ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" березня 2007 р.
Справа  № 16-11/382-06-10694

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Шевченко Г.В.

За участю представників сторін:

Від прокуратури: Дудкевич В.В. ( посвідчення №885);

Від позивача: не з’явився;

Від третьої особи: не з’явився;

Від відповідача:  Слюсар М.М. по дов. від 15.09.2005р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Знам’янського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Державного управління охорони навколишнього природного середовища  в Кіровоградській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Павлиської селищної ради до Одеської залізниці про стягнення 66600 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Знам’янський транспортний прокурор в інтересах держави в особі Державного управління охорони навколишнього природного середовища  в Кіровоградській області та Павлиської селищної ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Одеської залізниці 66600 грн. збитків за забруднення навколишнього природного середовища. Свої вимоги прокурор обґрунтовує забрудненням Одеською залізницею підчас транспортування нафтопродуктів ґрунту, що є порушенням законодавства України про охорону навколишнього природного середовища.

Ухвалою суду від 24.11.2006р. процесуальний статус Павлиської селищної ради був змінений, у зв’язку з чим останню на було залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Позивачем позовні вимоги Знам’янського транспортного прокурору були підтримані у повному обсязі.

Відповідач згідно з відзивом на позовну заяву за вих.№ 14/181 від 12.02.2007р. проти позовних вимог заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Знам’янською транспортною прокуратурою Кіровоградської області при здійсненні нагляду за додержанням законодавства про охорону навколишнього середовища при перевірці факту розливу нафтопродуктів на території станції Павлиш Одеської залізниці встановлено, що 04.05.2006 року зі станції Кагамлицька Південної залізниці закритим акціонерним товариством ТД „Укртатнафта” (вантажовідправник) відправлено в складі вантажного потягу цистерну № 79558912 з дизельним паливом для вантажоотримувача паливний склад П’ятихатки Придніпровської залізниці вагою (нетто) 105450 кг. При прийманні 04.05.2006 року до перевезення вказаної завантаженої цистерни від працівників залізниці станції Кагамлицька зауважень до вантажовідправника щодо неналежного упакування вантажу не надходило, витікання нафтопродукту встановлено не було. При прийомці-передачі на ст.Бурти для подальшого перевезення від працівників Південної залізниці до працівників Одеської залізниці зауважень до упакування вантажу у вказаній цистерні не було, витікання нафтопродукту не було.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема комерційного акту № 729092/38 від 08.05.2006р., акту службового розслідування аварійної ситуації з небезпечними вантажами від 05.05.2006р., акту від 08.05.2006р. /а.с. –23/, акту приймання нафтопродуктів за кількістю від 11.05.2006р., на шляху слідування вантажного потягу в складі з даною цистерною по перегону Бурти-Павлиш з 283 км до ст. Павлиш, сталося витікання нафтопродукту з цистерни №79558912 в кількості 18542 кг, в результаті чого забруднено земельну ділянку, яка знаходиться біля залізничної колії на вказаному перегоні.

Відповідно до ст. 52  Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища” від 25.06.1991р. 1264-XII  підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані додержуватись правил транспортування, зберігання і застосування засобів захисту рослин, стимуляторів їх росту, мінеральних добрив, нафти і нафтопродуктів, токсичних хімічних речовин та інших препаратів, з тим щоб не допустити забруднення ними або їх складовими навколишнього природного середовища і продуктів харчування.

У відповідності до ч. 4 ст. 68 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища” від 25.06.1991 року1264-XII  підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до ст. 69 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища” від 25.06.1991 року1264-XII  шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Крім того, ст. 211 Земельного кодексу України передбачено цивільну відповідальність винних осіб за забруднення земель хімічними речовинами.

Відповідно до розрахунку збитків Державного управління охорони навколишнього природного середовища  в Кіровоградській області, розмір заподіяних довкіллю внаслідок забруднення земельної ділянки площею 3000 кв.м нафтопродуктами збитків становив 66600 грн.

З огляду на викладене, вважаючи Одеську залізницю винною в забрудненні земель транспорту нафтопродуктами, посилаючись, зокрема, на ст. 110 Статуту залізниць України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, Знам’янський транспортний прокурор звернувся до господарського суду з даними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи представників сторін, суд оцінює позовні вимоги Знам’янського транспортного прокурору як безпідставні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 68 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища” від 25.06.1991 року1264-XII порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. При цьому відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні зокрема, у: порушенні прав громадян на екологічно безпечне навколишнє природне середовище; порушенні норм екологічної безпеки; невжитті заходів щодо попередження та ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на навколишнє природне середовище; порушенні природоохоронних вимог при зберіганні, транспортуванні, використанні, знешкодженні та захороненні хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних, радіоактивних речовин та відходів.

Згідно з ч. 4 ст. 68 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища” від 25.06.1991 року1264-XII  підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При цьому, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Виходячи з положень статей глави 82 ЦК України чинним законодавством України під майновою шкодою розуміється будь-яке знецінення блага, що охороняється правом (порушення права власності та інших речових прав), у зменшенні майнової сфери потерпілого (втрата або пошкодження майна), що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Як вбачається з пояснень відповідальної особи вантажовідправника /а.с. 30- 34/ підготовка цистерни №79558912 до завантаження, а також саме завантаження цистерни здійснювалося працівниками вантажовідправника та засобами останнього. Пломбування цистерни здійснювалося у присутності працівників Південної залізниці.

Відповідно до акту від 08.05.2006р. /а.с. - 23/, акту технічної експертизи цистерни від 15.05.2006р., акту службового розслідування аварійної ситуації з небезпечними вантажами від 05.05.2006р.,  основною причиною витікання нафтопродукту з цистерни №79558912 в кількості 18542 кг було визнано неплотне закручування клапану нижнього зливного прибору.

З огляду на викладене, суду вбачається за правомірне надати аналіз такому елементу складу цивільного правопорушення, як вина, у формі умислу чи необережності. Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

За розглядом матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що безпосередньою причиною витікання нафтопродукту з цистерни №79558912 були недоліки завантаження та підготовки до перевезення нафтопродукту, здійснених вантажовідправником, та вантаж був прийнятий до перевезення Південною залізницею, що, в свою чергу, виключає вину Одеської залізниці у порушенні законодавства України про охорону навколишнього природного середовища, незважаючи на те, що розлив нафтопродуктів відбувся на території станції Павлиш Одеської залізниці та підчас транспортування зазначеного вантажу відповідачем. При цьому  судом не приймаються до уваги посилання прокурора на  ті обставини, що вантаж був прийнятий Одеською залізницею без зауважень, адже, як вбачається із змісту акту від 05.05.2006р. /а.с. –24 / при прийманні вантажу до перевезення Одеською залізницею,   перевірка здійснювалася візуально шляхом встановлення наявності слідів течі, що не виключало наявності недоліків упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення.

Враховуючи, що відвантаження нафтопродукту здійснювалося саме  вантажовідправником, за участю Південної залізниці, у суду відсутні підстави встановлення наявності вини Одеської залізниці у неправильному завантажені цистерни, що фактично призвело до забруднення довкілля. В свою чергу наведене, дозволяє суду дійти висновку щодо відсутності у діях відповідача всіх елементів об’єктивної сторони цивільного правопорушення.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення 66600 грн. збитків за забруднення навколишнього природного середовища, на думку суду, не підтверджуються доданими до матеріалів справи документами, та задоволенню відповідно до ст. 33, 32 ГПК  України не підлягають.

Підсумовуючи наведене, суд оцінює позовні вимоги Знам’янського транспортного прокурору, заявлені в інтересах держави в особі Державного управління охорони навколишнього природного середовища  в Кіровоградській області про стягнення з Одеської залізниці 66600 грн. збитків за забруднення навколишнього природного середовища недоведеними та безпідставними, у зв’язку з чим, позов не підлягає задоволенню за відсутністю складу цивільного правопорушення.

Судові витрати по держмиту, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Рішення підписано 21.03.2007р.

Суддя                                                                                       Желєзна С.П.