донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.04.2007 р.                                                                            справа №11/415

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Куріло Ю.В.  (довіреність б/н від 03.01.07р.),

від відповідача:
Варбан О.В. (довіреність б/н від 21.03.07р.)
Муруліна Л.В. директор (витяг з протоколу №8 від 30.09.05р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Мазтранс" м.Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
30.01.2007 року

по справі
№11/415 (суддя Чернота Л.Ф.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Мазтранс" м.Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливно-заправна компанія "Валді" м.Донецьк

про
стягнення 44998,51грн.

В С Т А Н О В И В:

У 2006  році  позивач,  Товариство з обмеженою відповідальністю „МАЗ-транс”, м.Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „ПЗК Валди”, м.Донецьк  про стягнення суми збитків від поставки неякісного палива в сумі 44 998,51грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.01.2007р. у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „МАЗ-транс”, м.Донецьк було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що позивач  не  надав  доказів,  у  розумінні  ст.ст. 33, 36  Господарського процесуального кодексу України, а  саме,  з  яких  причин  було порушено вимоги щодо приймання  продукції  за  якістю. Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України порядок  приймання нафти та нафтопродуктів за якістю застосовується в усіх випадках, якщо нормативною документацією на нафтопродукти, умовами поставки або іншими зобов’язаннями не встановлено іншого порядку приймання за якістю. Тобто, за результатами приймання продукції за якістю з участю представників  повинен був бути складений акт про фактичну якість у день закінчення приймання продукції. Такого акту складено не було.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „МАЗ-транс”, м.Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права України, неповним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 30.01.2007р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ „МАЗ-транс”  задовольнити в повному обсязі.

На адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ „ПЗК Валди” на апеляційну скаргу, яким відповідач вважає, що при прийнятті рішення, господарський суд Донецької області керувався дослідженими в судовому засіданні доказами, правомірно застосував норми матеріального і процесуального права,  та прийняв законне рішення. Відповідач просить залишити рішення від 30.01.07р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представники позивача та відповідача  підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи  № 11/415, та наданих  представниками сторін пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.06.06р. між відповідачем (постачальник) та позивачем (покупець) був укладений договір постачання №05/06-2 (далі –договір), відповідно до вимог якого постачальник  зобов’язався виконати поставку продукції виробничо-технічного призначення, а саме дизельне паливо (згідно специфікації №ВА-003981 від 14.08.06р. до вищевказаного договору), а покупець зобов’язався прийняти вказану продукцію та провести оплату протягом одного дня з моменту отримання рахунку-фактури, що передбачено сторонами в п.3.2 договору.

Як стверджує позивач, паливо від відповідача на склад позивача було поставлено 15.08.06р. у 16год.40хв. Бензовоз, який поставив паливо, опломбований не був. При прийомі палива за кількістю до стану бензовозу, що доставив паливо, а також до зовнішнього вигляду палива, до маркування та кількості поставленої продукції  позивач на той час претензій не мав. В той період, крім поставленого дизельного палива, що надійшло від відповідача, іншого палива для заправки автомобілів у позивача не було. Після заправлення десяти автомобілів, що належать ТОВ ”МАЗ - транс”, вищезазначеним дизельним паливом у загальній кількості 4862л, на ім’я директора від водіїв надійшли докладні записки зі скаргами на роботу автомобілів.

Керівництво ТОВ ”МАЗ - транс” зробило висновок, що погана робота автомобілів є наслідком заправки їх неякісним дизельним паливом, яке поставило позивачу ТОВ ”ПЗК Валди”. Комісією підприємства позивача 17.08.06р. був проведений відбір спірного палива та направлений до лабораторії ЗАТ ”Гефест”. Протоколом дослідження ЗАТ „Гефест” №2454/6 від 17.08.06р. був зроблений висновок, що наданий зразок дизельного палива марки Л не відповідає ДСТУ №3868-99.  З цих підстав комісія підприємства нібито направила на адресу підприємства - постачальника палива повідомлення про виклик представників для спільного проведення відбору дизельного палива, поставленого відповідачем 15.08.06р., для проведення повторного аналізу на відповідність вимогам нормативних документів про якість.

Комісією у складі представників позивача 21.08.06р. був складений Акт прийому дизельного палива за якістю. Представники ТОВ ” ПЗК Валди” були відсутні у зв’язку з тим, що особи, які були направлені відповідачем у якості представників, не мали відповідних повноважень (супровідних документів), які повинні були надати відповідно до п.4.1.3.5  Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України.

На думку позивача, про що було зазначено в Акті від 21.08.06р., прийом спірного дизельного палива виконувався без надання постачальником всіх необхідних документів на нього. Рахунок-фактура №ВА-003981 від 14.08.06р. та видаткова накладна №0000658 від 15.08.06р. були надані Товариством з обмеженою відповідальністю ” ПЗК Валди” лише 19.08.06р.  Документи, що підтверджують якість палива не були надані при постачанні палива позивачу, начебто в порушення вимог п.4.1 договору.

