ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

11 квітня 2007 р.           Справа 4/87-07

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючого:            судді В. Білоуса

При секретарі судового засідання А. Логінова

за участю представників:

позивача :    С. Шешко  - за довіреністю

відповідача : Д. Гуцалюк –за довіреністю

прокуратури : А. Москаленко - помічник  військового прокурора Вінницького гарнізону

інші :

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№1114

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом : Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах  держави МО  України -  в особі  Військової частини А 3091, м. Бердичів, Житомирська область до Відкритого  акціонерного товариства "Промжитлосільбуд", м. Вінниця про  стягнення 22700 грн. 50 коп., в т. р. 21880 грн. боргу  за  проживання   людей  в гуртожитку  в листопаді 2005р. -  листопаді 2006р. згідно  договору  найму  жилого  приміщення  від 08.07.2005р., 164 грн. 10 коп.  пені  за прострочення  в оплаті , 656 грн. 40 коп.  –3% неустойки  за  невиконання  зобов»язаннь,  -

ВСТАНОВИВ :

Відповідач у відзиві на позов, наданому з порушенням строку встановленому  в ухвалах суду  і поданому  безпосередньо  в судовому засіданні  11.04.2007р., та його представник   в судовому засіданні проти позову  заперечили. Покликалися на те, що  відповідно  до умов договору  плата  за найм  приміщення  встановлена   в розмірі  10  грн. за одну  людину  за добу, але  позивач не  надав  доказів  того, що  працівниками  відповідача  проживали  в гуртожитку  в зазначений  в рахунках  терміни. Стверджує, що  працівники  відповідача  відповідно до  посвідчень  про відрядження  проживали  у гуртожитку  лише  в робочі  дні та неповний  місяць – в листопаді 2005р. 9 чоловік – вартість проживання  згідно  кількості  чоловік  які  проживали  та кількості  днів проживання, плати  проживання  вказаної  в договорі  - 10 грн. за даними  позивача  складала  1310 грн.; в грудні 2005р., - 7 чоловік -  оплата 1310 грн.; у січні  2006р. -  3 чоловіки – оплата 160 грн.; у лютому  , березні 2006р. – працівники не  відряджалися; у квітні 2006р. – 4 чоловіки -  оплата 480 грн; у травні 2006р. – 2 чоловіки -  оплата 200 грн.; у червні 2006р. – 5 чоловік – оплата  440 грн.; у липні 2006р. – 4 чоловіки -  оплата 480 грн.;  у серпні 2006р. – 4 чоловіки – оплата 320 грн.; у вересні 2006р. – 4 чоловіки – оплата 480 грн. Стверджує, що за  період  з листопада 2005р. по вересень 2006р. відповідач  був зобов»язаний  за проживання працівників  у гуртожитку  сплатити позивачу  5180 грн. Вказує, що платіжними дорученнями № 302 від 16.10.2006р.,  № 242 від 02.11.2006р.,  № 451 від 27.12.2006р. в рахунок  погашення  заборгованості  і передплати  позивачеві  були  перераховані  кошти  в сумах 930 грн., 10000 грн. , 5000 грн., а всього  15930 грн., що на 10750 грн. більше  ніж  необхідно  було  заплатити позивачу.

В обґрунтування  своїх заперечень, розрахунку  розміру  оплати за  проживання людей,  відповідач  надав щомісячні  розрахунки  за період листопад – грудень  2005р., січень, квітень – вересень  2006р. , оплати за  проживання  працівників із  зазначенням  дати, прізвища працівника, кількості днів  проживання  кожним  працівником та  підлягаючої оплати  та  в обґрунтування  цих  розрахунків  надав  копії у справу, оригінали  для огляду  в  судовому засіданні  посвідчень  про відрядження  працівників ( Лукаш, Сівак, Криволонов, Строжук, Гедз, Паламарчук, Вакулін, Бачинський, І. І. Собко, Гуленко, Атаманюк, Каланійчук, Солдатов).

