КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2007                                                                                           № 45/421

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Алданової  С.О.

суддів:                                          Зубець Л.П.

Шипка  В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Ситюк С.І. (дов. № 25-13 від 10.01.2007р.)

від відповідача - Якобчук І.О. (дов. № 32 від 20.01.2007р.),

від Департаменту

експлуатації водопровідного

господарства -                     не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 10.11.2006

у справі № 45/421 (Балац С.В.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "АК "Київводоканал" в особі Департаменту експлуатації водопровідного господарства

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 375998,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача 421885,02 грн. заборгованості за договором поставки від 18.07.2005р. № 27/09-34-5/116УМ, з яких 387504,80 грн. - основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 34380,22 грн. пені. В поданій до суду першої інстанції заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача 375 998,50 грн. основного боргу за товар, поставлений на підставі накладних.

Ухвалою господарського суду міста Києва  від 10.11.2006 р. у справі № 45/421  провадження у справі № 45/421 припинено повністю на підставі п.11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України і постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 3759 грн. 90 коп. витрат по оплаті держмита та 105 грн. 17 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Припиняючи провадження у справі, суд мотивував ухвалу наявністю в матеріалах справи належних доказів несплати відповідачем позивачу на момент подання позову       375 998,50 грн. основного боргу за товар, поставлений на підставі накладних, а також доказів проведення 08.11.2006р. між сторонами взаємозаліку про зарахування зустрічних однорідних вимог щодо зазначеної вимоги на суму 375 998,50 грн., у зв’язку з чим суд дійшов висновку про відсутність предмету спору про стягнення з відповідача 375998,50 грн. Крім того, посилаючись на ст. 49 ГПК України, суд поклав на відповідача судові витрати в частині зарахованих останнім зустрічних вимог, заявлених позивачем в позові.

Не погоджуючись з даною ухвалою в частині розподілу судових витрат, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3759 грн. 90 коп. витрат по оплаті держмита та 105 грн. 17 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Підставою для скасування ухвали відповідач зазначив порушення судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, а саме – ст. 49 ГПК України. При цьому, відповідач посилається на те, що платіжні вимоги-доручення позивача не можуть слугувати належними доказами встановлення строків оплати товару відповідачем за накладними, оскільки в них міститься посилання на договір.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, його представник в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду – без змін, вважаючи ухвалу законною та обґрунтованою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки, за яким позивач зобов’язувався поставити відповідачу товар, а відповідач зобов’язався його прийняти та оплатити. Матеріалами справи підтверджується, що позивач на підставі накладних (копії - а.с.19-21, 23-28, 30-34, 36, 38-40, 42-44, 46-48) поставив, а відповідач на підставі довіреностей (копії - а. с. 22, 29, 35, 37, 41, 45) прийняв товар на загальну суму 375998,50 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати свій обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2006 р. позивач звернувся до відповідача з платіжними вимогами-дорученнями про оплату отриманого товару (а.с. 132-155), при цьому у даних вимогах-дорученнях міститься посилання на вищевказані накладні, згідно з якими було поставлено позивачем відповідачу товар.

Тому колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що у відповідача виник обов’язок оплатити поставлений товар до 20.10.2006 р. включно, а  викладені в апеляційній скарзі  доводи відповідача про те, що зазначені платіжні вимоги-доручення позивача не можуть слугувати належними доказами встановлення строків оплати товару відповідачем за накладними, колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи, що відповідач свій обов’язок за договором не виконав – поставлений товар у сумі 375998,50 грн. не оплатив, позивач  звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості.

08.11.2006 р. між позивачем та відповідачем укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог № 111-18 (копія - а.с. 162-163), за умовами якої сторони зменшують взаємні грошові зобов’язання, зокрема, позивач погашає грошові зобов’язання відповідача за поставлений позивачем відповідачу товар на суму 413198,50 грн., в тому числі за товар у сумі 375998,50 грн., отриманий відповідачем на підставі вищевказаних накладних, тобто за вимогою, яка є предметом розгляду даної справи.

Зважаючи на  угоду про зарахування зустрічних вимог, та з урахуванням вимог ст. 601 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 375998,50 грн. за поставлений товар є припиненою, і обґрунтовано припинив провадження у справі  в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 375998,50 грн. за поставлений товар на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу; одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки спір у даній справі виник у зв’язку з несплатою відповідачем позивачу 375998,50 грн. за поставлений за договором товар, тобто у результаті неправильних дій відповідача, то суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. 49 ГПК України, поклав на відповідача судові витрати в частині зарахованих останнім зустрічних вимог, заявлених позивачем в позові.

Крім того, в п. 5 Листа Вищого арбітражного суду України від 26.06.1995р. № 01-8/453 „Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів” зазначено: якщо відповідач сплатив борг після звернення кредитора з позовом, витрати, пов’язані зі сплатою державного мита позивачем, покладаються на відповідача на підставі ст. 49 ГПК України.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та виніс ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної  скарги, скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.101-103, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал” залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 10.11.2006 року у справі  № 45/421 - без змін.

Справу  № 45/421 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                                      Алданова  С.О.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Шипко  В.В.