ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007 р.
№ 24/316д/06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Фролової Г.М. –головуючого
Полянського А.Г.
Коробенка Г.П.

за участю представників:

Генеральної прокуратури України

Савицька О.В. –посв. № 231 від 20.07.2005 року

позивача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Прокурора Заводського району м. Запоріжжя

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 02.02.2007 року

у справі
№ 24/316д/06 господарського суду Запорізької області

за позовом
Прокурора Заводського району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах –Державна виконавча служба у Заводському районі міста Запоріжжя

до
Приватного підприємства “Регіональне судово-експертне бюро”

про
визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 10.04.2007 року, у зв’язку з перебуванням судді Муравйова О.В. у відпустці, та у зв’язку з виходом з відпустки судді Полянського А.Г., для перегляду в касаційному порядку справи № 24/316д/06, призначеної до розгляду на 10.04.2007 року, утворено колегію суддів у наступному складі: головуючий –суддя Фролова Г.М., судді –Полянський А.Г., Коробенко Г.П.

У липні 2006 року Прокурор Заводського району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах –Державної виконавчої служби у Заводському районі міста Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємства “Регіональне судово-експертне бюро” про визнання недійсними договорів б/н від 28.02.2006 року, б/н від 28.02.2006 року, б/н від 01.08.2002 року, укладених між Відділом державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя і Приватним підприємством “Регіональне судово-експертне бюро”.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що умови спірних договорів суперечать вимогам чинного законодавства, не були дотримані вимоги щодо істотних умов договору, визначені законодавством. Зокрема, позивач зазначає про порушення статей 203, 215, 638 Цивільного кодексу України, статей 14, 57 Закону України “Про виконавче провадження”.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.10.2006 року (суддя: Язізбекян Т.А.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 02.02.2007 року (судді: Мірошниченко М.В. –головуючий, Мойсеєнко Т.В., Хуторной В.М.) у справі № 24/316д/06 господарського суду Запорізької області, у позові відмовлено.

Мотивуючи судові рішення господарські суди зазначають про те, що при дослідженні договорів наданих до матеріалів справи вони мають усі істотні умови для договорів даного виду, а саме, сторонами погоджено предмет, ціну та строк дії договору. Крім того, суди зазначають про те, що всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України, прокурором і позивачем не було доведено тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, а саме –наявності у спірних правовідносинах обставин, з якими закон пов’язує визнання договорів про надання експертно-оціночних послуг б/н від 28.02.2006 року, б/н від 28.02.2006 року, б/н від 01.08.2002 року недійсними.

Не погоджуючись з постановою суду, Прокурор Заводського району м.Запоріжжя звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 02.02.2007 року у справі № 24/316д/06 господарського суду Запорізької області, в якому просить постанову у справі скасувати, визнати недійсними договори б/н від 28.02.2002 року, б/н від 28.02.2002 року, б/н від 01.08.2002 року, укладені між Відділом державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя і Приватним підприємством “Регіональне судово-експертне бюро”, мотивуючи касаційне подання доводами про порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 203, 215, 216, 638 Цивільного кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що зміст спірних договорів не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для визнання їх недійсними.

Позивач та відповідач відзиви на касаційне подання не надали.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення прокурора,    присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові,   колегія   суддів   вважає,   що   касаційне подання підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до роз’яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Відповідно до частини 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування  або  зміни  рішення  місцевого  чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, прокурор Заводського району м.Запоріжжя в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах –Державної виконавчої служби у Заводському районі міста Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про визнання недійсними договорів про надання експертно-оціночних послуг б/н від 28.02.2006 року,  б/н від 28.02.2006 року, б/н від 01.08.2002 року, які були укладені між Державною виконавчою службою у Заводському районі міста Запоріжжя та Приватним підприємством “Регіональне судово-експертне бюро”, на підставі статей 203, 215, 216, 638 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог,  якщо  це  необхідно  для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що позовні вимоги прокурором та  позивачем не уточнювались, однак справу  судами розглянуто стосовно  договорів б/н від 28.06.2002 року, б/н від 28.06.2002 року, б/н від 01.08.2006 року, які фактично були надані до матеріалів справи. Таким чином судами розглянуті, зокрема, вимоги, які не заявлялись.

Крім того, згідно пункту 4 Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Однак, судами не звернуто належної уваги на те, що позовні вимоги заявлені про визнання недійсними договорів на підставі статей 203, 215, 216, 638 Цивільного кодексу України.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України).

Однак як вбачається з матеріалів справи, документи (а.с.12-35, а.с.100-105) не відповідають вимогам частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в касаційному поданні прокурор, зокрема, просить визнати недійсними договори № б/н від 28.02.2002 року та № б/н від 28.02.2002 року, які в матеріалах справи відсутні.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що господарськими судами  порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду  Запорізької області.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Прокурора Заводського району міста Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 02.02.2007 року у справі № 24/316д/06 господарського суду Запорізької області та рішення господарського суду Запорізької області від 30.10.2006 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий                                                                               Г. Фролова

Судді                                                                                          А. Полянський

Г.  Коробенко