Прокурор, позивач, відповідач не виконали вимог  ухвал суду від 27.12.2006р., 22.02.2007р., 21.03.2007р. щодо  надання  доказів про проведені повні  або  часткові  розрахунки  ( платіжні доручення , банківські витяги ) станом на 10 год. 11.04.2007р.  Представник  відповідача  заявив  клопотання  про  оголошення  перерви  в судовому засіданні  для надання  додаткових  доказів  витребуваних  ухвалами суду щодо оплати. Представник  прокуратури погодився з цим  клопотанням . Представник позивача в судовому засіданні , яке розпочалося  о 10 год. 03 хв.  11.04.2007р.  був відсутній. З огляду  на те, що  відповідач покликався на  проведення  оплат  позивачу, але не надав  доказів, про це і ці докази вимагалися від всіх учасників процесу ухвалами, але не були  надані, клопотання  відповідача про оголошення  перерви  в судовому засіданні  було задоволено  і оголошено  перерву  з 10 год. 40 хв. до 14 год. 30 хв. 11.04.2007р..

В судовому засіданні  яке  розпочалося  11.04.2007р.  о 14 год. 32 хв. Представник позивача, прокурор позовні вимоги  підтримали. Покликалися  на те, що  в акті  звірки від 11.01.2007р.  відповідач  визнав борг  в сумі 5950 грн. Представник  відповідача в письмових  поясненнях заперечив  проти цього. Пояснив, що вказана в акті звірки  сума 5950 грн. не є  заборгованістю відповідача, а є приблизною сумою яка  мала   б бути  нарахована  як оплата  за проживання працівників і яка  відповідачем оплачена згідно  платіжних доручень  № 302 від 16.10.2006р.,  № 242 від 02.11.2006р.,  № 451 від 27.12.2006р. Звернув  увагу  суду на  те, що  в акті  звірки вказано  неіснуючі номери  рахунків. Представник  позивача пояснив що це описка. На запитання  суду про те, чи  складався акт  прийому – передачі  майна, вказаний в договорі найму  жилого  приміщення  від 08.07.2005р.  представник  позивача спочатку  зазначив, що такий  акт  не складався, а потім вказав про те, що  такий акт на даний час  відсутній.

Ухвалами від 27.12.2006р., 22.02.2007р., 21.03.2007р. від прокурора, позивача вимагалося  надати суду  докази  які  стверджують  статус  гуртожитку  за приміщенням  в буд. № 8  по вул.. Бр. Міхєєвих у м. Бердичеві і що це приміщення  знаходиться  у власності, користуванні позивача, осіб ( людей )  відповідача, щоденно  проживаючих у гуртожитку  в  період листопад 2005р. – листопад 2006р.  підтвердженні  відповідачем, прізвища  фізичних осіб, їх  паспортні дані,  які були  поселені  в гуртожиток  з листопада 2005р. по листопад 2007р.  та причетність  цих осіб  до  відповідача. Ці вимоги  прокурором , позивачем не виконані. Їх  представники зазначили, що  в справу  подані  всі докази, інших доказів не мають.

Вислухавши пояснення прокурора, представника позивача, відповідача , вивчивши  і дослідивши  повно, всебічно і об»єктивно  надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд на підставі  ст.. 33 ГПК України прийшов до  висновку  про те, що  позов не  підлягає задоволенню за недоведеністю прокурором,  позивачем обставин викладених в  позові  та неналежністю доказів поданих щодо кількості  людей і днів  проживання  в гуртожитку та не  доведеністю, що позивач є  власником  або володільцем  гуртожитку. До такого  висновку  суд  прийшов  з огляду на таке:

08.07.2005р. ( в кутовому штампі 09.08.2005р. № 1511, далі договір)  між позивачем  ( за договором  «Наймодавець» ) та відповідачем ( за договором  «Винаймач» ) було підписано договір найму жилого приміщення. В договорі не вказано  в особі  кого з боку  відповідача він підписується . Об»єктом найму вказано п»ять  жилих  кімнат гуртожитку в/ч А 3091 м. Бердичів, вул.. Бр. Міхєєвих, 8. Склад  майна  вказаний  в акті  прийому – передачі. Вартість  майна  яке надано  у тимчасове  користування  на одну людину   - 296 грн. Строк дії договору  з 11.07.2005р. по 11.12.2005р. При цьому  сторони погодили, що за  відсутності  заяви  однієї із сторін про припинення  або  зміну  договору  після  закінчення строку  договору  він вважається  продовженим  на  той  самий  строк. В. п. 3 договору  вказано, що  плата  встановлюється  в розмірі  10 грн.  за одну  людину  на добу. Оплата  вноситься  щомісячно наперед за  кожний  місяць. З огляду  на це  орендна  плата (  плата за найм )  за місяць  мала  визначатися  в залежності  від  кількості  людей і днів  які  мали  б  проживати  в гуртожитку  на  підставі  попередньо поданої заявки відповідача про  поселення  його людей  в гуртожиток із зазначенням прізвища, ім"я , по – батькові  людей, їх паспортних даних, дат місяця на протязі яких  вони  мають проживати  та  складання  за результатами місяця  обопільно підписаного акту  про  фактичну кількість  людей  і днів  їх проживання  в конкретному  місяці  для  того , що  б зафіксувати  і підтвердити  фактичну  кількість  проживаючих ( зі зазначенням прізвищ), днів  проживання  порівняно  із поданою  заявкою  і таким чином  вести  облік  проживаючих. Таким чином  орендна плата  ( найм )   за конкретний місяць  залежала  від  кількості   людей  і днів їх  проживання   у конкретному місяці.

