ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 лютого 2007 р.

№ 3/139

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. -головуючого,

Костенко Т.Ф., Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Нетішин

на постанову

Житомирського апеляційного
господарського суду від 16.11.2006р.

у справі

господарського суду Хмельницької
області

за позовом

Житлово-комунального
об'єднання,  м. Нетішин

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Нетішин

про

розірвання договору оренди
нежитлового приміщення НОМЕР_1, стягнення заборгованості в сумі 38 859, 12
грн. (згідно із заявою про збільшення позовних вимог), зобов'язання повернути
приміщення

за участю представників:

позивача: не
з'явився

відповідача: ОСОБА_2
-дов. НОМЕР_1

ВСТАНОВИВ:

Житлово-комунальне об'єднання (далі ЖКО)
звернулось до господарського суду Хмельницької області з  уточненою
позовною заявою про стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 (далі СПД ОСОБА_1) 38859, 12 грн. заборгованості по
орендній платі, відповідно до договору оренди НОМЕР_1, розірвання вказаного
договору укладеного між ЖКО та СПД ОСОБА_1 та зобов'язання відповідача
повернути зайняте нежитлове приміщення.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 09.03.2006р. у справі №3/139 залишеним без змін
постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 16.11.2006р. у
даній справі, позов задоволено.
Розірвано укладений 29.06.2004 року між ЖКО та СПД ОСОБА_1 договір
оренди нежитлового приміщення НОМЕР_2; виселено СПД ОСОБА_1 з переданого їй за
договором оренди нежитлового приміщення НОМЕР_1, яке знаходиться АДРЕСА_1 та
стягнуто з СПД ОСОБА_1 на корить ЖКО 38859, 12 грн. заборгованості та судові
витрати.

Судові рішення мотивовані
обгрунтованістю позовних вимог, з посиланням на ст.ст. 525, 526, 651, 782 ЦК
України, ст. 291 ГК України, п.3 ст. 18, п.3 ст. 26, п.1 ст. 27 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” та докази наявні в матеріалах
справи.

Не погоджуючись з постановою Житомирського апеляційного господарського
суду від 16.11.2006р. у даній справі, СПД ОСОБА_1 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення та
постанову скасувати та направити справу на новий розгляд до господарського суду
Хмельницької області в іншому складі суддів, мотивуючи скаргу тим, що судами
порушені норми матеріального та процесуального права.

Позивач не реалізував своє
процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального
права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним в
задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як встановлено господарським судом
першої та апеляційної інстанцій, 29.06.2004р. між ЖКО як балансоутримувачем
(орендодавець) та СПД ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди нежитлового
приміщення НОМЕР_2 (далі Договір), згідно умов якого орендодавець надає, а
орендар приймає в оренду нежитлове приміщення площею 387 м2, що
знаходиться АДРЕСА_1 з метою використання його під пральню, хімчистку та
бойлерну.

У відповідності до п.4.1.2 Договору
орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендодавцеві
орендну плату, експлуатаційні витрати на утримання приміщень.

Згідно пунктів 2.1, 2.7 Договору
орендар вносить орендодавцеві орендну плату незалежно від наслідків господарської
діяльності щомісячно в термін до 30 числа поточного місяця, з врахуванням
індексу інфляції за попередній місяць.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що
експлуатаційні витрати з утримання приміщення оплачуються орендарем окремо від
орендної плати пропорційно до займаної площі згідно з рахунками орендодавця або
за самостійно укладеними угодами з відповідними організаціями, підприємствами.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526,
629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В порушення вказаних норм та умов
Договору, відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на
01.12.2005р. заборгованість відповідача перед ЖКО склала 38859, 12 грн.

Позивачем на адресу відповідача було
надіслано лист НОМЕР_3. з вимогою погашення заборгованості за Договором та
пропозицією розірвати договір, який згідно з повідомленням НОМЕР_4.
Славутського вузла поштового зв'язку вручено ОСОБА_1

У встановлений законом строк
відповідач на вказаний лист відповіді не надав.

За таких обставин та,  враховуючи приписи ст. 33 ГПК України, ст.
291 ГК України, ст.ст. 651, 782 ЦК України, п.3 ст. 26, п.1 ст. 27 Закону
України “Про оренду державного та комунального майна”,  обгрунтованим є висновок місцевого та
апеляційного господарського суду про стягнення з відповідача на користь
позивача 38859 грн. 12 коп. заборгованості, розірвання Договору та зобов'язання
відповідача повернути орендовані нежитлові приміщення позивачу.

З урахуванням наведеного колегія суду
вважає, що господарськими судами попередніх інстанцій встановлені обставини
справи, що  підтверджуються певними
доказами, яким попередні суди дали належну оцінку правом переоцінки яких
касаційна інстанція не наділена, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та
правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини
сторін, і як наслідок прийняті судами рішення та постанова відповідають
положенням ст.ст. 84, 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. N 11 “Про судове рішення”.

Твердження заявника касаційної
скарги про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і
процесуального права не знайшли свого підтвердження під час касаційного
перегляду справи, в зв'язку з чим підстав для скасування законних та
обґрунтованих судових актів колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову Житомирського
апеляційного господарського суду від 16.11.2006р. у справі № 3/139 залишити без
змін.

Головуючий суддя
В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко