СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05.04.07                                                                                 Справа № 3/30н-ад.

Судова колегія у складі суддів Доманської М.Л. (головуючого),                      Зюбанової Н.М., Яресько Б.В., при секретарі судового засідання Буймирській О.В., розглянувши  матеріали справи  за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Лисичанська сода", м. Лисичанськ-5 Луганської області

до Національної комісії регулювання електроенергетики України, м. Київ

3-я особа у справі на стороні відповідача - ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль"

про визнання недійсним рішення

в присутності представників сторін:

від позивача –Горшанов Д.І. (дов. від 03.01.07 № 23-10-6),

Павлюк Т.І. (дов. від 03.01.07 № 23-09-6),

від відповідача –Закоржевський В.І. (дов. від 05.02.07 № 5),

від 3-ї особи - Попова Ю.О. (дов. від 01.12.06),

Монастирський В.П. (дов. від 01.12.06 № 2),

Мельникова А.Ф. (дов. від 01.12.06 № 01-1/918),

в с т а н о в и в:

Суть спору: заявлено вимогу про визнання нечинною постанови  відповідача від 26.12.06 № 1830 "Про затвердження тарифів на виробництво теплової енергії для ДП "Лисичанська ТЕЦ"  в частині затвердженого для ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль" тарифу на виробництво теплової енергії, яка поставляється для позивача, як промислового споживача, у розмірі 167 грн. 64 коп. за 1 Гкал (без ПДВ).

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 01.09.05, до початку  діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи суб'єктний склад сторін у справі, характер спору,  де в якості позивача виступає суб'єкт владних повноважень, та з урахуванням рекомендацій Верховного суду України, провадження у даній справі порушено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У судовому засіданні оголошувалась перерва  з 15.03.04 до 05.04.07.

01.02.07 відповідач звернувся до суду з клопотанням про колегіальний розгляд справи № 3/30н-ад у складі трьох суддів. Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області від 15.03.07 для розгляду даної справи призначено колегію у складі суддів Доманської М.Л. (головуючого), Зюбанової Н.М., Яресько Б.В..

Запереченням на позовну заяву, зданим до суду 01.02.07, 05.02.07, поясненнями від 15.02.07 № 30-12-18/66, від 15.03.07 № 30-12-18/102 відповідач позовні вимоги відхилив з наступних підстав:

- НКРЕ в межах своїх повноважень видала ліцензію Державному підприємству "Лисичанська теплоелектроцентраль" (далі - ДП "Лисичанська ТЕЦ") на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії (постанова НКРЕ від 03.08.06 № 1036), також затвердила тариф на виробництво теплової енергії для ДП "Лисичанська ТЕЦ", прийнявши відповідну постанову від 26.12.06 № 1830, яка оскаржується Позивачем;

- твердження Позивача, що віднесення вартості сировини, яку він передає до ДП "Лисичанська ТЕЦ", не належить до прямих матеріальних витрат, є помилковим;

- підтвердженням наявності витрат, які несе ДП "Лисичанська ТЕЦ" для виробництва теплової енергії, є Договір МЗ/77/т на постачання природного газу від 25.04.06 між ЗАТ "Укргаз-Енерго" (постачальник) та ДП "Лисичанська ТЕЦ" (покупець);

- відповідно до положень статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; крім того, тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання; зазначені норми є підставою для перегляду НКРЕ тарифів на виробництво теплової енергії для ДП "Лисичанська ТЕЦ" у разі зміни граничного рівня цін на паливну складову тарифу;

- відповідач, приймаючи постанову про затвердження тарифу Державному

підприємству "Лисичанська ТЕЦ" на виробництво теплової енергії, діяв в межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством України, та з метою реалізації покладених на Комісію завдань, у зв'язку з чим правових підстав для  скасування цієї постанови не вбачається;

- відносини між Позивачем (ВАТ "Лисичанська сода") та Третьою особою

на стороні відповідача (ДП "Лисичанська ТЕЦ") з приводу забезпечення Позивача тепловою енергією, виробленою ДП "Лисичанська ТЕЦ", мають бути оформлені виключно договором купівлі-продажу; врахування в тарифі на виробництво теплової енергії для ДП "Лисичанська ТЕЦ" положень договору від 01.01.2006 №01-01/06-Т/320 на переробку давальницького палива та сировини для виробництва теплової енергії, укладеного між ВАТ "Лисичанська сода" (замовник) та ДП "Лисичанська ТЕЦ" (виконавець), в будь-якому випадку було б неможливим, враховуючи норми чинного законодавства України.