З огляду на предмет  договору, вказані  в них  зобов»язання , суд  приходить до  висновку,  що договір  про  правовідносини  щодо  оренди  ( найму )  , які  регулюються  главою 58  підрозділу І розділу ІІІ книги  п»ятої  ( статті 759 - 762 ) ЦК України, параграфом  5 глави  30 розділу  5 ( статті 283 -286 ) ГК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна». При  підписанні  цього  договору  з огляду на  суб»єктивний  склад  договору  сторони  мали б  також  керуватися Законом України  «Про господарську діяльність  у Збройних Силах України» ( № 1076 – ХІV від 21.09.1999р., Порядком  надання  дозволу  військовим  частинам  Збройних Сил на  передачу  закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, затвердженого постановою КМ України від 11.05.2000р. № 778.

З огляду  на  позовні  вимоги  та заперечення проти них  причиною  виникнення спору  є різна  кількість  людей та днів проживання  в місяцях за даними  позивача та  відповідача.

Відповідно  до ст.. 33 ГПК України  кожна  сторона  має  довести  ті обставини на які  вона  посилається  як на підставі  своїх  вимог чи  заперечень . Докази  мають  подаватися  сторонами  та іншими  учасниками процесу. В ст.. 43 ГПК України  передбачено , що господарський суд  оцінює  докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується  на всебічному, повному і об»єктивному  розгляді  в судовому  процесі  всіх обставин справи і їх  сукупності , керуючись законом . Ніякі  докази  не мають  для  господарського суду  заздалегідь встановленої сили. Визнання однією  стороною фактичних даних і  обставин, якими інші  сторона  обґрунтовує свої  вимоги чи  заперечення, для  господарського суду не є обов'язковими.

В ч. 2 ст. 640 ЦК України  передбачено,  що  якщо  в акті  цивільного законодавства  для укладення  договору необхідно також  передання  майна  або  вчинення іншої дії  то договір  вважається  укладеним  з моменту  передання  відповідного майна . Відповідно  до ч. 1 ст. 795 ЦК України передання  наймачеві  будівлі або іншої капітальної споруди ( їх  окремої частини )  оформляється відповідним  документом  ( актом ), який  підписується  сторонами. Представник  позивача, прокуратури  зазначили про не складення та  відсутність  на  даний момент  акту прийому  передачі вказаного  в  п. 1 договору  найму жилого приміщення  від 08.07.2005р..

Положення  глави  59 «Найм ( оренда житла ) житла» ЦК України до  правовідносин  між сторонами  не застосовуються  з огляду  на  припис  ч. 3 ст. 810 ЦК України  згідно якій  до договору  найму  житла , крім  найму  житла , що є  об»єктом  права власності  державної  або комунальної , застосовуються  положення  цього Кодексу які регулюють найм  житла. Власником  військового майна є  держава  в особі  Міністерства оборони  України.

Оскільки  прокурором, позивачем  не доведено складання  обопільно  підписаного  сторонами акту передачі – прийому  жилих приміщень із зазначенням номерів кімнат, площі, поверху, койко – місць то тим  самим  не доведено  укладення  договору  найму  ( оренди )  приміщення, в порядку  і способі  встановленому  в ч. 2 ст. 640, ч. 1 ст. 795 ЦК України.