Для усунення пошкоджень автомобілів позивач звернувся до Приватного підприємця Сова В.М., м. Павлоград, Дніпропетровської  області, яким самостійно було  встановлено, що причиною пошкодження автомобілів DAF 95XF.430 (згідно листа ПП Сова В.М. від 01.09.06р.),  MAN 19.364 (лист ПП Сова В.М. від 06.09.06р.), DAF-95 XF.430 (лист Сова В.М. від 09.09.06р.) стало застосування ними неякісного дизельного палива. Відповідно до листів ПП Сова В.М. та для відновлення працездатності автомобілів необхідно було виконати капітальний ремонт паливної апаратури зазначених автомобілів.

Куйбишевський РВ ДМУ УМВС України  у Донецькій області за заявою позивача здійснював розгляд матеріалів по факту поставки неякісного палива та своїм листом від 10.10.06р. порадив позивачеві звернутися до ДП „Донецького регіонального центру стандартизації, метрології та сертифікації” для перевірки висновків лабораторії ЗАТ „Гефест”. Позивачем не надано суду ніяких документів, які б свідчили про порушення кримінальної справи або інших дій правоохоронних органів за цією заявою позивача.

Позивач звернувся до ДП „Донецького регіонального центру стандартизації, метрології та сертифікації”, останнім було відібрано зразок палива згідно акту №61к. Висновком Лабораторії з випробувань нафтопродуктів ДП „Донецького регіонального центру стандартизації, метрології та сертифікації” від 13.10.06р. (в якому замовником випробувань вказано Куйбишевський РВ ДМУ) було зазначено, що зразок дизельного палива не відповідає вимогам ДСТУ 3868-99.

На думку позивача, ним понесені збитки від поставки неякісного палива відповідачем в сумі 44998,51грн., які складаються з витрат: за оплату виконаних робіт Приватним підприємцем Сова В.М. по капітальному ремонту автомобілів, витрат на купівлю відсутніх у ПП Сова В.М. деталей для автомобілів, витрат  на проведення експертизи від 17.08.06р. лабораторією ЗАТ „Гефест”, витрат на проведення експертизи від 13.10.06р. лабораторією з випробувань нафтопродуктів ДП „Донецькстандартметрології”.

В 2006 році позивач,  ТОВ „МАЗ-транс”, м.Донецьк,  звернувся  з  позовною  заявою   до    господарського      суду Донецької області до відповідача - ТОВ „ПЗК Валди”, м.Донецьк  про стягнення суми збитків від поставки неякісного палива в розмірі 44 998,51грн. Рішенням господарського суду Донецької області від 30.01.2007р. у задоволенні позовних вимог було відмовлено в зв’язку з недоведеністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Згідно ст. 43 ГПК України сторони та  інші  особи,  які   беруть   участь   у   справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Судова колегія, вважає, що господарським судом Донецької області правомірно встановлено порушення позивачем договірних умов приймання  продукції  за  якістю (п.4.2 договору). Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, порядок приймання нафти та нафтопродуктів за якістю застосовується в усіх випадках, якщо нормативною документацією на нафтопродукти, умовами поставки або іншими зобов’язаннями не встановлено іншого порядку приймання за якістю.

Відповідно до п. 4.2. договору №05/06-2, сторони домовилися, що приймання продукції здійснюється у порядку, передбаченому законодавством  про  правила  приймання  за  якістю  даного  виду  продукції.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від  виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

В обґрунтування своїх вимог позивач надав Акти №02 від 21.08.06р. приймання дизельного палива за якістю, Акт №01 від 17.08.06р. внутрішнього розслідування якості дизельного палива, Протоколи іспитів №№ 2454/6 від 17.08.06р., 2454/6/2 від 21.08.06р. ЗАТ „Гефест”, Акт відбирання зразка №61к від 04.10.06р. ДП „Донецькстандартметрологія”, Протокол випробувань  №61к від 13.10.06р. Лабораторії з випробувань нафтопродуктів.

Пунктом 2.4 договору №05/06-2 від 05.06.06р. сторони без заперечень та зауважень домовились про передання в момент відвантаження продукції позивачеві відповідачем всієї необхідної документації: рахунок, видаткової накладної, податкової накладної, специфікації, товаро - транспортно накладну безпосередньо в момент відвантаження.

В договорі відсутні конкретні умови щодо конкретного порядку передачі позивачеві документу, який підтверджує якість отриманої продукції. В тексті договору присутні загальні умови щодо підтвердження відповідності якості продукції ТУ та ДСТУ паспортом або сертифікатом якості (п.4.1 договору). Тому посилання заявника апеляційної скарги на порушення відповідачем умов договору про передачу паспорта про якість дизельного палива в момент відвантаження продукції, судовою колегією до уваги не приймається.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з акту №01 внутрішнього розслідування якості від 17.08.06р., позивачем було здійснено внутрішнє розслідування якості дизельного палива після приймання продукції від відповідача без заперечень та зауважень 15.08.06р. за накладною №ВА-0000658 від 15.08.06р., яке не передбачено ані умовами укладеного сторонами договору, ані нормами Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України.

