ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.07 р.                                                                                 Справа № 31/5пн

Господарський суд Донецької області, у складі судді Ушенко Л.В., при секретарі судового засідання Москалик В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства „Лактіс” м.Мар’їнка

до ДПІ у Мар’їнському районі

про визнання недійсним рішення від 23.11.06р. № 3449/10-15-013-3 та доповнення до цього рішення від 30.11.06р. №3516/10/15-013-3 щодо невизнання ДПІ спеціальної податкової декларації за жовтень 2006р.

В присутності представників сторін:

від позивача: Гурєєв М.К. – довіреність № 75 від 02.02.07р.

Светлична С.В. – довіреність № 71 від 01.02.07р.

Від відповідача: Шаманська Ю.А. – довіреність № 716/10/10-07 від 13.02.07р.

Карпенко Н.В. – довіреність № 715/10/10-07 від 13.02.07р.

Галущак С.М. – довіреність № 714/10/10-07 від 13.02.07р.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Лактіс” м.Мар’їнка  звернулось із позовом до ДПІ у Мар’їнському районі про визнання недійсними рішення від 23.11.06р. № 3449/10-15-013-3 щодо невизнання спеціальної податкової декларації з ПДВ за жовтень 2006р., рішення про результати розгляду первинної скарги від 19.12.06р. № 3848/10/25-013-5.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач без належних правових підстав не визнав подану ним спеціальну декларацію з податку на додану вартість за повною формою як податкову звітність. Він вважає, що подача декларації з податку на додану вартість за скороченою формою ущемлювала його право на отримання бюджетного відшкодування ПДВ, тому він змушений  був подати спеціальну декларацію з ПДВ за іншою (повною) формою, і таке право передбачено п. 4.1.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Подана декларація заповнена відповідно до встановлених вимог.

Відповідач проти позову заперечує, про що надав заперечення (вх.302-41/6253 від 15.02.07р.) та пояснення, у яких посилається на те, що в порушення п.11.21 ст.11 Закону України „Про податок на додану вартість” та п.п.1.2 п.1 та п.п.5.1 п.5 Порядку заповнення та подання податкової декларації по податку на додану вартість ) затв. Наказом ДПА України від 15.06.05р. №213 позивачем не було подано спеціальну декларацію з ПДВ за скороченою формою, а подана декларація за повною формою, в якій не зазначено тип декларації, що є обов’язковим реквізитом. Подана декларація не визнана податковою звітністю відповідно до ст.. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Заявою від 15.03.07р. позивач остаточно сформулював свої вимоги і просить визнати недійсними рішення, викладені в листах ДПІ від 23.11.06р. № 3449/10-15-013-3 та додатку до нього від 30.11.06р. № 3516/10/15-013-3 про невизнання поданої спеціальної декларації за повною формою за жовтень 2006р. як податкової звітності.

Відповідач також заперечує проти зазначених позовних вимог позивача, викладених в редакції заяви від 15.03.07р., з тих же підстав, що ним зазначені в письмових запереченнях від 15.02.07р.

Розгляд справи здійснено за правилами КАС України відповідно до п.6 розділу „Прикінцеві та Перехідні положення” КАС України та без здійснення технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами додаткові документи господарським судом встановлено наступне.

Відкрите акціонерне товариство „Лактіс” м.Мар’їнка перебуває на податковому обліку як платник податків в ДПІ у Мар’їнському районі і є переробним підприємством, що використовує спеціальний режим оподаткування ПДВ відповідно до п. 11.21 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість”, згідно якого сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватись до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м’ясо та м’ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробником за продані ними переробним підприємствам молоко і м’ясо в живій вазі.

Порядок нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.99р. № 805 (з урахуванням змін та доповнень), відповідно до п. 6 якого визначено, що переробні підприємства за результатами діяльності за кожний звітний (податковий) період ведуть окремий податковий і бухгалтерський облік молока, молочної продукції, м’яса, мя’сопродукції, виготовлених з проданих сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м’яса в живій вазі та окремий облік іншої продукції.