Відповідно  до п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.4 Положення  про  документальне  забезпечення  записів  у бухгалтерському  обліку, зареєстрованому  в МЮ України 05.06.1995р. за   № 168/704 ( надалі Положення )  господарські операції відображаються  у бухгалтерському  обліку  методом їх сукупного  безперервного документування.  Записи  в облікових  регістрах  проводяться  на підставі  первинних  документів,  створених  відповідно до  вимог  цього  Положення.  Первинні  документи -  це письмові   свідоцтва, що  фіксують  та підтверджують  господарські   операції, включаючи  розпорядження  та дозволи  адміністрації ( власника )  на їх  проведення. Господарські операції -  це факти  підприємницької  та  іншої діяльності , що  впливають  на  стан  майна  капіталу, зобов'язань  і фінансових результатів . Первинні  документи  повинні  бути  складені  у  момент  проведення  кожної  господарської  операції. Первинні  документи для  надання їм  юридичної  сили  і доказовості  повинні  мати  такі  обов'язкові  реквізити, назва  підприємства, установи від імені яких  складений  документ, назва  документа ( форми ), код  форми, дата і місце  складання, зміст  господарської операції та її  вимірники  ( у натуральному  і вартісному  виразі ), посади, прізвища,  і підписи  осіб  відповідальних за  дозвіл та  здійснення  господарської операції і складання  первинного  документа.

В п. 3 договору найму  сторони визначили  плату  в розмірі  10 грн. за  одну  людину  на добу. Таким чином, для  виставлення  рахунку  відповідачеві  на оплату  найму  приміщення, позивач, прокурор мали  б надати  первинні  бухгалтерські документи ,  які стверджували  яка  кількість  людей  із зазначенням  даних, які б  давали  можливість  ідентифікувати  людину   ( прізвище,  ім" я , по – батькові, паспортні дані ) та  в які  дати  вона  проживала в гуртожитку та причетність  людей до відповідача. Такі  докази  прокурор і  позивач суду  не надали. В обґрунтування  позовних  вимог  на доказ  оплати за найм  за місяць, кількості  людей  і днів  проживання  позивач  і прокурор надали  рахунки  № 12 від 11.11.2005р. на суму 3000 грн.  за проживання 10 - ти чоловік у листопаді  2005р. на протязі  30 діб; № 15 від 03.12.2005р.  на суму  3100 грн. за проживання  10 - ти чоловік  у грудні 2005р.  на протязі 31 доби; № 19 від 02.01.2006р. на суму 1860 грн.  за проживання  6 - ти будівельників у січні 2006р.  на протязі 31 доби; № 20 від 02.02.206р.  на суму 1680 грн.  за проживання   6-ти будівельників у лютому  2006р.  на протязі  28 днів; № 21 від 02.03.2006р. на  суму 1860 грн. за проживання  6-ти будівельників  у березні 2006р.  на протязі 31 доби; № 23 від 03.04.2006р.  на суму 1800 грн.  за проживання  у гуртожитку  6-ти будівельників у квітні 2006р. на протязі 30діб; № 27  від 10.05.2006р. на суму  1860 грн. за проживання  в гуртожитку  6-ти  чоловік  будівельників на протязі 31 доби; № 29 від 01.06.2006р.  на суму 1800 грн. за  проживання  6-ти чоловік  у червні  2006р.  на  протязі  30 діб; № 31 від 07.07.2006р. на суму 1240 грн. за  проживання  4-х чоловік  у  липні 2006р.  на протязі 31 доби; № 34 від 07.08.2006р.  на суму 1240 грн.  за проживання  4-х чоловік  у серпні 2006р.  на протязі  31 доби; №  39  від 07.09.2006р.  на суму  1200 грн. за  проживання  4-х чоловік у вересні 2006р.  на протязі  30 діб; № 37 від 31.08.2006р.  на суму 4519 грн. 80 коп.  пені  за  несвоєчасну  оплату   за проживання в гуртожитку  з 01.11.2005р.  по  31.08.2006р. ; № 34  від 07.08.2006р.  на суму 19440 грн. за  проживання  в гуртожитку  будівельників з 01.11.2005р.  по  31.08.2006р.; № 46  від 17.10.2006р.  на 20640 грн. за  проживання  в гуртожитку  будівельників  з 01.11.2005р.  по  30.09.2006р., довідку  про розрахунок  заборгованості  відповідача  в якому  додатково вказано  оплата  за жовтень  2006р.  в сумі  1240 грн. (  4 чоловіки * 10 грн. *  31 добу ). Також  надано акт  звірки  розрахунків станом на 11.01.2007р.  Всі докази  визнаються  судом  неналежними  і сумнівними  доказами. Вказані  докази   не є  первинними  бухгалтерськими  документами  про  господарські  операції. Рахунки  на оплату, довідка – розрахунок, акт звірки   є похідними  документами, які  мають  складатися  на підставі  первинних  бухгалтерських документів про господарські операції  та  відповідно  до вимог  ст.. 43 ГПК України оцінюватися  і перевірятися  судом  на  предмет  правильності  їх складання, зазначення  в них  вихідних даних ( кількості чоловік,  діб проживання ) для  визначення суми  оплати  за місяць шляхом співпоставлення  з первинними  бухгалтерськими документами про  господарські операції. Встановивши  в п. 3 договору  оплату в розмірі  10 грн.  за одну  людину  на добу ,  сторони  не  визначили  способу, механізму, документу яким  би  фіксувалася кількість  людей  та  діб  проживання  їх  в конкретному  місяці, хоча  б мали  це зробити з огляду  на  порядок  оплати визначений  в п. 3  договору ( оплата  за місяць напряму залежить від кількості  людей  та діб  проживання  за місяць ). Оскільки  цього  в договорі   сторонами  не  було   зроблено, то  в силу  вимог  п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.4 Положення  про  документальне  забезпечення  записів  у бухгалтерському  обліку  доказами  про  кількість людей  і діб  їх  проживання  за звітний  місяць мали  б бути  заява  відповідача  позивачу  про  поселення у відповідному   місяці  людей   ( будівельників )  із зазначенням  їх  прізвищ,  ім»я, по- батькові, паспортних даних, дат на  протязі  яких вони  мали  б проживати  в гуртожитку, резолюція керівника ( відповідальної  особи )  позивача  про  поселення, журнал  позивача про  фактичне  поселення до гуртожитку  і облік  фактично  прожитих діб  із зазначенням  прізвища,  ім»я, по – батькові, паспортних даних  поселених  і проживаючих  людей, даних  про дату  поселення  і звільнення  приміщення  кожною особою, засвідчені підписами  відповідальної особи за  поселення  та особи  яка  посилається, звільняє приміщення, акт  обопільно  підписаний  позивачем, відповідачем  в кінці звітного на початку  наступного  місяця про фактичну кількість  людей  і діб їх  проживання   в звітному  місяці  на підставах даних  журналу  обліку  про  поселення  і звільнення  приміщення в  гуртожитку. Тільки   б такі  документи  могли  бути   підставою  для  виставлення рахунку.

