СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.07                                                                                 Справа № 16/633.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Демос", м. Северодонецьк Луганської області

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколас-сервіс",                 м. Северодонецьк Луганської області

про  стягнення 11754 грн. 81 коп.,

при секретарі судового засідання Кочетовій О.М.

за участю представників сторін:

від позивача –Молчанов С.В., дов. від 03.01.07.;

від відповідача –Гаврилюк Р.А., дов. від 27.10.06;

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача боргу з урахуванням індексу інфляції у сумі 8159грн. 44 коп. за період з 07.06.06. по 10.11.06., боргу з урахуванням 3% річних за період з 07.06.01 по 10.11.06 у сумі 3744 грн. 40 коп. за несплату боргу по наказам господарського суду Луганської області.

Позивач надав клопотання від 11.01.07. про зменшення позовних вимог і просить стягнути з відповідача: борг з урахуванням індексу інфляції у сумі 3735,81грн., борг з урахуванням 3% річних у сумі 870,85грн. Зменшив позивач розмір позовних вимог з підстав спливу строків позовної давності.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, зданому у засіданні суду  22.12.06., заперечує проти позову і вказує на невірно визначений позивачем період часу для нарахування санкцій.

При розгляді судом встановлено наступне.

Господарським судом Луганської області було вирішено між сторонами по даній справі спори по справам –від 06.06.01. №13/186 і від 06.06.01.№187, позивачем по яких було Товариство з обмеженою відповідальністю "Демос", м. Северодонецьк Луганської області (позивач по даній справі) і відповідачем - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еколас-сервіс", м. Северодонецьк Луганської області (відповідач по даній справі). Вказані позови були задоволені на користь позивача (по даній справі): по справі №13/186 було стягнуто борг з відповідача (по даній справі) у сумі 8643,22грн. і витрат по держмиту у сумі 86,43грн.; по справі №13/187 було звернено стягнення у сумі 28200грн. на майно відповідача (по даній справі) та стягнуто з відповідача (по даній справі) 282грн. витрат по держмиту та 69грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання рішень по вказаним справам позивачу було видано накази, які він пред’явив до виконання в державну виконавчу службу.

Позивач звернувся з позовом до суду з підстав невиконання відповідачем по справі рішень господарського суду Луганської області протягом тривалого часу, у зв’язку з чим позивачем заявлено до стягнення інфляційні нарахування і три відсотки річних в порядку вимог ст.625 ЦК України на несплачені по наказам суду грошові суми. Відповідно до зменшеного розрахунку позивачем вказано, що борг відповідача дорівнює 150,54грн., борг з урахуванням інфляційних нарахувань за період з 01.01.04. по 31.12.06. становить 3735,81грн. та борг з урахуванням 3% річних - 870,85грн. Відповідач просить стягнути на свою користь борг з урахуванням інфляційних нарахувань за період з 01.01.04. по 31.12.06. становить 3735,81грн. та борг з урахуванням 3% річних - 870,85грн.

Відповідач відзивами від 22.12.06. та від 11.01.07. проти позову заперечує та вказує на неправомірне застосування позивачем ст.625 ЦК України до вирішення спору, на неврахування позивачем сплачених добровільно відповідачем грошових коштів на виконання вказаних наказів, на невірне визначення позивачем періоду нарахування санкцій. Крім цього, відповідач повідомив суд про відмову позивача в прийнятті залишку боргу у сумі 150,54грн., у зв’язку з чим позивач мав змогу нарахувати інфляційні нарахування та три відсотки річних, заявлених до стягнення.

Доводів відповідача позивач не спростував, документів в підтвердження вказаних в позовній заяві обставин та матеріалів виконавчого провадження –суду не надав.

Дослідивши матеріали справи і вислухав представників сторін, оцінивши у сукупності надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до позову, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами. При цьому слід зазначити, що позивачем не надані витребувані судом документи з виконавчого провадження, які мають бути направлені позивачу як стягувачу у виконавчому провадженні, а саме на підставі цих документів можна встановити факти по виконанню або не виконанню відповідачем наказів суду та чітко визначити період часу, протягом якого боржник (відповідач) прострочив сплату боргу позивачу. Таким чином, обставини, вказані позивачем у позовній заяві щодо періоду нарахування інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних належними доказами не підтверджені.

Позивачем не спростовано доводів відповідача і не підтверджено також належним чином  існування боргу у сумі 150,54грн. на користь позивача: за яким саме наказом (з трьох) існує у відповідача обов’язок сплатити борг, які саме зобов’язання відповідач не виконав –докази у позивача відсутні.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК України, оцінив докази позивача, якими він підтверджує позовні вимоги і дійшов висновку, що належні докази в підтвердження вказаних у позові обставин у позивача відсутні.

Крім того слід зазначити, що рішенням по спору між цими ж сторонами у справі №13/187 було звернено стягнення у сумі 28200грн. на майно відповідача (по даній справі) та стягнуто з відповідача (по даній справі) 282грн. витрат по держмиту та 69грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В ході судового розгляду даної справи позивач повідомив суд, що спосіб виконання рішення по справі №13/187 у встановленому законом порядку судом на вимогу стягувача (позивача по даній справі, державного виконавця) змінено не було, тобто, позивач не мав і не має права вимагати виконання наказу всупереч встановленому в ньому способу виконання судового рішення. Усні посилання представника позивача у судовому засіданні на відсутність у відповідача майна, на яке можна було б звернути стягнення у сумі 28200грн., суд не приймає до уваги, оскільки такі ствердження безпідставні і суперечать вимогам процесуального закону і Закону України «Про виконавче провадження».

За таких підстав, у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.625 ЦК України, керуючись ст.ст.33,34,38,43,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 15.01.07.

Суддя                                                                                   Р.М. Шеліхіна