За результатами окремого обліку продукції, виготовленої з проданих сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м’яса в живій вазі, переробні підприємства відповідно до вимог Закону України „Про податок на додану вартість” визначають суми податкових зобов’язань та податкового кредиту, які виникають у зв’язку з переробною та продажем такої продукції і складають окрему податкову декларацію, яка разом з декларацією щодо іншої діяльності подається до органу Державної податкової служби за місцем реєстрації переробного підприємства як платника податку на додану вартість у порядку і в строки, визначені цим Законом. Визначена до сплати за окремою податковою декларацією сума податку перераховується переробним підприємством на його окремий рахунок. Окрема податкова декларація подається переробним підприємством за скороченою формою. Декларація щодо іншої діяльності (бюджетна) подається за повною формою.

У разі встановлення за окремою податковою декларацією перевищення суми податкового кредиту над сумою податкових зобов’язань така сума перевищення перераховується переробним підприємством платіжними дорученнями з окремого рахунка на його поточний рахунок за умови надання органом державної податкової служби відповідного висновку в порядку, передбаченому для бюджетного відшкодування.

В жовтні 2006р. позивач здійснив операцію, пов’язану з придбанням імпортного обладнання і сплатив при митному оформленні ПДВ до бюджету у сумі 1 660 441,38грн.

Відповідно до вимог щодо ведення окремого обліку сума ПДВ, сплачена митному органу, підлягала розподілу між загальною (повною) та спеціальною деклараціями. В зв’язку з цим по декларації за жовтень 2006р. як по бюджетній (загальній), так і по спеціальній виникло від’ємне значення між сумою податкових зобов’язань та податковим кредитом.

20 листопада 2006р. позивач надав до ДПІ податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2006р. по операціям з поставки продукції, придбаної у сільськогосподарських товаровиробників за повною формою як спеціальну декларацію та загальну декларацію (бюджетну) – по іншій діяльності.

До спеціальної декларації, поданої за повною, а не за скороченою формою, позивач надав пояснення (лист за вих.. № 666 від 20.11.06р.), в якому виклав мотиви та причини подачі спеціальної декларації за повною формою.

23.11.06р. ДПІ у Мар’їнському районі направила позивачу лист (вих..№ 3449/10-15-013-3), в якому (з посиланням на вих..№ 666 від 20.11.06р. позивача) повідомила про те, що для переробного підприємства, яке використовує у своїй діяльності спеціальний режим оподаткування, передбачений п. 11.21 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість”, встановлена скорочена форма декларації, якою не передбачено бюджетного відшкодування, а також не передбачені розрахунки з бюджетом.

Позивачу було запропоновано надати податкову звітність згідно діючого законодавства.

30.11.06р. ДПІ у Мар’їнському районі в доповнення до листа № 3449/10/15-013-3 від 23.11.06р. повідомила позивача про те, що податкова декларація з ПДВ за № 5851/10 від 20.11.06р. не визнана ДПІ як податкова звітність з підстав, що вона заповнена всупереч правилам, визначеним у „Порядку заповнення та подання податкової звітності з ПДВ”, затвердженого наказом ДПА України № 213 від 15.06.05р., а саме: порушені загальні вимоги оформлення документів податкової звітності і тому вона не може бути внесена та зареєстрована в електронній базі податкової звітності і знову запропоновано подати податкову звітність згідно чинного законодавства.

01.12.06р. позивач звернувся із скаргою до ДПІ у Мар’їнському районі на відмову в прийнятті поданої ним декларації як спеціальної за повною формою і просив визнати спеціальну декларацію з ПДВ за жовтень 2006р., зареєстровану в ДПІ за вх.№ 5851/10 від 20.11.06р., і внести та зареєструвати дану декларацію в електронну базу податкової звітності за відповідний період.

ДПІ у Мар’їнському районі прийняла рішення від 19.12.06р. № 3848/10/25-013-5 про результати розгляду скарги позивача і залишила без змін рішення щодо невизнання спеціальної декларації за повною формою за жовтень 2006р. як податкової звітності, а скаргу без задоволення.

В рішенні про результати розгляду скарги від 19.12.06р. ДПІ не зазначила, яке саме рішення про не визнання податкової декларації як податкової звітності нею було прийняте і залишене без змін.

Відповідач пояснив суду, що листи за № 3449/10-15-013-3 від 22.11.06р. та № 3516/10/15-013-3 від 30.11.06р. є фактично формою його рішення про відмову позивачу в прийнятті поданої ним 20.11.06р. декларації за жовтень 2006р., зареєстрованої в ДПІ за вх.№ 5851/10, як податкової звітності, оскільки форма такого рішення податковим органом офіційно не затверджена і тому таке рішення складене в довільній формі як листи, в яких зазначені правові підстави відмови, пропозиція надати декларацію, яка б відповідала законодавству. Рішення, викладені в даних листах підписані керівником податкового органу.

Відповідач в своїх поясненнях підтвердив, що саме зазначені листи він розглядав як такі, що оскаржувались позивачем як рішення і які залишені без змін за результатами розгляду скарги.

Позивач також наполягав на тому, що дані листи він розцінює як рішення, якими відповідач фактично відмовив йому у визнанні поданої ним спеціальної декларації за жовтень 2006р. за повною формою як податкової звітності, і що право на оскарження такого рішення прямо передбачено в п. 4.1.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, згідно якого податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, у цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платників податків, з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацією з виправленими показниками, то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом із сплатою відповідного штрафу або оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

Господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 4.1.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” прийняття податкової декларації є обов’язком контролюючого органу і приймається без попередньої перевірки зазначених в ній показників через канцелярію.

Подана позивачем декларація за повною формою як спеціальна декларація за жовтень 2006р. була прийнята ДПІ шляхом реєстрації її через канцелярію за вх.№ 5851/10 від 20.11.06р., але не прийнята до обліку як податкова звітність, оскільки не визнана такою податковим органом.

ДПІ запропонувала позивачу надати нову декларацію за скороченою формою, про що повідомила позивача листом від 22.11.06р. вих..№ 3449/10-15-013-3. При цьому в даному листі фактично не було повідомлено, що відповідачем прийнято рішення про невизнання спірної декларації як податкової звітності та правові підстави для цього. Даний лист відповідача був фактично відповіддю на лист позивача від 20.11.06р. № 666, який був доданий до декларації як пояснення щодо причин подання такої форми декларації.

Рішення відповідача про невизнання податкової декларації як податкової звітності міститься в листі від 30.11.06р. № 3516/10/15-013-3, який  направлений позивачу в доповнення до листа за вих..№ 3449/10-15-013-3.

Суд приймає в цій частині пояснення відповідача стосовно форми прийнятого рішення щодо відмови у визнанні спірної декларації позивача як податкової звітності і вважає, що лист за вих..№ 3516/10-15-013-3 є формою рішення ДПІ у Мар’їнському районі щодо спірного питання. Форма такого рішення нормативно центральним органом державної податкової служби не затверджена, отже таке рішення податковим органом могло бути прийняте в довільній формі, незалежно від того, що воно не має назви „рішення”, однак містить інші ознаки акту державного органу, зокрема прийняте і підписане керівником ДПІ, містить реєстраційний номер, дату, суть та мотиви прийнятого рішення, правові підстави та правові наслідки, відмовити в прийнятті декларації.

Суд, також, вважає, що відмова відповідача у визнанні податкової декларації як податкової звітності є по суті рішенням органу владних повноважень, а не дією посадової особи податкового органу і дане рішення може бути оскаржене в порядку апеляційного узгодження (п. 4.1.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”).

Відповідно до п. 5.2.2 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов’язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення.