З огляду  на те, що такий  облік   і такі документи  позивачем  не  вівся  і не складався, відсутні правові  підстави вважати  доведеними кількість людей та діб  проживання  вказані  в  поданих  у справу  рахунках, довідці  розрахунку заборгованості, акті звірки, а відтак  та суми  оплати, за місяць, вказаної  в цих  документах.

Подані  прокурором,  позивачем докази  ( рахунки, довідка, акт звірки )  не  містять  прізвищ осіб,  які  на  думку  позивача  приживали   в гуртожитку . В одних  рахунках вказана  кількість   людей  10,  інших 6 або 4. Первинні  документи  про  господарські операції ( облік  кількості  поселених  людей , діб їх  проживання )  відсутні , що позбавляє рахунок на оплату, довідку  - розрахунок, акт звірки доказової сили та становить  під сумнів правильність  і достовірність  зазначення  позивачем кількості  людей   та діб  їх проживання, а  відтак   і суми  боргу. Рахунки  на  оплату  містять  суперечливі  дані; як  правило  вони  датовані  першими числами місяця, але  містять  дані  про кількість людей  і за всі  дні місяця  в якому   і за який  встановляється  рахунок. Так, рахунок № 15  датований  03.12.2005р., але  містить  дані про  проживання 10 чоловік на протязі 31 дня  всього  грудня 2005р.  Про  те яка  кількість  людей  і на  протязі яких діб проживала  у грудні 2005р.  позивач міг би  визнати  тільки  по закінченню місяця.