Ухвалою господарського суду від 01.02.06 по справі № 3/30н-ад до участі у справі залучена 3-я особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, - ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль".

У запереченнях від 15.02.07 № 06-3/191 та у поясненнях від 01.03.07 № 06-5/232, від 12.03.07 № 06-5/265   3-я особа у справі проти позову заперечує з підстав, викладених у запереченнях та поясненнях:

- відповідно до "Порядку розрахунку тарифів на електричну та теплову енергію, що виробляється на ТЕЦ, ТЕС, АЕС", затвердженого постановою НКРЕ України від 12.10.05 № 896, ДП "Лисичанська ТЕЦ" надало НКРЕ аналіз попереднього та прогнозованого періодів з розшифровкою статей виробничої собівартості; позивач помилково вважає, що при формуванні тарифу для 3-ої особи враховано не тільки прямі матеріальні витрати;

- для виробництва теплової енергії ДП "Лисичанська ТЕЦ" необхідна саме та сировина, яка включена у собівартість продукції згідно таблиці № 1, а саме: сода кальцинована в кількості 137 т на суму 112 тис. грн.; вапно в кількості 426т на суму 90тис. грн.; розсіл в обсязі 2060 куб.м на суму 16 тис. грн.; содово-бікарбонатний розчин в обсязі 376 т на суму 63 тис. грн.; питна вода в обсязі 1057 тис. куб.м на суму 3535 тис.грн.; за цінами, згідно листа Позивача ВАТ «Лисичанська сода»від 31.08.06 №03-54; природний газ в обсязі 114703 тис.куб.м на суму 45533 тис. грн. згідно договору на поставку природного газу від 25.04.06 №63/77-Т);

- у собівартість теплової енергії за прогнозований період включені прямі матеріальні витрати, які розраховані відповідно до норм витрат на відпущену продукцію, на наступну сировину:           сода кальцинована в кількості 564т при нормі витрат на відпущену продукцію 0,75 кг/Гкал за ціною 962,50грн. на суму 543 тис.грн.; вапно в кількості 467  т при нормі витрат на відпущену продукцію 0,62 г/Гкал за ціною 255 грн. на суму 119 тис.грн.; розсіл в кількості 2258 куб.м при нормі витрат на відпущену продукцію л/Гкал за ціною 8 грн./Гкал на суму 18000 грн. (ціни взяті згідно з листом Позивача від 31.08.06 №03-54); природний газ в обсязі 122112 тис.куб.м при нормі питомих витрат на відпущену продукцію 192 кг/Гкал (макет нормативних питомих витрат палива на відпуск електричної та теплової енергії при їх комбінованому виробництві, розробленого підприємством ДонОРГРЕС та затверджено Мінпаливенерго України 17.07.06) за ціною 616,006 грн. на суму 75222 грн. (договір на поставку природного газу від 25.04.06 №63/77_Т); вода питна в кількості 1204 тис.куб.м при нормі витрат на відпущену продукцію 1,565 куб.м/Гкал, розраховану відповідно до норм водоспоживання, затвердженого Мінекобезпеки Луганській області від 03.11.05;

- сировина, яка необхідна для виробництва теплової енергії, може самостійно придбаватися ВАТ «Лисичанська сода»та надаватися ДП «Лисичанська ТЕЦ», тільки при існуванні правовідносин по переробці давальницького палива та сировини, що згідно з діючим законодавством неможливо, оскільки вступив в дію Закон України «Про теплопостачання»(далі - Закон № 2633), згідно зі ст.1 якого теплова енергія —це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; абз. 4 ст. 19 Закону № 2633 встановлено, що теплогенеруюча організація (ДП "Лисичанська ТЕЦ") постачає вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу;  згідно зі  ст. 25 Закону № 2633 основним обов'язком споживача теплової енергії (ВАТ "Лисичанська сода") є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії;

- ДП "Лисичанська ТЕЦ" зобов'язана будувати свої відносини зі споживачем теплової енергії ВАТ "Лисичанська сода" на основі договору купівлі-продажу, а це передбачає, що всі прямі матеріальні затрати враховуються в тарифі на теплову енергію;

- сировина, яка необхідна для вироблення теплової енергії, та складає її основу, на даний час купується ДП «Лисичанська ТЕЦ», що підтверджується договорами;

- підстав для відміни, зміни або визнання постанови не чинною немає;

