підтвердженими актом перевірки. У зв’язку з чим, не беруться до уваги доводи позивача з цього приводу викладені в позовній заяві.

Стосовно доводів позивача про посилання в оспорюваних рішеннях на застосування фінансових санкцій по прибутковому податку, слід зауважити наступне. Дійсно в перших двух податкових повідомленнях-рішеннях (від 20.01. та 16.03.2006 р.) вказано про те, що фінансові санкції застосовані по прибутковому податку. Разом з тим, в цих же податкових повідомленнях-рішеннях вказується на порушення Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” та його норм за якими позивач притягується до відповідальності. Податок з доходів фізичних осіб був впроваджений законодавцем на заміну податку на прибуток, тобто це аналогічний податок. Отже, лише невірне (старе) вказання назви податку в перших двох рішеннях не може бути підставою для визнання їх недійсними, якщо вони по суті є правомірними. До того ж, в наступних рішеннях, що приймалися після адміністративного оскарження, зазначена помилка була відповідачем виправлена.

Інших підстав  визнання недійсними таких податкових повідомлень-рішень, позивач не наводить, висновки по суті порушень документальними доказами не спростовує. Отже, слід вважати доведеним і підтвердженим актом перевірки правомірність визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на доходи фізичних осіб.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 7 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, ст. ст. 5,6,,15,17 Закону України “Про порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст. ст. 71,71,79,86,94,158,159,160,162,163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства закритого типу „Донбаспромелектромонтаж” м. Донецьк до Жовтневої МДПІ м. Маріуполя задовольнити частково.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення, приняті Жовтневою МДПІ м. Маріуполя:

-          від 21.01.2006 р. № /0 , від 16.03.2006 р. № /1, від 09.06.2006 р. № /2, від 24.07.2006 р. № /3 про застосування до Маріупольського СУ “Електромонтаж № 415” АТЗТ “Донбаспромелектромонтаж” штрафних санкцій з ПДВ у сумі 61857,27 грн.;

-          від 21.01.2006 р.№ /0, від 16.03.2006 р. № /1, від 09.06.2006 р. № /2, від 24.07.2006 р. № /3 про застосування до Маріупольського СУ “Електромонтаж № 415” АТЗТ “Донбаспромелектромонтаж” штрафних санкцій з ПДВ у сумі 10020,10 грн.;

-          від 21.01.2006 р. № /0, від 16.03.2006 р. № /1 від 09.06.2006 р., від 24.07.2006 р. № /3 до Маріупольського СУ “Електромонтаж № 415” АТЗТ “Донбаспромелектромонтаж” штрафних санкцій з ПДВ у сумі 2002,00 грн.

Визнати неправомірними дії Жовтневої МДПІ м. Маріуполя в частині повторної перевірки Маріупольського СУ “Електромонтаж № 415” АТЗТ “Донбаспромелектромонтаж”  з питання дотримання граничних строків сплати узгоджених податкових зобов’язань з ПДВ за період жовтень 2002 р. – квітень 2004 р., та в частині дій по повторному застосуванню штрафних санкцій за порушення граничних строків  сплати за вказаний період.

В решті частини позовних вимог – відмовити

Стягнути з Державного бюджету України  на користь Акціонерного товариства закритого типу “Донбаспромелектромонтаж” () 83023, вул. Кабардинська, 2, м. Донецьк (інші відомості в матеріалах справи відсутні) судові витрати у розмірі 1,70 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена у повному обсязі 22.01.2007 р.

Суддя                                                                                                Малашкевич С.А.