КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2007                                                                                           № 8/1

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

- позивача: Яковенко С.В. (дов. від 26.10.07),

- відповідача: Сич О.А. (дов. від 10.10.07 № 2321/05),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.01.2006

у справі № 8/1

за позовом                               Житлово-будівельного кооперативу                   "Зв"язківець-3"

до                                                   Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва

про                                                  скасування вимоги про сплату боргу від 21.06.05 № Ю-183-У,

ВСТАНОВИВ:

Житлово-будівельний кооператив “Зв’язківець-3” (далі-позивач) звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва (далі-відповідач) про скасування вимоги про сплату боргу від 21.06.05 № Ю-183-У.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.01.06 позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати у зв’язку з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, прийнявши нове рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.06 апеляційну скаргу відповідача на підставі ст.ст. 198, 200, 205, 206, 254, розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України залишено без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.07 касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 30.05.06 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Вищим адміністративним судом України було встановлено, що, переглядаючи рішення суду 1-ої інстанції та постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без задоволення, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що рішення суду першої інстанції від 20.01.06 постановлено за правилами Господарського процесуального кодексу України, хоча на момент винесення цього рішення діяв Кодекс адміністративного судочинства України.

Зазначений спір виник з адміністративно-правових відносин і повинен був розглядатися судом першої інстанції в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції повинен був скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки рішення суду 1-ої інстанції прийнято за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), апеляційна скарга відповідачем була також подана в порядку господарського судочинства, колегія суддів переглядає справу в апеляційному порядку за правилами ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 01.03.01 № 121/2001, встановлено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема,  здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Відповідно до п. 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.02 № 8-2 (далі – Положення про управління Пенсійного фонду), управління у районах, містах і районах у містах, є органами Пенсійного фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням цього Фонду в АРК, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду.

Згідно з пп.6 п.2.2 зазначеного вище Положення Управління відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження страхових внесків та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів Фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

З наведеного випливає, що Управління у прийнятті рішення про стягнення простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків діють як органи державної влади у здійсненні ними владних управлінських функцій і, відповідно, як суб’єкти владних повноважень.

На підставі пп. 7 п. 2.3 Положення про управління Пенсійного фонду Управління має право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків.

За змістом ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” виконавчі органи Пенсійного фонду мають право за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладати штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Отже, даний спір стосується реалізації відповідачем своїх повноважень як контролюючого органу та органу стягнення стосовно забезпечення надходження до Фонду страхових внесків та інших платежів. Відтак вказані правовідносини є відносинами влади та підпорядкування (субординації) і за способом виникнення та регулятивним характером є адміністративними.

Проте господарським судам підвідомчі справи, коли склад учасників спору відповідає ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

На спори ж за зверненням юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, згідно з п. 1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється компетенція адміністративних судів.

Абзацом першим пункту 6 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.05 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України і, зважаючи на помилкове прийняття рішення Господарським судом м. Києва за правилами Господарського процесуального кодексу України, таке рішення підлягає скасуванню із припиненням провадження у справі  на підставі п. 1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Керуючись  п.1 ч.1 ст.80, ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, п.3 ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва  задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 20.01.06 у справі № 8/1  скасувати.

Провадження у справі № 8/1 припинити.

Повернути з Державного бюджету України Житлово-будівельному кооперативу “Зв’язківець-3” 85 грн. державного мита, сплаченого при подачі позовної заяви згідно платіжного доручення від 04.07.05 № 70.

Головуючий суддя

Судді

03.12.07 (відправлено)