Відповідач  не  погодився  із кількістю  людей та діб  проживання, вказаних позивачем  в рахунках на  оплату, довідці розрахунку заборгованості ,  в акті  звірки. Поданими  відповідачем  в справу  доказами -  посвідченнями  про  відрядження, з відмітками  про дату прибуття, вибуття  із відрядження  для  обслуговування будівництва будинку  у м. Бердичеві, засвідченими печатками  відповідача, та військової  генпідрядної організації, корегованими щомісячними  розрахунками оплати  проживання  працівників  відповідача  стверджується відрядження  відповідачем  у м. Бердичів  для  обслуговування  будівництва  будинку  Лукаша А. П., Сівака М. У., Криволопова В. І., Бачинського  І. І., Сторожка В. І., Гедза М. Г., Вакуліна О. Ю., Гуленка В. М., Атаманюка В. П., Коломійчука Л. В., Солдатова П. М., Собко Д. П., Паламарчука А. Ю. та  перебування  їх  у  відрядженні та в ці дні  місяця  та  не  в цей місяць і не  в тій  кількості  чоловік, що  вказані позивачем в рахунках. Відповідно до посвідчень про  відрядження працівників відповідача, корегованих  розрахунків оплати за проживання  поданих  з  відзивом, відповідач  мав  за  проживання  сплатити  5180 грн. Платіжними дорученнями  № 302 від 16.10.2006р., № 242 від 02.11.2006р., № 451 від 27.12.2006р. стверджується  сплата  відповідачеві  позивачу повністю вказаної суми.

Згідно ст.. 761 ЦК України право передання майна   у найм  має власник  речі  або особа, якій  належать  майнові права. Наймодавцем може бути також особа уповноважена  на  укладення  договору  найму. Прокурор, позивач не  подали суду  доказів про те, що  позивач  є  власником , користувачем  або  особою  уповноваженою  укладати  договір найму , а відтак  і не  довели  право  на  передачу  позивачем майна  у найм  та  на  укладення  договору найму.

Відповідно  до  п. 3 ст. 1 Закону України « Про  оренду  державного та комунального  майна» № 2269-ХІІ  від 10.04.1992р.  відносини   оренди рухомого  та нерухомого  майна, закріпленого за  військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України  та інших  утворених відповідно  до Законів України  військових  формувань, які  ведуть  його  облік  у спеціальному  порядку, регулюються  цим Законом  ( "Про  оренду  державного та комунального майна") з урахуванням  особливостей, передбачених  Законом  України «Про господарську  діяльність у Збройних Силах України» № 1076-14. В ст.. 7, 8 Закону України № 1076-14  від 21.09.1999р.  передбачено , що  військові  частини  можуть  передавати без шкоди  бойові  та  мобілізаційні готовності , закріплене  за ними  рухоме та  нерухоме  військове майно   в оренду   юридичними  та фізичним  особам. Порядок  надання дозволу  військовим  частинам  на передачу  закріпленого  за ними рухомого  та нерухомого   майна   в оренду   встановлюється  КМ України. Передача  військового  майна   в оренду  юридичним  і фізичним  особам  здійснюється   виключно   на  конкурсній основі  з урахуванням  необхідності  підтримання  на  належному рівні  бойової  та  мобілізаційної  готовності. Умови  та  порядок  проведення  конкурсів визначаються  Фондом  державного майна України за погодженням  з Міністерством  оборони  України . Оцінка  вартості  майна, що  підлягає  передачі  в оренду, проводиться  комісіями, до складу  яких  входять фахівці ( уповноважені особи )  МО України  або іншого  військового  управління   та Фонду  державного  майна України   чи його  регіонального  відділення  за методикою , що  затверджується КМ України. Акт  оцінки майна, яке  передається  в  оренду, погоджується  з Фондом  державного майна України ( регіональним відділенням )  і затверджується    Міністрествром оборони України  . Кошти  одержані  від здійснення військовими  частинами  господарської  діяльності  зараховуються  до Державного бюджету України.

Згідно  п. 1-14 Порядку  надання  дозволу  військовими частинами  Збройних Сил на передачу  закріпленого  за ними  рухомого  та нерухомого майна в оренду, затвердженого  постановою КМ України  від 11.05.2000р. № 778  військове  майно  може  бути передане   в оренду  лише  за умови  надання  військовим частинам  дозволу  на це. До  військового майна  згідно ЗУ "Про  правовий  режим  майна  у Збройних Силах  України" ( 1075-14) належать  закріплені  за  військовими частинами  будинки, споруди…,  що перебуває   у державній  власності. Дозвіл  на передачу  юридичним  особам  закріпленого за військовими частинами рухомого  і нерухомого військового майна в оренду, надається  військовим частинам, зареєстрованим  як суб'єкти  господарської діяльності  у Збройних Силах  , за умови, що це  не буде  заподіювати шкоди  їх  бойовій  та  мобілізаційній  готовності. Дозвіл  військовим  частинам  на передачу  військового майна  в оренду  щодо нерухомого  військового майна  надається  Міноборони  або  уповноваженим  ним   органами  військового  управління  за погодженням відповідно з  Фондом  державного майна України чи його відділеннями. Передача військового  майна  в оренду  здійснюється  виключно  за результатами  конкурсів. Оцінка  вартості  військового майна  проводиться   комісіями  відповідно до затвердженої методики.

