ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2007 р.
Справа № 3/199

За позовом
ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” філія “Управління магістральних газопроводів “Львівтрансгаз”, м. Львів, вул. Рубчака, 3

До відповідача
ЗАТ «Українська промислова компанія «Добромиль», м. Івано-Франківськ, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 10

Суддя: М.М.Фрич

При секретарі судового засідання: І.М.Сивак

ПРЕДСТАВНИКИ

Від позивача:  Колодко В. І. - провідний юрисконсульт, (довіреність ВЕМ № 636377 від 09.01.07 року)

Від відповідача:  Фещенко Ю.Ю.-представник, (довіреність від 27.06.06року )

Суть спору: позивачем подано позовну заяву про стягнення з відповідача 2746072грн. 94коп., що становить 2720454,94грн. штрафу, 25500грн. держмита, 118грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В судових засіданнях 28.11.06 та 16.01.07 оголошувалась перерва.

В обгрунтування заявленої вимоги позивач посилається на:

–          укладену між сторонами мирову угоду № 01-116ін-05 від 12.04.2005 року про закінчення виконавчого провадження № В10 (№311) по ухвалі господарського суду Івано-франківської від 09.09.2002 року, яка затверджена ухвалою від 12.04.05 по справі № П-1/290;

–          пункт 3.3 мирової угоди, згідно якої відповідач зобов”язався вжити заходів щодо зменшення кредиторських вимог ЗАТ “УПГ “Добромиль” і відповідного збільшення кредиторських вимог УМГ “Львівтрансгаз”, ініціюючи відповідне клопотання перед господарським судом Львівської області в межах 10 днів після затвердження цієї угоди судом;

–          пункт 5 мирової угоди, відповідно до якого, в разі невиконання відповідачем п. 3.3. угоди (виконанням вважається винесення і набрання законної сили ухвали господарського суду Львівської області по справі 2/101) протягом двох місяців з моменту затвердження угоди, відповідач зобов”язався сплатити штраф в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України;

–          направлення на адресу відповідача письмової претензії та відсутність доказів оплати штрафу.

Відповідач в судовому засіданні та в поданому суду відзиві проти заявлених вимог заперечив, вказуючи при цьому на:

–          Постанову Вищого господарського суду України від 04.10.06 по справі № 2/101, якою замінено ЗАТ “УПК “Добромиль” конкурсного кредитора ВАТ “Сокальський завод хімічного волокна” на ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” з грошовими вимогами в розмірі 2104250,02грн.;

–          пункт 5 мирової угоди, відповідно до якої виконанням Боржником п. 3.3 мирової угоди є внесення і набрання законної сили ухвали господарського суду Львівської області по справі № 2/101;

–          статтю 614 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка порушила зобов”язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов”язання;

–          порушення строку позовної давності відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи вимоги діючого законодавства,  суд в спірному випадку вважає за правильне вказати на наступне:

Відповідно п. 3.3 укладеної між сторонами мирової угоди № 01-116ін-05 від 12.04.2005 року про закінчення виконавчого провадження № В10 (№311) по ухвалі господарського суду Івано-Франківської від 09.09.2002 року (яка затверджена ухвалою від 12.04.05 по справі № П-1/290), відповідач зобов”язався вжити заходів щодо зменшення кредиторських вимог на суму, визначену в п. 3.2 цієї угоди (2720454,94грн.) і відповідно збільшення кредиторських вимог ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України»УМГ “Львівтрансгаз”, ініціюючи відповідне клопотання перед господарським судом Львівської області в межах 10 днів після затвердження цієї угоди судом.

Пункт 5 мирової угоди передбачає, що в разі невиконання відповідачем п. 3.3. угоди (виконанням вважається винесення і набрання законної сили ухвали господарського суду Львівської області по справі 2/101) протягом двох місяців з моменту затвердження цієї угоди, відповідач зобов”язався сплатити штраф в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про сплив термінів позовної давності, про що зазначено і в поданому відзиві від 16.01.07р.

Як вказав позивач, в зв»язку з невиконанням відповідачем зобов»язання  у вказаний в мировій угоді термін, ним в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України було направлено на адресу Відповідача письмову претензію від 27.09.2006 року з вимогою сплатити 2720454,94грн. штрафу, що і є предметом позову. Проте, за доводами позивача, у встановлений термін зобов»язання відповідачем виконано не було.

Частиною 2 п.1 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну позовну давність в один рік.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України, за  зобов'язаннями,  строк  виконання  яких  не визначений або визначений моментом вимоги,  перебіг позовної давності починається від дня,  коли  у  кредитора  виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Пункт 5 мирової угоди передбачає, що в разі невиконання відповідачем п. 3.3. угоди (виконанням вважається винесення і набрання законної сили ухвали господарського суду Львівської області по справі 2/101) протягом двох місяців з моменту затвердження цієї угоди, відповідач зобов”язався сплатити штраф в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

При цьому, мирова угода між сторонами була затверджена ухвалою суду від 12.04.05 по справі № П-1/290. Враховуючи п. 5 мирової угоди, зобов»язання щодо сплати штрафу мало бути виконано відповідачем до 13.06.05р. (протягом двох місяців з моменту затвердження мирової угоди)

Згідно представленої в матеріали справи претензії вимогу позивачем було направлено лише 27.09.05р.

За таких обставин, враховуючи наведене та беручи до уваги:

–          статтю 258 Цивільного кодексу України, якою встановлено позовну давність в один рік щодо вимог про стягнення штрафу;

–          претензію про оплату штрафу від 27.09.05р.;

–           що позовну вимогу про стягнення   2720454,94грн. штрафу позивачем заявлено 10.10.06р., що свідчить про сплив термінів позовної давності, встановлених ст. 258 Цивільного кодексу України;

–           частину 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сплив  позовної  давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові;

–          заявлення відповідачем клопотання про сплив термінів позовної давності, про що ним зазначено і в поданому відзиві від 16.01.07р.,

суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача про те, що строк позовної давності ним не порушено, судом до уваги не беруться, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене та керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 258, 261, 267 Цивільного кодексу України,   ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

вирішив

в позові  відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                                                     М.М.Фрич

06.02.07

Виготовлено в “Діловодстві”

Кучер Н.М.