ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 квітня 2007 р.

№ 16/2

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В., Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної
скарги

ПП ОСОБА_1

на постанову

Донецького апеляційного
господарського суду від 14.02.2007 року

у справі господарського суду

Донецької області

за позовом

ПП ОСОБА_1

до

КП “Служба єдиного замовника
Київського району м. Донецька”

про

відшкодування вартості затрат на
покращення орендованого приміщення в сумі 71700,00 грн. та визнання
незаконною відмову від договору оренди нежитлового приміщення,

В засіданні
взяли участь представники:

- позивача:

не з”явився,

- відповідача:

не з”явився,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2006 року ПП ОСОБА_1
звернувся до господарського суду з позовом до КП “Служба єдиного замовника
Київського району м. Донецька” про відшкодування вартості затрат на покращення
орендованого приміщення в сумі 71700,00 грн. та визнання незаконною відмову від
договору оренди нежитлого приміщення.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 07.02.2006 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 14.02.2007 року рішення місцевого господарського суду
від 07.02.2006 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про
визнання незаконною відмови від договору орендиНОМЕР_2 від 02.01.2003 року.
Провадження у справі в цій частині припинено. В іншій частині рішення
господарського суду Донецької області від 07.02.2006 року залишено без змін.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями ПП  ОСОБА_1 подав
касаційну скаргу, в якій просить постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 14.02.2007 року та рішення господарського суду від
07.02.2006 року в частині відмови у відмови у відшкодуванні вартості затрат на
покращення орендованого приміщення в сумі 71700,00 грн. скасувати, прийняти в
цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог
скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних
судових рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.76 №11 “Про
судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Судові рішення цим вимогам не
відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами попередніх інстанцій, 04.05.2001 року між ДКП ЖЕО
Київського району м. Донецька (орендодавець) та ПП ОСОБА_1 (орендар) було
укладено договір НОМЕР_1 на оренду нежитлового приміщення загальною площею 79,8
кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на строк до 31.12.2002 року.

У зв”язку з закінченням строку дії
договору оренди, 02.01.2003 року між ДКП ЖЕО Київського району м. Донецька,
правонаступник якого КП “Служба єдиного замовника Київського району м.
Донецька” (орендодавець) та ПП ОСОБА_1 (орендар) укладено договір
орендиНОМЕР_2.

Відповідно до умов укладеного
договору, відповідач передає, а позивач приймає в оренду нежитлове приміщення
загальною площею 79,8 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для
використання його під бар, біл”ярд.

Згідно п.2.7.9 договору,
капітальний ремонт, що пов”язаний з здійсненням діяльності орендаря,
проводиться за рахунок орендаря, при цьому останній несе відповідальність за
якість проведених робіт та за всі пошкодження, викликані цим ремонтом.

Відповідно до сч.1 ст. 778 ЦК
України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за
згодою наймодавця.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що листом НОМЕР_3 від 23.04.2002 року відповідач надав згоду на
проведення позивачем робіт по перебудові та переплануванню орендованого
приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 778 ЦК
України, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право
на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в
рахунок плати за користування річчю.

Відмовляючи у стягненні з
відповідача вартості затрат позивача на покращення орендованого приміщення в
сумі 71700,00 грн., суди попередніх інстанцій обгрунтували свої рішення тим,
згідно висновку судової експертизи роботи проведені позивачем по переобладнанню
та перепланіровці підвального приміщення
не є невід"ємними поліпшеннями орендованого приміщення.

Проте з такими висновками судова
колегія не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно  до ст. 42 Господарського процесуального
кодексу України, висновок судового експерта повинен містити докладний опис
проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані
відповіді на поставлені господарським судом питання.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом апеляційної інстанції  було
поставлено експерту ряд питань, зокрема питання чи є роботи проведені ПП
ОСОБА_1 у нежилому приміщенні (підвал) за адресою АДРЕСА_1, яку він займає на
підставі договору оренди НОМЕР_2 від 02.01.2003 року , в порівнянні зі станом
приміщення на момент оформлення технічного паспорту: капітальним ремонтом,
реконструкцією чи поліпшенням орендованого майна.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи НОМЕР_4 від 19.10.2006 року та висновку
додаткової судової будівельно-технічної експертизи НОМЕР_5 від 26.12.2006 року,
роботи проведені позивачем по переобладнанню та перепланіровці підвального
приміщення  "не є невід"ємним
поліпшеннями орендованого приміщення".

Під час розгляду справи, суд
апеляційної інстанції не врахував, що висновок експерта не є чітким і повним
відносно поставленого перед ним питання суду, а також те, що в цивільному
законодавстві відсутній термін "невід"ємним поліпшеннями орендованого
приміщення".

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що зроблені судовим експертом виноски безпідставно були
покладені в основу судового рішення.

Судова колегія також не може
погодитись з доводами місцевого господарського суду, що проведені позивачем
роботи є капітальним ремонтом, а відповідно до п. 2.7.9 договору повинні бути
проведені за рахунок орендаря, оскільки такі доводи не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги ст.. 43 ГПК
України, а саме повно, всебічно та об'єктивно не дослідили всі обставини
справи, які мають суттєве значення для вирішення спору і прийняли не законні
рішення.

Згідно до частини 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин та
достовірності доказів по справі є виключна прерогатива першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, постановлені
судові рішення в частині позовних вимог щодо відшкодування вартості затрат на
покращення орендованого приміщення в сумі 71700,00 грн. підлягають скасуванню,
а справа направленню на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно
врахувати вищевикладене, витребувати докази у відповідності з вимогами ст.36
ГПК України, повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи,
перевірити доводи позивача та відповідача, дати їм належну юридичну оцінку,
призначити повторну експертизу і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 14.02.2007 року та рішення господарського суду
Донецької області від 07.02.2006 року у справі № 16/2 в частині позовних вимог
щодо відшкодування вартості затрат на покращення орендованого приміщення в сумі
71700,00 грн. скасувати.

В скасованій частині справу
направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

В іншій частині постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2007 року з даної справи
залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                 Н.
Кочерова

Судді
В. Рибак

М. Черкащенко