Договір  найму  жилого  приміщення  від  08.07. 2005 р. ( № 1511 від 09.08.2005р. )   та подані  в справу  матеріали  не містять  доказів  дотримання  вимог  ст.. 7, 8 ЗУ «Про  господарську діяльність у Збройних Силах України», Порядку  … затвердженого  постановою  КМ України  від 11.05.2000р. № 778 щодо  отримання  дозволу  на передачу позивачем  військового майна   в оренду  ( найм ) , передачі  майна  на конкурсній основі , оцінки  комісією вартості майна  , що  передається  в найм.

Згідно  ст.. 10 ЗУ «Про оренду  державного  та комунального майна» істотними  умовами  договору оренди є ; об»єкт оренди  ( склад і вартість  майна  з урахуванням  її індексації; оренда  плата  з урахуванням  її індексації; порядок  використання  амортизаційних  відрахувань, відновлення  орендованого майна та умови його  повернення; виконання зобов'язань; страхування  взятого ним  в оренду майна;  обов'язки  сторін, щодо  забезпечення  пожежної  безпеки  орендованого   майна. Укладений сторонами договір   оренди в  частині   істотних  умов   повинен  відповідати   типовому договору. Оскільки  вказані  істотні  умови  в договорі  найму  жилого  приміщення  від 08.07.2005р. ( № 1511 від 09.08.2005р. ) не погоджені  то суд  на  підставі  ч. 2 ст. 180,  ч. 8 ст. 181 ГК України прийшов до висновку  про те, що  вказаний  договір  між  сторонами  не укладений.

Наведене  свідчить  про відсутність  правових  підстав  для задоволення позову.

Прокурор, позивач , відповідач  неодноразово  не виконали  вимог  ухвал  суду від 27.12.2006р., 22.02. 2007р., 21.03.2007р. щодо надання  доказів  проведення  часткових або  повних  розрахунків  ( банківські витяги, платіжні доручення) що було  однією із  причин  відкладення  розгляду  справи  та оголошення перерви   в судовому засіданні.

Докази, які  б свідчили  про  поважність невиконання  цих вимог  суду  сторони не надали.

Тому  за невиконання  вимог  суду щодо надання  доказів  про  оплату  з позивача  на підставі  п. 5 ст. 83 ГПК України  підлягає стягненню  до Державного  бюджету України 50 грн.  штрафу. З відповідача  за таке  ж  порушення – 500 грн. штрафу.

Керуючись викладеним ст.. 4-3, 4-5, 28, 33, 34, 36, 43, ч. 3 ст. 77, ст.. 82, п. 5 ст. 83, 84, 115, 116 ГПК України,-

ВИРІШИВ :

1. В позові відмовити.

2. Стягнути з Військової частини А 3091, м.Бердичів, Вінницької області, вул. Червона гора, ( неповна інформація про реквізити: р/р № 4160 ВДК  у Житомирській області м. Житомир, МФО 811039 ) на  користь  Державного бюджету  України 50 грн.  штрафу  за ухилення  від виконання  вимог покладених  ухвалою суду. Видати наказ  в день набрання  рішенням законної сили.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного  товариства "Промжитлосільбуд", 21100, м. Вінниця, вул. Айвазовського, 10 , ( виконання рішення здійснити відповідно до вимог ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження")  на  користь  Державного бюджету  України 550 грн.  штрафу  за ухилення  від виконання  вимог покладених  ухвалою суду. Видати наказ  в день набрання  рішенням законної сили.

4. Копії  даного рішення  направити сторонам рекомендованим листом.

Резолютивну частину рішення оголошено 11.04.2007р. повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 16.04.2007р.

Суддя                                             Білоус В.В.