В цьому акті зазначено про заправку дизельним паливом автомобілів, в процесі експлуатації яких, від водіїв транспортних засобів отримані скарги, тому 17.08.06р. комісією підприємства позивача було зроблено розслідування причин скарг водіїв на погану якість дизельного палива. При чому в цьому ж акті зазначено про приймання палива за кількістю 15.08.06р.  без надання відповідачем документів на нього, які були надані позивачеві лише 19.08.06р., що не може відповідати дійсності, оскільки Акт №01 був підписаний комісією та затверджений керівництвом підприємства 17.08.06р. Доказів приймання палива за кількістю в резервуар, який нібито попередньо був очищений від залишків палива в зв’язку з ремонтом запорного крану резервуару, у вигляді акту або іншого заключного документу, позивачем не надано.

Пунктом 2 Додатку №1 до п.4.1.3.5  Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України передбачено, що при виявленні невідповідності якості нафти або нафтопродуктів, які надійшли, та тари в якій вони містяться, вимогам нормативної документації, договору чи супровідним документам про їх якість одержувач припиняє подальше приймання і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції та характер виявлених дефектів.

Такого акту позивач не надав. В Акті від 17.08.06р. зазначено про одночасне прийняття комісією рішення провести відбір проб з наступним їх дослідженням на відповідність показників якості та вже отримання протоколу випробувань від 17.08.06р. лабораторії ЗАТ „Гефест”  про  невідповідність зразку вимогам по якості. Одночасно в Акті №01 зазначено про направлення комісією повідомлення про виклик представників підприємства відповідача для спільного проведення відбору проб дизельного палива та проведення повторного їх аналізу на відповідність вимогам якості, в той час як в матеріалах справи є лист №196 від 17.08.06р. з проханням направлення представників підприємства відповідача для повторного проведення випробувань, підписаний керівником підприємства позивача. Позивачем не надані докази поштового направлення цього листа на адресу відповідача, є відмітка з зазначенням дати „19.07.06р.” та підписом невстановленої особи, тому судова колегія не може прийняти в якості належного доказу повідомлення представників відповідача про необхідність їх присутності при „прийманні” продукції за якістю вищевказаний лист.

В порушення пункту 4.1.3.38 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України позивач при прибутті нафтопродуктів не перевірив наявність і цілість пломб, технічний стан автоцистерни, визначення повноти її заповнення і відповідність нафтопродукту, вказаному в товарно-транспортній накладній; не визначена маса нафтопродукту зважуванням на автомобільних вагах або об”ємно-масовим методом, про що мав бути складений акт, підписаний матеріально відповідальною особою. Посилання позивача на відсутність пломб на бензовозі, відсутність товаро - супроводжуючих документів в момент прийняття продукції свідчить про порушення позивачем вимог нормативної документації та умов укладеного сторонами договору при прийнятті дизельного палива від відповідача.

Судовою колегією досліджено матеріали справи стосовно надання ПП Сова В.М. висновку щодо виходу з ладу автомобілів з причини неякісного дизельного палива після звернення до неї за ремонтом 3-х автомобілів і не може прийнято в якості належного доказу листи від ПП Сова В.М. від 23.08.06р., 06.09.06р., 09.09.06р. з причини відсутності доказів компетенції вищевказаної особи надавати висновки з причини виходу з ладу транспортних засобів. Крім того, позивач заявив про заправлення неякісним паливом десяти автомобілів і встановлення причини неякісного палива вже 17.08.06р., а листи ПП Сова В.М. стосуються тільки 3-х автомобілів та датовані пізнішими датами.

Суд  першої  інстанції  правомірно  дійшов  висновку, що позивач 15.08.06р.  здійснив  приймання  продукції із не опломбованого  бензовозу, який  поставив паливо за договором №05/06-2, та склав акт щодо якості дизельного палива лише 21.08. 06р.,   чим  порушив  умови  договору  та  Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія встановила, що надані позивачем документи не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів спричинення збитків саме з вини відповідача, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв’язок між поставкою відповідачем дизельного палива та незадовільною роботою автомобілів позивача з причини заправки їх неякісним паливом. В документах ДП „Донецькстандартметрологія” не зазначено, що паливо, піддане  випробуванням, було тим паливом,  яке поставлено саме відповідачем.

Тобто, в обґрунтування понесених позивачем збитків від поставки неякісного палива, позивач надав матеріали, які не мають доказової сили. Крім того, в склад збитків позивач включив додаткові витрати, понесені ним в зв’язку з ремонтом  автомобілів в процесі експлуатації, а не витрати на оплату поставленої продукції, які не понесені позивачем до теперішнього часу, що пояснили сторони в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 30.01.2007 року у справі №11/415 за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „МАЗ-транс”, м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 30.01.2007 року у справі № 11/415 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від  30.01.2007 року у справі №11/415   –без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС