ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007 р.
№ 7/277/05-НР

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства
Концерн “Інкомбуд”

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 р.

у справі
№ 7/277/05-НР

господарського суду
Миколаївської області

за позовом
Закритого акціонерного товариства
Концерн “Інкомбуд”

до
1) Відкритого акціонерного товариства
“САН Інтербрю Україна”,
2) Відкритого акціонерного товариства “Миколаївський пивзавод “Янтар”

про
1) стягнення з Відкритого акціонерного товариства “САН Інтербрю Україна” та Відкритого акціонерного товариства “Миколаївський пивзавод “Янтар” солідарно на користь Закритого акціонерного товариства Концерн “Інкомбуд” збитків у формі неодержаного прибутку у сумі 481 505,02 грн.,
2) спонукання Відкритого акціонерного товариства “Миколаївський пивзавод “Янтар” виконати зобов’язання за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. по перерахуванню грошових коштів на рахунок Закритого акціонерного товариства Концерн “Інкомбуд”,
3) заборону Відкритому акціонерному товариству “САН Інтербрю Україна” перешкоджати Відкритому акціонерному товариству “Миколаївський пивзавод “Янтар” виконувати зобов’язання за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. по перерахуванню грошових коштів на рахунок Закритого акціонерного товариства Концерн “Інкомбуд”, а також заборону втручатись в інші питання, що належать до компетенції сторін за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р.,
4) стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Миколаївський пивзавод “Янтар” на користь Закритого акціонерного товариства Концерн “Інкомбуд” 90 420 017,09 грн., що еквівалентно 14 455 800,00 євро по курсу НБУ станом на 08.08.2005 р.,
5) стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Миколаївський пивзавод “Янтар” 2 870 539,21 грн. основного боргу, 102 845,47 грн. –3 % річних, 285 150,47 грн. збитків від інфляції, 296 376,32 грн. штрафних санкцій, 15 987 673,80 грн. забезпечення виконання грошового зобов’язання за контрактом, 109710373,32 грн. –забезпечення виконання негрошових зобов’язань

та за зустрічним позовом
Відкритого акціонерного товариства
“Миколаївський пивзавод “Янтар”

до
Закритого акціонерного товариства
Концерн “Інкомбуд”

про
1) розірвання контракту № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., укладеного між Закритим акціонерним товариством Концерн “Інкомбуд” та Відкритим акціонерним товариством “Миколаївський пивзавод “Янтар” та стягнення з Закритого акціонерного товариства Концерн “Інкомбуд” на користь Відкритого акціонерного товариства “Миколаївський пивзавод “Янтар” безпідставно набутої суми коштів у розмірі 15 532 631,36 грн.,
2) визнання за Відкритим акціонерним товариством “Миколаївський пивзавод “Янтар” права власності на об’єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Янтарна, 320,
3) визнання за Відкритим акціонерним товариством “Миколаївський пивзавод “Янтар” права власності на будівельні матеріали, а саме –на панелі металеві тришарові з утеплювачем з поліуретану кровельні “Венталл-К” у кількості 308 одиниць та панелі металеві тришарові з утеплювачем з поліуретану стінові “Венталл-С” у кількості 55 штук

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:
Гаврилов О.А., дов. № 16 від 01.12.2006 р.;

відповідача-1:
Хренов Д.Ю., дов. № 7 від 29.12.2006 р.;
Сидоренко В.М., дов. № 51 від 16.04.2007 р.;
Зозуля Т.М., дов. № 19 від 11.01.2007 р.;

відповідача-2:
— не з’явились;

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2005 р. Закрите акціонерне товариство Концерн “Інкомбуд” (далі –Концерн) звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просило спонукати Відкрите акціонерне товариство “Миколаївський пивзавод “Янтар” (далі –Завод) виконати зобов’язання за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. по перерахуванню коштів на його розрахунковий рахунок, заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю “САН Інтербрю Україна” (далі –Товариство) перешкоджати Заводу виконувати зобов’язання за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. по перерахуванню грошових коштів, а також втручатись в інші питання, що належать до компетенції сторін за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., стягнути з Заводу 90 420 017,09 грн., що еквівалентно 14 455 800,00 Євро по курсу НБУ станом на 08.08.2005 р.

Доповненням до позовної заяви № 02/191 від 25.08.2005 р. (т. ІІ, а. с. 1 –3) Концерн змінив позовні вимоги та просив господарський суд м. Києва стягнути з Товариства та Заводу солідарно збитки у формі неодержаного прибутку в сумі 481 505,02 грн., спонукати Завод виконати зобов’язання за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. по перерахуванню грошових коштів, заборонити Товариству перешкоджати Заводу виконувати зобов’язання за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. по перерахуванню грошових коштів, а також втручатись в інші питання, що належать до компетенції сторін за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., стягнути з Заводу 90 420 017,09 грн., що еквівалентно 14 455 800,00 Євро по курсу НБУ станом на 08.08.2005 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.08.2005 р. позовну заяву Концерну та додані до неї документи передано за підсудністю до господарського суду Миколаївської області.

Заявою від 20.12.2005 р. (т., а. с. 6 –7) Концерн уточнив позовні вимоги та просив господарський суд Миколаївської області заборонити Товариству перешкоджати Заводу виконувати зобов’язання за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. по перерахуванню грошових коштів на його розрахунковий рахунок, а також втручатись в інші питання, що належать до компетенції сторін за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., спонукати Завод виконати зобов’язання за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. по перерахуванню грошових коштів, стягнути з Заводу 2 870 539,21 грн. основного боргу за грошовими зобов’язанням по контракту № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 102 845,47 грн., інфляційні збитки у розмірі 285 150,47 грн., штрафні санкції у розмірі 296 376,32 грн., 15 987 673,80 грн. забезпечення виконання грошових зобов’язань за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., 109 710 373,32 грн. за порушення виконання не грошових зобов’язань за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., стягнути солідарно з Товариства та Заводу 481 505,02 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків у зв’язку з упущеною вигодою.

Позовні вимоги Концерн обґрунтовував тим, що Завод весь час зривав оплату за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. згідно графіку фінансування (додаток № 4 до вказаного контракту), посилаючись на те, що платежі за контрактом йому не акцептує Товариство, та, крім того, не виконував і інші зобов’язання за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р.

У жовтні 2005 р. Завод звернувся до господарського суду Миколаївської області з зустрічною позовною заявою, у якій просив розірвати контракт № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., укладений між ним та Концерном, стягнути з Концерну безпідставно набуту суму коштів у розмірі 15 532 631,36 грн., визнати за ним право власності на об’єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Янтарна, 320, та на будівельні матеріали (панелі металеві тришарові з утеплювачем з поліуретану кровельні “Венталл –К” у кількості 308 одиниць та панелі металеві тришарові з утеплювачем з поліуретану стінові “Венталл –С”).

Зустрічні позовні вимоги Завод обґрунтовував тим, що Концерн неодноразово порушував умови контракту № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., внаслідок чого він не отримав того рівня виробництва, яке планував набути внаслідок належної реалізації вказаного контракту, та змушений був нести додаткові витрати матеріального характеру та у часі при неможливості швидко виправити допущені Концерном недоліки. Крім того, неналежне виконання Концерном умов контракту № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р. призвело до того, що сума коштів, яка йому перерахована, значно більша за необхідну для оплати фактично виконаних об’ємів робіт суму, а тому відповідна різниця є безпідставно набутою. Також, виходячи з порушення Концерном зобов’язань за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., необхідним є вирішення питання щодо права власності на об’єкт незавершеного будівництва.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 20.01.2006 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “САН Інтербрю Україна” замінено на правонаступника –Відкрите акціонерне товариство “САН Інтербрю Україна”, в задоволенні первісних позовних вимог Концерну відмовлено, а зустрічні позовні вимоги Заводу задоволено частково: з Концерну на користь Заводу стягнуто 12 808 773,75 грн., в задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2006 р. п. 5 резолютивної частини рішення господарського суду Миколаївської області скасовано та викладено його у такій редакції: “Розірвати контракт № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., укладений між Відкритим акціонерним товариством “Миколаївський пивзавод “Янтар” та Закритим акціонерним товариством Концерном “Інкомбуд””, резолютивну частину вказаного рішення доповнено п. п. 6 та 7 такого змісту: “6. Визнати за Відкритим акціонерним товариством “Миколаївський пивзавод “Янтар” право власності на результати робіт, виконаних за контрактом № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., та підтверджених актами виконаних робіт форми КБ-3 від 05.04.2004 р., від 25.12.2004 р., від 26.11.2004 р.

7. Визнати за Відкритим акціонерним товариством “Миколаївський пивзавод “Янтар” право власності на будівельні матеріали: панелі металеві тришарові з утеплювачем з поліуретану кровельні “Венталл –К” у кількості 308 одиниць, панелі металеві тришарові з утеплювачем з поліуретану стінові “Венталл –С” у кількості 55 одиниць, які знаходяться на майданчику під’їзного ж.д. шляху заводу “Миколаївенергомаш” (м. Миколаїв, вул. Доктора Самойловича, 35)”, у зв’язку з чим постановлено п. 6 резолютивної частини зазначеного рішення вважати п. 8., в решті рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2006 р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2006 р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 20.01.2006 р. скасовано, а справу передано на новий  розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи Концерн звернувся до господарського суду Миколаївської області з заявою № 03/121 від 07.11.2006 р. про заміну сторони (процесуальне правонаступництво) в порядку ст. 25 ГПК України (т. VI, а. с. 7 –9), у якій просив замінити відповідача-2 –Завод –правонаступником –Товариством, та передати справу за належною підсудністю до господарського суду м. Києва, оскільки останнє знаходиться у м. Києві.

Крім того, під час нового розгляду справи Товариство заявою № 7/277/05 від 15.11.2006 р. (т., а. с. 18 –20) уточнило зустрічні позовні вимоги та просило господарський суд Миколаївської області розірвати контракт № 7/09-03-04 від 05.04.2004 р., укладений між Концерном та Заводом, визнати недійсним акт приймання виконаних підрядних робіт № 0001-03-2005 за березень 2005 р. на суму 5 996,051,18 грн., підписаний в односторонньому порядку Концерном, стягнути з Концерну  безпідставно набуту суму коштів у розмірі 15 532 631,36 грн., визнати за ним право власності на об’єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Янтарна, 320, визнати за ним право власності на будівельні матеріали, а саме –на панелі металеві тришарові з утеплювачем з поліуретану кровельні “Венталл-К” у кількості 308 одиниць та панелі металеві тришарові з утеплювачем з поліуретану стінові “Венталл-С” у кількості 55 штук.

Уточнені зустрічні позовні вимоги Товариство обґрунтовувало тим, що воно є правонаступником Заводу. Крім того, Товариство зазначало, що по суті уточнення зустрічних позовних вимог зводиться до доповнення заявлених раніше Заводом зустрічних вимог вимогою про визнання недійсним акту приймання підрядних робіт № 0001-03-2005 за березень 2005 р. на суму 5 996,051,18 грн., підписаний в односторонньому порядку Концерном. Вказану зустрічну позовну вимогу Товариство обґрунтовувало тим, що акт приймання підрядних робіт № 0001-03-2005 за березень 2005 р. обґрунтовано не було підписано Заводом, а тому, виходячи зі ст. 882 ЦК України, вказаний акт має бути визнано недійсним.

Також під час нового розгляду справи Товариство звернулось до господарського суду Миколаївської області з заявою № б/н від б/д про процесуальне правонаступництво (т. VI, а. с. 41 –42), у якій просило вилучити Завод з числа відповідачів по справі та здійснити заміну позивача за зустрічним позовом –Завод –на себе, оскільки воно є його правонаступником.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.11.2006 р. (колегія суддів: Філінюк І.Г., Семенов А.К., Коваль С.М.)  заяву Концерну задоволено частково, а заяву Товариства –повністю: здійснено заміну Заводу його правонаступником –Товариством, а у передачі справи за підсудністю до господарського суду м. Києва –відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 р. (колегія суддів: Бєляневський В.В., Мирошниченко М.А., Шевченко В.В.) ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.11.2006 р. залишено без змін.

Вказані судові акти мотивовані посиланням на частину третю ст. 17 та ст. 25 ГПК України.

Концерн звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити його заяву № 03/121 від 07.11.2006 р. щодо передачі даної справи за належною підсудністю до господарського суду м. Києва. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Концерн обґрунтовує тим, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 р. та ухвала господарського суду Миколаївської області від 15.11.2006 р. прийняті з порушенням ст. ст. 15 та 17 ГПК України.

Товариство скористалось правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Концерну, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 р. –без змін. Вимоги, викладені у відзиві, Товариство обґрунтовує тим, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 р. та ухвала господарського суду Миколаївської області від 15.11.2006 р. прийняті у відповідності до норм ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм процесуального права при прийнятті ухвали та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Концерну не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що:

– ухвалою господарського суду м. Києва від 25.08.2005 р. позовну заяву Концерну та додані до неї документи передано за підсудністю до господарського суду Миколаївської області;

– ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.09.2005 р. за позовною заявою Концерну порушено провадження у справі;

– рішенням господарського суду Миколаївської області від 20.01.2006 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “САН Інтербрю Україна” замінено на правонаступника –Відкрите акціонерне товариство “САН Інтербрю Україна”, в задоволенні первісних позовних вимог Концерну відмовлено, а зустрічні позовні вимоги Заводу задоволено частково: з Концерну на користь Заводу стягнуто 12 808 773,75 грн., в задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено;

– постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2006 р. п. 5 резолютивної частини рішення господарського суду Миколаївської області скасовано та викладено його в іншій редакції, резолютивну частину вказаного рішення доповнено п. п. 6 та 7 щодо визнання за Заводом права власності на результати робіт, виконаних за контрактом та підтверджених актами виконаних робіт, а також на будівельні матеріали згідно переліку, у зв’язку з чим постановлено п. 6 резолютивної частини зазначеного рішення вважати п. 8., в решті рішення залишено без змін;

– Завод було ліквідовано 12.07.2006 р. шляхом приєднання до Товариства, яке є його правонаступником, та знаходиться у м. Києві;

– постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2006 р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2006 р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 20.01.2006 р. скасовано, а справу передано на новий  розгляд до господарського суду першої інстанції;

– ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.08.2006 р. справу прийнято до провадження.

Відповідно до частини третьої ст. 17 ГПК України справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Як зазначено вище, провадження у даній справі було порушено ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.09.2005 р., тобто більше ніж за десять місяців до ліквідації Заводу, а тому колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарський судів попередніх інстанцій про те, що дана справа не підлягає передачі за підсудністю до господарського суду м. Києва.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам процесуального права, доводи касаційної скарги Концерну не спростовують висновку апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 та 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства Концерн “Інкомбуд” залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 р. у справі № 7/277/05-НР господарського суду Миколаївської області –без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало