ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.2007
Справа №2-13/15939-2007

За позовом – Джанкойського споживчого товариства, м. Джанкой.

До відповідачів:

1. Виконавчого комітету Завіт – Ленінської сільської ради, Джанкойський район, с.Завіт – Ленінське;

2. Завіт – Ленінської сільської ради, Джанкойський район, с.Завіт–Ленінське.

Про визнання незаконними, скасування рішення та визнання права власності.

Суддя А.І. Жукова

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Юрій В.І. – представник, довіреність від 01.06.2004р.

Від відповідачів:

1.          Песнева С.В. – представник, довіреність від 05.07.2007р. б/н.

2.          Шандрук В.І. – представник, довіреність від 03.12.2007р.

Суть спору: Джанкойське споживче товариство звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до виконавчого комітету Завіт – Ленінської сільської ради та Завіт – Ленінської сільської ради про: визнання незаконними та скасування рішення 23 сесії 4 скликання Завіт-Ленінської сільської ради № 4/23-20 від 17 грудня 2004 року «Про внесення доповнень до реєстру об'єктів комунальної власності Завіт-Ленінської територіальної громади» та виконавчого комітету Завіт-Ленінської сільської ради Джанкойського району АРК № 103 від 28.12.2004р. в частині магазинів: № 16-17 «Промислові і продовольчі товари», розташованих за адресою: с. Завіт-Ленінське, вул. Шевченка, 17, загальною площею 504 кв. м № 201, «Меблі», розташованого за адресою: с. Завіт -Ленінське, вул. Шевченка, 13, загальною площею 710 кв.м., № 202 «Техніки», літер «Б», розташованого за адресою: с. Завіт - Ленінське, вул. Шевченка, 13, загальною площею 710 кв. м., № 22, розташованого за адресою: с. Пушкіно, вул. Кримська, загальною площею 350,1 кв.м., № 25, розташованого за адресою: с. Мілководне, вул. Краснофлотська, загальною площею 228,8 кв.м.

Крім того, позивач просить суд визнати за ним право власності на вказане вище майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач тривалий час з 1972 року, відкрито та безперервно володіє спірним майном, тому є його власником. Спірні рішення не відповідають ст. 19 Конституцій України, ст.ст. 26,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та порушують права позивача.

Відповідач - Завіт – Ленінська сільської ради у відзиві на позов посилається на те, що позивач не є власником спірного майна, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач - виконавчий комітет Завіт – Ленінської сільської ради, відзив на позов не представив, однак підтримав позицію Завіт – Ленінська сільської ради.

Розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2004 року на 23-ої сесії 4-го скликання Завіт – Ленінська сільська рада прийняла рішення за № 4/23-20 “Про внесення доповнень до реєстру об’єктів комунальної власності Завіт – Ленінської територіальної громади”, яким до реєстру об’єктів комунальної власності Завіт – Ленінської територіальної громади були внесені зокрема: магазини: № 16-17 «промисловий та продовольчий», № 201, «меблевий», № 202 «техніки», розташовані в с. Завіт-Ленінський; № 22, розташований в с. Пушкіно; № 25, розташований в с. Мілководне; (а.с. 11).

На підставі вказаного рішення виконавчий комітет Завіт – Ленінської сільської ради прийняв рішення за № 103 від 28.12.2004 року “Про оформлення права власності на будівлі магазинів за Завіт – Ленінської сільської радою” (а.с. 12).

Відповідно до п. 30 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до компетенції сільської ради зокрема відноситься прийняття рішень щодо відчуження відповідно до Закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Згідно до п. 2 ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 Цивільного Кодексу України надається перелік підстав припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток історії та культури; викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю; викупу нерухомого майна у зв'язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Однак у даному випадку, на думку суду, не існувало жодних підстав для передачі спірного майна Завіт–Ленінській територіальній громаді та оформлення за сільською радою права власності.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше  не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником,  який  після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його  володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Суд встановив, що фактично позивач користується спірними магазинами з 1983р., проти чого не заперечує відповідач - Завіт – Ленінська сільська рада, зазначивши про це у відзиві на позов.

Крім того, факт того, що позивач володіє спірним майном тривалий час, підтверджується книгою обліку основних засобів, договорами оренди нежитлових приміщень, укладеними між позивачем з третіми особами, меморіальними ордерами про нарахування амортизаційних відрахувань, інвентаризаційними справами податковими розрахунками земельного податку, та платіжними дорученнями про його сплату.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається з підстав, не забороненим законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не витікає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України, фізичні і юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо за це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, що засвідчує його право власності.

При таких обставинах, зважаючи на те, що спірне майно використовується позивачем більш 15 років з метою реалізації своїх цілей та статутних завдань, суд вважає, що дана обставина є підставою для виникнення права власності позивача на спірне майно.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку рішення 23-ої сесії 4-го скликання Завіт – Ленінської сільської ради за № 4/23-20 від 17.12.2004 року “Про внесення доповнень до реєстру об’єктів комунальної власності Завіт – Ленінської територіальної громади” та рішення виконавчого комітету Завіт – Ленінської сільської ради за № 103 від 28.12.2004 року “Про оформлення права власності на будівлі магазинів за Завіт – Ленінської сільської радою” були прийняті відповідачами за відсутністю для цього встановлених законом підстав, виходячи за межі їх компетенції з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме ст. 19, 41 Конституції України, ст. 26, 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Пунктом 2 роз’яснень Вищого господарського суду України від 26.01.2000 року № 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з визнанням недійсними актів державних та інших органів” встановлено, що підставами для визнання акту недійсним є невідповідальність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання недійсним є також порушення в зв’язку з прийняттям відповідного акту права та законних інтересів особи – позивача по справі.