З урахуванням викладеного господарський суд вважає, що лист відповідача від 22.11.06р. за № 3449/10-15-013-3 не є по своїй суті рішенням відповідача щодо невизнання податкової декларації як податкової звітності, а є листом, який носить інформаційний та роз’яснювальний характер, отже не є актом органу владних повноважень, який може бути ос порений в порядку адміністративного судочинства відповідно до ст. 2, 17 КАС України і в цій частині позовних вимог про визнання недійсним рішення ДПІ у Мар’їнському районі № 3449/10-15-013-3 від 22.11.06р. провадження у справі слід закрити відповідно до п. 1 ст. 157 КАС України.

Стосовно вимог позивача про визнання недійсним рішення ДПІ у Мар’їнському районі викладене в листі №3516/10-15-013-3 від 30.11.06р. про відмову в прийнятті спеціальної податкової декларації з ПДВ за повною формою за жовтень 2006р. як податкової звітності, то господарський суд вважає, що ця вимога позивача підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” форми обов’язкової податкової звітності (податкові декларації чи податкові розрахунки), визначені центральним (керівним) органом контролюючого органу, повинні відповідати нормам та змісту відповідного податку, збору (обов’язкового платежу). Платник податків має право подати податковий звіт за іншою формою, якщо він вважає, що форма податкової звітності, визначена центральним контролюючим органом, збільшує або зменшує його податкові зобов’язання всупереч нормам закону з такого податку, збору. Такий звіт за іншою формою подається із поясненнями мотивів його складання.

Позивач, вважаючи, що скорочена форма декларації з ПДВ, яку він подавав як переробне підприємство, що має пільги, передбачені п. 11.21 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість”, ущемлювала його право на бюджетне відшкодування ПДВ, подав до ДПІ спеціальну декларацію за іншою формою (повною, бюджетною), оскільки за результатами діяльності в жовтні 2006р. у нього виникло від’ємне значення ПДВ як по загальній (бюджетній) декларації з ПДВ (щодо іншої діяльності), так і по спеціальній декларації з ПДВ (щодо операцій, пов’язаних з переробкою чи виготовленням м’ясної та молочної продукції, виготовленої із проданих сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м’яса в живій вазі), а форма скороченої (спеціальної) декларації не передбачає рядків, заповнення яких дало б можливість йому, як платнику ПДВ, реалізувати своє право на бюджетне відшкодування ПДВ. Такі дані передбачені лише в декларації за повною формою.

Позивач також наполягає на тому, що у нього відсутній обов’язок подавати декларацію за скороченою формою, оскільки за скороченою формою декларацію подають лише ті платники податку, у яких у відповідності до п. 11.21 та п. 11.29 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість” суми ПДВ у повному обсязі залишаються у платника ПДВ з метою їх цільового використання, а він є переробним підприємством і у повному обсязі спрямовує суми ПДВ, які підлягали сплаті до бюджету, виключено на виплату дотацій сільськогосподарським товаровиробникам.

Подана позивачем декларація за повною формою як спеціальна декларація, заповнена відповідачем у відповідності до вимог, що визначені в Порядку, затвердженому наказом ДПА України від 15.06.05р. № 213.

Відповідно до п. 4.1.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та п. 4.3 наказу ДПА України № 213 податкова декларація може бути не визнана як податкова звітність у разі:

- відсутності обов’язкових реквізитів;

- відсутності підписів посадових осіб;

- відсутності печатки платника податків.

В рішенні, викладеному в листі від 30.11.06р. № 3516/10/15-013-3 щодо невизнання податкової декларації з ПДВ за жовтень 2006р. (зареєстр. за № 5851/10 від 20.11.06р.) як податкової звітності, ДПІ в якості підстав зазначила, що податкова декларація заповнена всупереч вимог „Порядку заповнення та подання податкової звітності з ПДВ”, затвердженого наказом ДПА України від 15.06.05р. № 213, а саме, порушені загальні вимоги оформлення документів податкової звітності.

В своїх запереченнях на позов та додатково наданих поясненнях відповідач пояснив, що позивач порушив п. 11.21 ст. 11 Закону України “Про податок на додану вартість”, п. 6 постанови Кабінету Міністрів України № 805 від 12.05.99р. “Про затвердження порядку нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м’ясо в живій вазі”, а також п. 1.2 (подана декларація не за скороченою формою) та  п. 5.1 ст. 5 “Порядку заповнення та подання податкової декларації з ПДВ”.

