КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2007                                                                                           № 36/136-4/753

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Григоровича О.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

-позивача: Іванов А.В. (дов. від 04.12.06 № 38/801),

-відповідача:Недвиженко В.О. (дов. від 19.07.05),

-Київської міської ради: Верес М.М. (дов. від 03.04.07 № 225-КР-425),

-Підприємства “Автоінвест” Київської міської організації

Всеукраїнської спілки автомобілістів: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м.Києва "Київавтошляхміст"

на рішення Господарського суду м.Києва від 23.05.2006

у справі № 36/136-4/753

за позовом                               Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м.Києва "Київавтошляхміст"

до                                                   Громадської організації “Київська міська спілка автомобілістів”

третя особа, яка не

заявляє самостійних

вимог на предмет спору,

на стороні позивача

Київська міськарада,

третя особа, яка не

заявляє самостійних

вимог на предмет спору,на стороні відповідача

Підприємство “Автоінвест” Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів

про                                                  усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва “Київавтошляхміст” (далі-позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів , правонаступником якої є Громадська організація “Київська міська спілка автомобілістів” (далі-відповідач) про зобов’язання відповідача звільнити земельну ділянку площею 6350кв.м. біля Московського мосту по проспекту Ватутіна у м. Києві та повернути зазначену земельну ділянку позивачеві за актом прийому-передачі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.03.05 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Підприємство “Автоінвест” Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.04.05 у справі № 36/136 (суддя – Трофименко Т.Ю.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.05, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.05 рішення Господарського суду м. Києва від 04.04.05 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.06.05 у справі № 36/136 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду 1-ої інстанції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.11.05 справу прийнято до свого проводження суддею Борисенко І.І., присвоєно № 36/136-4/753 та призначено до розгляду на 30.11.05.

Ухвалою Верховного Суду України від 29.12.05 відмовлено позивачеві у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 26.10.05 у справі № 36/136.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.02.06 розгляд справи № 36/136-4/753 призначено на 22.03.06.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.03.06 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – Київську міську раду.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.05.06 у справі № 36/136-4/753 (суддя – Борисенко І.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати у зв’язку з неповним з’ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а також порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.01.07 (головуючий суддя –Синиця О.Ф., судді Барицька Т.Л., Моторний О.А.) відновлено позивачеві строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду, та порушено апеляційне провадження у справі.

20.01.07 відповідачем було надіслано на адресу суду заяву про відвід суддів Синиці О.Ф.,  Барицької Т.Л., Моторного О.А.

Ухвалою Голови Київського апеляційного господарського суду від 25.01.07 заяву про відвід суддів Синиці О.Ф., Барицької Т.Л., Моторного О.А. задоволено, справу передано на розгляд колегії суддів під головуванням Григоровича О.М.

Ухвалою колегії суддів у даному складі від 31.01.07 апеляційну скаргу позивача призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів, викладених позивачем, вважаючи їх необґрунтованими, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – без змін.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач, зокрема, стверджував, що рішенням Господарського суду м. Києва від 16.12.04 у справі № 36/249 позивачеві вже було відмовлено у позові про зобов’язання відповідача повернути за актом прийому–передачі на баланс позивача земельну ділянку загальною площею 6350 кв.м. біля Московського мосту про проспекту Ватутіна у м. Києві. Отже, на думку відповідача, суд першої інстанції за зазначених обставин повинен був застосувати п. 2 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), відмовивши у прийнятті позовної заяви, на підставі якої було прийнять рішення, що оскаржується.

Колегія суддів не погоджується зі згаданою думкою відповідача у зв’язку з наступним.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо, зокрема, є рішення господарського суду у справі зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав.

Як було зазначено вище, підставою для звернення з позовом до Господарського суду м. Києва було те, що договір від 02.01.02 № 7 закінчив свою дію, внаслідок чого відповідач у відповідності до ст. 785 ЦК України був повинен повернути за актом прийому–передачі на баланс позивача земельну ділянку загальною площею 6350 кв.м. біля Московського мосту по проспекту Ватутіна.

Разом з тим, у справі, рішення по якій переглядається в апеляційному порядку, позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 212 Земельного кодексу України стверджує, що володіння відповідача вказаною вище земельною ділянкою є незаконним та безпідставним, а самовільно зайнята останнім ділянка підлягає поверненню.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для звернення до господарського суду у справах  № 36/249 та № 36/136-4/753 є різними. Таким чином, місцевий суд правомірно розглянув позовну заяву від 16.02.05 №38/121 по суті.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу Київською міською радою наданий не був.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.07 колегією суддів на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 16.04.07 представниками сторін та третьої особи на виконання вимог ухвали суду від 19.03.07 були надані відповідні письмові пояснення, зокрема, позивачем, відповідачем щодо підстав звернення до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, відповідно до якої судом було прийнято рішення від 16.12.04 у справі № 36/249 та інформацію про те, чи набрало це рішення законної сили, а Київською міською радою – щодо відмінності розмірів земельної ділянки.

Представник Підприємства “Автоінвест” Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів в судове засідання не з’явився. Всі процесуальні документи, надіслані судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу останнього: 02166, м. Київ, вул. Жукова, 24-б, були повернуті з відміткою, що адресат за зазначеною адресою не значиться.

Витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, надісланим на запит Київського апеляційного господарського суду - Головним міжрегіональним управлінням статистики у м. Києві підтверджується те, що Підприємство “Автоінвест” Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів станом на 15.02.07 зареєстровано саме за вказаною вище адресою.

Неявка представника Підприємства “Автоінвест” в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для її розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, Київської міської ради дослідивши наявні і додатково надані докази, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

02.01.02 між позивачем та Підприємством “Автоінвест” Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів було укладено договір оренди земельної ділянки № 7 (далі – договір № 7). Відповідно до п.1.1 договору № 7 позивач (орендодавець) надав, а Підприємство “Автоінвест” (орендар) прийняло в оренду територію площею 6350 кв.м. біля Московського моста по пр. Ватутіна для організації автостоянки та розміщення власного автотранспорту членів спілки без права забудови території.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що строк дії договору № 7 закінчився 31.12.03. Проте орендовану згідно договору № 7 земельну ділянку у власних цілях використовує відповідач, що підтверджується актом від 20.01.04. На думку позивача, оскільки у матеріалах справи відсутні докази укладання відповідного договору оренди земельної ділянки з відповідачем, у останнього відсутні правові підстави для її використання. Позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 212 Земельного кодексу України, зазначає, що таке володіння відповідача є незаконним та безпідставним, а самовільно зайнята останнім ділянка підлягає поверненню Комунальному підприємству по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва “Київавтошляхміст”.

Виходячи із змісту ст.ст. 124-126  Земельного кодексу України, право власності чи право користування земельною ділянкою виникає на підставі рішення органів виконавчої влади і самоврядування або угоди укладеної повноважним орендодавцем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які підтверджують, що позивач у справі є користувачем або власником земельної ділянки, наданої в оренду згідно договору № 7, останнім не було надано ні суду 1-ої інстанції, ні апеляційному господарському суду.

Матеріали справи також свідчать, що спірну земельну ділянку на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 20.03.78 № 366/7 “Про дозвіл виконкому Мінської райради народних депутатів на влаштування тимчасової відкритої автостоянки для автомобілістів” (далі – рішення від 20.03.78 № 366/7) було передано відповідачеві у тимчасове користування для влаштування тимчасової стоянки автомобілів з установленням металевої сітчатої огорожі та тимчасової споруди для охорони на майданчику тимчасового відстою автотранспорту, що належить управлінню “Київавтошляхміст”, біля Московського переходу в Мінському районі.

Автостоянку № 7 біля Московського мосту на виконання рішення Київської міської ради народних депутатів від 14.12.89 № 1106 “Про передачу відкритих платних автостоянок районним радам добровільного товариства “Автомотолюбитель УРСР” було передано за територіальною приналежністю на баланс вказаного добровільного товариства, правонаступником якого є відповідач.

В матеріалах справи містяться погодження від 03.03.98, 23.04.01 Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва на будівництво споруд на території автостоянки № 7 біля Московського мосту, ордер Головного управління контролю за благоустроєм міста КМДА № 2000/30077 з дозволом на виконання робіт в межах виділеної ділянки, Технічний звіт по встановленню зовнішніх меж землекористування Всеукраїнської спілки автомобілістів Київської міської організації затверджений Головним землевпорядником Ватутінського району м. Києва, Акт встановлення і погодження меж землекористування, паспорт-картка автостоянки № 7 затверджена Київською міськрадою ДО “Автомотолюбитель УРСР”, розрахунок земельного податку виданого ДПА у Мінському районі м. Києва для КМО ВСА.

Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, земля, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Орган місцевого самоврядування є суб’єктом земельних відносин, що здійснює їх регулювання, а також контроль за додержанням вимог земельного законодавства.

Якщо особа, яка самовільно зайняла земельну ділянку, не виконує рішення міської ради щодо її звільнення, питання про повернення такої земельної ділянки у відповідності до ч. 3 ст. 212 Земельного кодексу України провадиться за рішенням суду.

На підставі ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України одним з видів здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є – визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідне рішення щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, прийняття якого прямо передбачено законом, в матеріалах справи відсутнє.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем в якості доказу самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки було надано лише акт від 20.01.04 (Т.1, а.с. 14).

Самовільне зайняття земельної ділянки – це захоплення землі, тобто заволодіння земельною ділянкою без дозволу органів, уповноважених виносити рішення про надання земельної ділянки у користування.

Відповідачем було зайнято спірну земельну ділянку на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 20.03.78 № 366/7.

Твердження позивача у скарзі про те, що спірна земельна ділянка передана останньому у користування на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутати трудящих від 16.03.70 № 422 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказаним рішенням відведено земельну ділянку в районі урочища “Чорторий”, під будівництво північного моста 85,6 га та під захисні споруди на водоймищі Канівського ГЕС 38,0 га в Дніпровському районі.

Інші доводи позивача викладені у скарзі про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи колегія суддів вважає таким, що не підлягають задоволенню. Ці  обставини були досліджені та правильно оцінені судом 1-ої інстанції під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.06 у справі № 36/136-4/753  залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва “Київавтошляхміст” – без  задоволення.

Головуючий суддя

Судді

18.05.07 (відправлено)