- тариф  оскаржуваною  Постановою  затверджено для  всіх  промислових споживачів, а не окремо для ВАТ «Лисичанська сода»;  не може бути різним тариф для окремих промислових споживачів, оскільки продукція виробляється, на одному й тому же устаткуванні ( котлоагрегатах), тобто її собівартість є однаковою для всіх;

- системний аналіз ст.1 Закону України «Про теплопостачання», п.п. 3, 6, 7, 9,10 Порядку розрахунку тарифів на електричну та теплову енергію, що виробляється на ТЕЦ, ТЕС, АЕС, затвердженого Постановою НКРЕ від 12.10.05 № 896 (надалі - Порядок розрахунку тарифів ), дає підстави зробити висновок стосовно того , що при розрахунку та затвердженні тарифу на теплову енергію які-небудь взаємовідносини ліцензіата зі споживачами його продукції не повинні враховуватись;

- у розрахунку тарифу на теплову енергію повинні враховуватись звітні матеріали за аналогічний період минулого року і очікувані дані за попередній період згідно з додатками «Розрахунок тарифів на виробництво електричної та теплової енергії»(додаток 1 ) та «Витрати на виробництво одиниці продукції»( додаток 2 ) ( пункт 3 Порядку);   додатки до  Порядку заповнюються відповідно до Законів України  "Про бухгалтерський  облік  та  фінансову звітність"  та  "Про  оподаткування  прибутку підприємств"   і   Положення   (стандарту)   бухгалтерського   обліку   16   "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318 (далі - Положення) ( пункт 6 Порядку ); до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції (пункт 12 Положення );

- крім додатків 1 та 2 суб'єкти господарювання з комбінованого виробництва електричної та теплової енергії надають матеріали по 7 позиціям, серед яких не передбачено матеріалів стосовно характеру правовідносин зі споживачами теплової енергії ( пункт 7 Порядку);

- у зв'язку з тим, що для ДП «Лисичанська ТЕЦ»НКРЕ тариф затверджувався вперше, ДП "Лисичанська ТЕЦ" при формуванні тарифу включило прямі матеріальні витрати підприємства, які ним будуть понесені при виробництві теплової енергії та включені до її собівартості;

- ДП "Лисичанська ТЕЦ" зобов'язана будувати свої відносини зі споживачами теплової енергії, у тому числі і з ВАТ "Лисичанська сода", на основі договору купівлі-продажу, а це передбачає, що вартість сировини, необхідної для вироблення продукції, враховується в тарифі на теплову енергію, при цьому не має значення джерело походження цієї сировини, тобто за яким, договором вона придбається, а тим паче, придбавалася у минулому, до затвердження тарифу.

Клопотанням від 01.03.07 № 30-2-15 позивач у справі просить суд зупинити розгляд справи № 3/30н-ад до розгляду господарським судом Луганської області справи № 6/1пд, обґрунтовуючи це клопотання наступним:

- ВАТ «Лисичанська сода»у справі № 3/30н-ад наводить підстави порушення НКРЕ правил формування тарифу на теплову енергію при встановленні цього тарифу саме для ВАТ «Лисичанська сода»; порядок формування тарифу на теплову енергію, яка поставляється для ВАТ «Лисичанська сода», напряму залежить від виду договірних відносин з постачання теплової енергії між позивачем та третьою особою по цій справі; вид договірних відносин з постачання теплової енергії впливає на вирішення питання щодо включення у розмір тарифу вартості сировини, яка використовується при її виробництві;

- у справі № 6/1пд розглядається спір за первісним позовом ДП «Лисичанська ТЕЦ»до ВАТ «Лисичанська сода» про спонукання укласти договір купівлі-продажу теплової енергії;  та за зустрічним позовом ВАТ «Лисичанська сода» до ДП «Лисичанська ТЕЦ»про спонукання укласти договір на переробку давальницького палива та сировини для виробництва теплової енергії;

- вирішення питання щодо чинності оскаржуваної по справі № 3/30н-ад Постанови НКРЕ залежить від вирішення господарським судом по справі № 6/1пд питання щодо виду договірних відносин з постачання теплової енергії між ВАТ «Лисичанська сода»та ДП «Лисичанська ТЕЦ».

3-я особа у справі заперечує проти вищевказаного клопотання позивача щодо зупинення розгляду даної справи, посилаючись на те, що розгляд даної справи ніяким чином, не залежить від розгляду справи про спонукання ВАТ „Лисичанська сода" укласти договір-купівлі продажу теплової енергії; яке б рішення не було прийнято по справі за №6/1 пд стосовно вимоги про  спонукання укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, це ніяким чином не може вплинути на вирішення справи стосовно визнання не чинною постанови НКРЕ; яке б рішення не було прийняте при розгляді зустрічного позову, в розрахунках між ДП „Лисичанська ТЕЦ" та ВАТ „Лисичанська сода" не може застосовуватися інший, ніж затверджений НКРЕ, тариф.