Позивачем подана спеціальна (окрема) декларація з ПДВ за повною формою, яка ним заповнена з дотриманням передбачених законодавством вимог (наявні і заповнені всі необхідні реквізити, підписана повноважними посадовими особами, наявна печатка підприємства).

Господарський суд вважає, що за даними обставинами у відповідача були відсутні підстави для невизнання як податкової звітності поданої за іншою формою декларації (при дотриманні вимог щодо її складання і при наявності пояснювальної записки позивача щодо причин подання такої форми декларації).

Позивач скористався своїм правом надати за іншою формою декларацію з ПДВ за жовтень 2006р. при наявності причин, передбачених в п. 4.2.2 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

При цьому суд не приймає посилання відповідача на те, що таке право у позивача, як платника податків, могло бути лише при запровадженні нового податку (збору) або зміни правил оподаткування, в результаті чого змінюються форми податкового обліку чи облікової податкової звітності, оскільки дане право законом не обмежується лише цими обставинами.

Суд погоджується з позивачем, що форма декларації з ПДВ за скороченою формою не передбачає можливості відображення права позивача на бюджетне відшкодування ПДВ та порядку його відшкодування згідно п. 6 “Порядку нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м’ясо в живій вазі”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 805 від 12.05.99р.

Оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 805 від 12.05.99р. передбачає право переробного підприємства у разі перевищення суми податкового кредиту над сумою податкових зобов’язань перерахувати суму перевищення з окремого рахунку на його поточний рахунок за умови надання органом державної податкової служби відповідного висновку в порядку, передбаченому для бюджетного відшкодування, а окрема декларація з ПДВ за скороченою формою унеможливлює відображення зазначених даних, а отже і надання в подальшому висновку ДПІ для бюджетного відшкодування, то суд вважає, що у даному випадку також наявний конфлікт інтересів в розумінні п. 4.4.1 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, оскільки норми різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків як платника податків, так і контролюючого органу, тому рішення в такому випадку повинно прийматись на користь платника податків.

З урахуванням всіх викладених мотивів та доводів вимога позивача про визнання недійсним рішення ДПІ у Мар’їнському районі, викладеному в листі від 30.11.06р. № 3516/10/15-013-3 про невизнання як податкової звітності декларації з ПДВ за жовтень 2006р., зареєстрованої за № 5851/10 від 20.11.06р. – підлягає задоволенню.

Враховуючи результати розгляду справи судовий збір у сумі 3,40грн. підлягає присудженню позивачу з коштів Державного бюджету пропорційно задоволених вимог, а саме у сумі 1,70грн.

Керуючись Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Законом України „Про податок на додану вартість”, Законом України „Про державну податкову службу в Україні”, Постановою Кабінету Міністрів від 12 травня 1999 р. N 805 „Про порядок нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі”, ст. 2, 17, 71, 72, 86, 94, п. 1 ст. 157, 158-163, 185, 186, 254 КАС України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Відкритого акціонерного товариства „Лактіс” м.Мар’їнка  до ДПІ у Мар’їнському районі про визнання недійсним рішення від 23.11.06р. № 3449/10-15-013-3 та від 30.11.06р. №3516/10/15-013-3 щодо невизнання спеціальної податкової декларації з ПДВ за жовтень 2006р. задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення ДПІ у Мар’їнському районі, викладеному в листі № 3516/10/15-013-3 від 30.11.06р. про невизнання як податкової звітності спеціальної (окремої) декларації з ПДВ за жовтень 2006р., поданої ВАТ “Лактіс” за повною формою 20.11.06р.і зареєстрованою за вх.№ 5851/10.

В іншій частині вимог провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ст. 157 КАС України.

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Повний текст постанови виготовлений 22.03.07р.

Постанова набирає чинності після збігу терміну для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження  протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту постанови та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                Ушенко Л.В.