ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2007 р.
Справа № А-3/216

Господарський суд Івано-Франківської області в складі

судді Фрич М.М.

При секретарі судового засідання Сивак І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом
Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Івано-Франківськ, вул. Гуцульська, 9

до відповідача
ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах», м. Київ вул. Народного ополчення, 3 в особі Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 34

Представники:

Від відповідача:  Саракун І. Б. - юрисконсульт, (довіреність № 1-562 від 28.11.2006 року)

Від позивача:  Юхменко Д.М.-представник, (довіреність №01-195/718 від  15.06.06року)

Суть спору: заявлено позов про стягнення з відповідача 16532грн. 20коп. адміністративно-господарських санкцій.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись при цьому на:

–          ст. 19 Закону України ”Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, відповідно до якого для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця;

–          невиконання відповідачем у 2005 році встановленого ст. 19 Закону нормативу робочих місць, внаслідок чого відповідачу, згідно поданого розрахунку, було нараховано адміністративно-господарські санкції в сумі 16532,20грн.;

–          порушення відповідачем ч. 4 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, яка встановлює обов”язок сплачувати адміністративно-господарські санкції в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиві проти заявлених вимог заперечує, вказуючи при цьому на:

–          ч. 1 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції від 01.01.06р., згідно якої, працевлаштування інвалідів здійснюється органами центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів;

–          відсутність у відповідача статусу юридичної особи;

–          статтю 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”,  відповідно до якої, сплата штрафних санкцій проводиться за рахунок прибутку, який залишається в розпорядженні підприємства після сплати всіх податків і зборів, який за доводами сторони, відсутній.

Суд, враховуючи пояснення представників сторін, матеріали справи та вимоги діючого законодавства, вважає за правильне в спірному випадку вказати на наступне:

Стаття 19 Закону України ”Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі –Закон) встановлює норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для 1) підприємств, 2) установ, 3) організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Частина 4 ст. 62 Господарського кодексу України встановлює, що підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Згідно ч. 1 ст. 80 Господарського кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Виходячи із змісту ст.ст. 62, 80 Господарського кодексу України (які встановлюють загальні положення про підприємство) та беручи до уваги ст. 19 Закону, яка передбачає норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів саме для підприємств, установ, організацій, суд приходить до висновку, що норматив по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів установлюється для підприємств, установ, організацій, тобто юридичних осіб, які створені і зареєстровані у встановленому законом порядку, а не для філій чи структурних підрозділів. І саме підприємство, як юридична особа, повинно нести відповідальність (у вигляді сплати адміністративно-господарських санкцій) у випадку порушення ст. 19 Закону, що підтверджується:

–          ст. 20 Закону, яка встановлює, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції;

–           п. 1 “Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів” (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 р. N 1767), відповідно до якого Цей Порядок визначає механізм сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями незалежно від форми власності і господарювання (далі - підприємства) штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до ч. 4 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

При цьому, згідно представленої в матеріали справи Довідки з Єдиного Держаного реєстру підприємств і організацій України № 72 та Положення, відповідач здійснює свою діяльність без права юридичної особи, як філія.

Поданий позивачем розрахунок адміністративно-господарських санкцій стосується саме Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», відокремленого структурного підрозділу (філії), а не як підприємства - юридичної особи.

При цьому відповідач не є юридичною особою, а структурним підрозділом (філією), що підтверджується поданими в справі доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в спірному випадку Відповідач –Івано-Франківська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру»,  яка здійснює свою діяльність без права юридичної особи, як філія (що підтверджується матеріалами справи), не може відповідати за зобов”язанням юридичної особи по сплаті адміністративно-господарських санкцій, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Факт подачі звітності стороною, яка не є юридичною особою, за формою № 10-ПІ, не є підставою для стягнення з неї штрафних санкцій.

З  огляду  на  викладене  та  керуючись ст. 124 Конституції України,  ч.ч. 1, 4 ст. 62, ч. 1 ст. 80 Господарського кодексу України, ст. 19, 20 Закону України ”Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, п. 1 “Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів” (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 р. N 1767),  ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив

в позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

На постанову  сторони мають право подати  заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі- з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ                                                                                М.М. Фрич

постанова підписана 17.01.07

Виготовлено в «Діловодстві»

Кучер Н.М.