За викладених обставин, суд вважає, що спірні рішення суперечать ст. 19, 41 Конституції України, ст. 26, 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, та порушують право власності позивача.

Факт невідповідності спірних рішень наведеним нормам закону, також підтверджується постановою господарського суду АР Крим від 20.03.2007р. у справі № 2-29/685-2007А, що набрала законної сили.

Відповідачі по справі – органи місцевого самоврядування не приймали спірне майно від держави чи  інших суб'єктів  права власності.  Також  відповідачі по справі не  створювали об’єкт нерухомості і не придбавали об’єкт в установленому законом  порядку,  як  того  вимагає ст. 60 Закону  України „Про  місцеве  самоврядування  в  Україні”.

Таким чином, суд робить висновок, що єдиним власником спірного майна є позивач.

За вказаних обставин позовні вимоги позивача   підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки доведені матеріалами справи та не суперечать нормам діючого законодавства.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, суд покладає на відповідачів в порядку ст. 49 ГПК України.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошенні – 17.12.2007р.

Повний текст рішення оформлений та підписаний відповідно до ст. 84 ГПК України – 28.12.2007р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати рішення 23 сесії 4-го скликання Завіт – Ленінської сільської ради №4/23-20 від 17.12.2004р. «Про внесення доповнень до реєстру об’єктів комунальної власності Завіт – Ленінської територіальної громади» недійсним та скасувати рішення 23 сесії 4-го скликання Завіт – Ленінської сільської ради №4/23-20 від 17.12.2004р. в частині магазинів: № 16-17 «Промислові і продовольчі товари», розташованих за адресою: с. Завіт-Ленінське, вул. Шевченка, 17, загальною площею 504 кв. м.; № 201, «Меблі», розташованого за адресою: с. Завіт -Ленінське, вул. Шевченка, 13, загальною площею 710 кв.м., № 202 «Техніки», літер «Б», розташованого за адресою: с. Завіт - Ленінське, вул. Шевченка, 13, загальною площею 710 кв. м., № 22, розташованого за адресою: с. Пушкіно, вул. Кримська, загальною площею 350,1 кв.м., № 25, розташованого за адресою: с. Мілководне, вул. Краснофлотська, загальною площею 228,8 кв.м.

3.          Визнати рішення Виконавчого комітету Завіт – Ленінської сільської ради Джанкойського району АРК №103 від 28.12.2004р. «Про оформлення права власності на будівлі магазинів за Завіт – Ленінською сільською радою» недійсним та скасувати в частині магазинів: № 16-17 «Промислові і продовольчі товари», розташованих за адресою: с. Завіт-Ленінське, вул. Шевченка, 17, загальною площею 504 кв. м.; № 201, «Меблі», розташованого за адресою: с. Завіт -Ленінське, вул. Шевченка, 13, загальною площею 710 кв.м.; № 202 «Техніки», літер «Б», розташованого за адресою: с. Завіт - Ленінське, вул. Шевченка, 13, загальною площею 710 кв. м.; № 22, розташованого за адресою: с. Пушкіно, вул. Кримська, загальною площею 350,1 кв.м.; № 25, розташованого за адресою: с. Мілководне, вул. Краснофлотська, загальною площею 228,8 кв.м.

4.          Визнати за Джанкойським споживчим товариством (АР Крим, м. Джанкой вул. Титова,47, код в ЄДРПО України 01757449) право власності на об’єкти нерухомості: магазини: № 16-17 «Промислові і продовольчі товари», розташовані за адресою: с. Завіт-Ленінське, вул. Шевченка, 17, загальною площею 504 кв. м.; № 201, «Меблі», розташований за адресою: с. Завіт -Ленінське, вул. Шевченка, 13, загальною площею 710 кв.м.; № 202 «Техніки», літер «Б», розташований за адресою: с. Завіт - Ленінське, вул. Шевченка, 13, загальною площею 710 кв. м.; № 22, розташований за адресою: с. Пушкіно, вул. Кримська, загальною площею 350,1 кв.м.; № 25, розташований за адресою: с. Мілководне, вул. Краснофлотська, загальною площею 228,8 кв.м.

5.          Стягнути з Виконавчого комітету Завіт – Ленінської сільської ради (АР Крим, Джанкойський район, с.Завіт – Ленінське, вул. Шевченко,20, код в ЄДРПО України 04367795) на користь Джанкойського споживчого товариства (АР Крим, м. Джанкой вул. Титова,47) витрати по сплаті державного мита в сумі 1961,950 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59,00 грн.

6.          Стягнути з Завіт – Ленінської сільської ради (АР Крим, Джанкойський район, с.Завіт – Ленінське, вул. Шевченко,20, код в ЄДРПО України 04367795) на користь Джанкойського споживчого товариства (АР Крим, м. Джанкой вул. Титова,47, код в ЄДРПО України 01757449) витрати по сплаті державного мита в сумі 1961,950 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59,00 грн.

7.          Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.