Дослідивши обставини справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін та 3-ої особи, суд дійшов до наступного.

Національною комісією регулювання електроенергетики України (відповідачем у справі) винесена Постанова від 26.12.06 № 1830 «Про затвердження тарифів на виробництво теплової енергії для ДП «Лисичанська ТЕЦ»(3-я особа у справі), якою  затверджені для ДП «Лисичанська ТЕЦ»тарифи на виробництво теплової енергії, що поставляється для населення - 114 грн.19 коп. за 1 Гкал (без ПДВ), та для промислових споживачів і бюджетних установ - 167 грн. 64 коп. за 1 Гкал (без ПДВ). Вказаною постановою визначено, що вона набирає чинності з 01.01.07 (а.с.119).

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ «Лисичанська сода»(позивач у справі) є промисловим споживачем теплової енергії, яка виробляється ДП «Лисичанська ТЕЦ».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне:

- згідно Порядку розрахунку тарифів на теплову енергію, що виробляється на ТЕЦ, ТЕС, АЕС, затвердженого Постановою НКРЕ від 12.10.05 № 896 (далі - Порядок), при формуванні тарифу на виробництво теплової енергії повинні враховуватися лише прямі матеріальні витрати підприємства, які ним будуть понесені при виробництві теплової енергії та включені до її собівартості ;

- Порядок вимагає обґрунтованого визначення вартості витрат виробничої собівартості, що буде покладатися у основу визначення тарифу на теплову енергію;

- ДП «Лисичанська ТЕЦ»здійснює виробництво теплової енергії для ВАТ «Лисичанська сода»з використанням сировини останнього, а саме: природного газу, питної води, соди кальцинованої, вапняку та розсолу сирого; ця сировина надається ДП «Лисичанська ТЕЦ» для її переробки та виготовлення теплової енергії (у вигляді пару) на підставі договору на переробку давальницького палива та сировини для виробництва теплової енергії  від 01.01.06 № 01-01/06-Т;

- вартість сировини, що надається позивачем ДП «Лисичанська ТЕЦ»для виробництва теплової енергії не відноситься до прямих матеріальних витрат останнього та не включається ним у собівартість цієї продукції;

- відповідач  враховує   при   формуванні      тарифу   вартість   сировини,   що   не відноситься до прямих матеріальних витрат ДП «Лисичанська ТЕЦ»;

- встановлений відповідачем за постановою, що оскаржуються, тариф на постачання (виробництво) теплової енергії для ВАТ «Лисичанська сода», як промислового споживача, суперечить вимогам Порядку;

-    Постанова, що оскаржується,   порушує   охоронювані   законом   права   позивача, що полягають у праві споживача теплової енергії на отримання від органів державного регулювання у сфері теплопостачання обґрунтованого та правильно розрахованого тарифу на виробництво теплової енергії;

- тариф на виробництво теплової енергії за договором № 01-01/06-Т від 01.01.06, який у свій час був встановлений Луганською облдержадміністрацією, на відміну від тарифу, встановленого відповідачем, враховував особливості взаємодій ДП «Лисичанська ТЕЦ»та ВАТ «Лисичанська сода»та був розроблений з урахуванням того, що сировину для виробництва теплової енергії постачає ВАТ «Лисичанська сода»;

- відповідач, не враховуючі дійсні виробничі взаємовідношення, що склалися між  ДП «Лисичанська ТЕЦ», як виробником теплової енергії, та ВАТ «Лисичанська сода», як її споживачем,   постановою, що оскаржується, фактично примушує до встановлення інших взаємовідношень між суб'єктами господарювання у галузі теплопостачання;

- договір купівлі-продажу не є обов'язковим видом договору для постачання енергопостачальником теплової енергії споживачу;

- під час винесення НКРЕ Постанови, що оскаржуються, між позивачем та третьою особою діяв договір на переробку, таким чином НКРЕ повинно було визначити тариф на умовах цього договору; договір на переробку за своєю суттю виключає зі складу тарифу вартість наданої для переробки давальницької сировини;

- передача замовником давальницької сировини виробникові для її переробки не призводить до виникнення у такого виробника зобов'язань перед замовником на компенсацію вартості давальницької сировини, що залишається власністю останнього; відсутність у виробника при отриманні давальницької сировини таких показників, як зменшення активів та збільшення зобов'язань, не дає підстав виробнику для віднесення вартості давальницької сировини до витрат.

На підставі вищевикладеного, позивачем заявлено вимогу про визнання нечинною постанови  відповідача від 26.12.06 № 1830 "Про затвердження тарифів на виробництво теплової енергії для ДП "Лисичанська ТЕЦ"  в частині затвердженого для ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль" тарифу на виробництво теплової енергії, яка поставляється для позивача, як промислового споживача, у розмірі 167 грн. 64 коп. за 1Гкал (без ПДВ).

Відповідач та 3-я особа у справі проти позовних вимог заперечують з підстав, викладених вище.

Оцінивши доводи сторін, 3-ої особи  та обставини справи у їх сукупності,  суд вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню,  з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про електроенергетику" органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є Національна комісія регулювання електроенергетики України, яка регулює діяльність суб'єктів природних монополій у сфері електроенергетики та господарюючих суб'єктів, які діють на суміжних ринках, а також виконує інші функції відповідно до законодавства.

Статтею 6 Закону України "Про природні монополії" встановлено, що до суміжних ринків, що регулюються відповідно до цього Закону, належить виробництво теплової енергії (крім випадків, коли вона використовується виключно для внутрішньовиробничих потреб) в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з виробництва теплової енергії (ліцензійними умовами).

Стаття 17 Закону України "Про теплопостачання" визначає, що до повноважень НКРЕ належить регулювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії; ліцензування певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.

Згідно з п. 13 Положення про Національну комісію регулювання електроенергетики України, затвердженого Указом Президента від 14.03.95                         N 213/95 (в редакції Указу Президента України від 21.04.98 N 335/98), НКРЕ в межах своїх повноважень на основі та на виконання законодавства приймає рішення у вигляді постанов розпоряджень.

Статтею 15 Закону України «Про теплопостачання»визначено, що основними завданнями державного регулювання  діяльності   у    сфері    теплопостачання є регулювання   тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання»тариф на теплову енергію - це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії 1Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Цей тариф повинен враховувати повну собівартість теплоенергії та забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідач обґрунтовано посилається на те, що відповідно до повноважень у сфері теплопостачання, та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.06 № 1697 "Про заходи щодо подальшого вдосконалення механізму забезпечення природним газом вітчизняних споживачів" Національна комісія регулювання електроенергетики України переглянула затверджені  тарифи на виробництво теплової енергії ДП «Лисичанська ТЕЦ»шляхом прийняття постанови НКРЕ України від 26.12.06 №1830 для запобігання завідомо збиткової діяльності ліцензіата внаслідок істотного збільшення витрат на паливо для промислових споживачів та бюджетних установ з 01.01.07.

Постановою НКРЕ України від 12.10.05 № 896  затверджений «Порядок розрахунку тарифів на електричну та  теплову енергію, що виробляється на ТЕЦ, ТЕС, АЕС»(надалі –Порядок).

У п. 3 цього Порядку зазначено, що суб'єкти господарювання з комбінованого виробництва електричної та теплової енергії (3-я особа у справі) надають НКРЕ матеріали для затвердження тарифів на відпуск ними електричної та теплової енергії, як правило, на один рік та звітні матеріали за аналогічний період минулого року і очікувані дані за попередній період  згідно з додатками "Розрахунок тарифів на виробництво електричної та теплової енергії" (додаток 1)" та "Витрати на виробництво одиниці продукції" (додаток 2) до цього Порядку. Згідно з додатками до Порядку до переліку даних, необхідних для розроблення та затвердження тарифу, які надаються суб'єктом господарювання з комбінованого виробництва електричної та теплової енергії до НКРЕ,  відносяться дані про виробничу собівартість продукції минулого та прогнозованого періодів.

Згідно з п. 6 Порядку всі дані, які містяться у цих Додатках заповнюються суб'єктом господарювання з комбінованого виробництва електричної та теплової енергії відповідно до Законів України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»та «Про оподаткування прибутку підприємств».

Статтею 1 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" передбачено, що принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам, визначаються нормативно-правовим актом, затвердженим Міністерством фінансів України - національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318, розкриває поняття виробнича собівартість продукції. Так, відповідно до п. 11 цього Положення (стандарта), розділ    "Склад   витрат",    до    виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати.

Відповідно до п.12 вказаного Положення (стандарта) до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виробленої продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному у цьому Положенні (стандарті).

Відповідно до Розділу 2 "Розподіл обсягу виробленої, реалізованої продукції (робіт, послуг), операційних витрат на виробництво продукції (робіт, послуг) та середньої чисельності працівників за видами економічної діяльності згідно КВЕД" Роз'яснень по складанню статистичної звітності за формою N 1-підприємництво "Звіт про основні показники діяльності підприємства" Державного комітету статистики України від 29.09.00 N 05-3-1-9/361 до складу елемента "Матеріальні витрати" (графа 3) включається вартість витрачених у виробництві: сировини і основних матеріалів, напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива і енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, а також вартість виконаних для виробництва робіт і послуг виробничого та невиробничого характеру (здійснення окремих операцій з виробництва продукції, обробки сировини й матеріалів; проведення іспитів з випробування сировини й матеріалів, які використовуються у виробництві; транспортні послуги, які є складовою технологічного процесу виробництва тощо). Не включаються до матеріальних витрат вартість придбаного для перепродажу товару та вартість покупних матеріалів (електроенергії, газу, нафтопродуктів тощо), які реалізуються без додаткової обробки на даному підприємстві.

Судова колегія вважає необґрунтованими  доводи позивача відносно того, що  відповідач, не враховуючі дійсні виробничі взаємовідношення, що склалися між  ДП «Лисичанська ТЕЦ», як виробником теплової енергії, та ВАТ «Лисичанська сода», як її споживачем,   постановою, що оскаржується, фактично примушує до встановлення інших взаємовідношень між суб'єктами господарювання у галузі теплопостачання. Так, як вбачається з матеріалів справи, між ДП «Лисичанська ТЕЦ», як надавачем послуг з переробки давальницької сировини у готову продукцію, та позивачем у справі, як замовником цієї послуги, мали місце взаємовідношення не з постачання теплової енергії, а з надання послуг з переробки давальницької сировини у готову продукцію (теплову енергію у вигляді пару), та в даному випадку  тариф на виробництво теплової енергії не є ціною послуги з переробки давальницької сировини у теплову енергію.

ДП "Лисичанська ТЕЦ", відповідно до Порядку, надало НКРЕ аналіз попереднього та прогнозованого періодів з розшифровкою статей виробничої собівартості вироблюваної продукції.

З системного аналізу вищевказаних норм чинного законодавства Українивбачається, що  відповідачем правомірно при визначені тарифу на виробництво теплової енергії для ДП «Лисичанська ТЕЦ»врахована вартість сировини, що утворює та в очікуваному періоді буде утворювати основу виробленої 3-ою особою продукції (пару).

Суд не вбачає підстав для визнання постанови, що оскаржуються, нечинною в частині затвердженого для ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль" тарифу на виробництво теплової енергії, яка поставляється для позивача, як промислового споживача, у розмірі 167 грн. 64 коп. за 1 Гкал (без ПДВ), оскільки ця постанова у зазначеній частині відповідає вимогам чинного законодавства та визначеній законом компетенції органу, який цю постанову прийняв. Тариф на виробництво теплової енергії ДП «Лисичанська ТЕЦ»відповідачем затверджено з додержанням вимог Порядку.

Враховуючи вищевикладене, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Клопотання позивача у справі від 01.03.07 № 30-2-15 щодо зупинення розгляду справи № 3/30н-ад до розгляду господарським судом Луганської області справи № 6/1 пд відхиляється судом за необґрунтованістю, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості  розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. В даному випадку суд вважає за можливе розглянути дану справу до вирішення справи № 6/1 пд.

У справі № 6/1пд розглядається спір за первісним позовом ДП «Лисичанська ТЕЦ»до ВАТ «Лисичанська сода»про спонукання укласти договір купівлі-продажу теплової енергії  та за зустрічним позовом ВАТ «Лисичанська сода»до ДП «Лисичанська ТЕЦ»про спонукання укласти договір на переробку давальницького палива та сировини для виробництва теплової енергії.

Вирішення спору  по справі № 3/30н-ад не залежить від вирішення господарським судом по справі № 6/1пд питання щодо виду договірних відносин з постачання теплової енергії між ВАТ «Лисичанська сода»та ДП «Лисичанська ТЕЦ».

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає  задоволенню.

Судові витрати у розмірі 3 грн. 40 коп. судового збору покладаються на позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 150, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 06.04.07 відповідно до вимог ст. 167 КАС України.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                М.Л.Доманська

Суддя                                                                                                Н.М. Зюбанова

Суддя                                                                                                Б.В. Яресько