ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"29" березня 2007 р.                                        Справа № 6/355а/21а

10 год. 20 хв. , м. Чернігів

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді                                              Блохіної Ж.В.

за участю секретаря

судового засідання                     Кузьміна М.М.,

за участю  представників:

позивача                                      Межуєва О.Є. довіреність від 21.12.2006р.,

Ананко О.А. –засновник підприємства,

відповідача                                 Ступака С.О., довіреність №30819/10/10 від 28.12.2006р.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні позов         приватного підприємства „Мобіл-Пейдж”,

м. Чернігів, вул.. Шевченка, 103/ 215

до відповідача                            Державної податкової інспекції у м. Чернігові,

м. Чернігів, вул. Кирпоноса, 28

про                                                визнання нечиними податкових повідомлень-рішень та

рішення про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Приватним підприємством „Мобіл-Пейдж” подано позов про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції  у місті Чернігові від 29.03.2006р. № /0,  від 29.03.2006р.№/0 та №5/0 на сплату податку на прибуток приватних підприємств, на додану вартість з вироблених в Україні товарів, єдиний податок на підприємницьку діяльність з юридичних осіб, усього на 2188,44 грн. та рішення №460 від 28.08.2006р. про стягнення коштів на продаж активів, що перебувають у власності платника податків ПП „Мобіл-Пейдж”.

У судових засіданнях 01.03.2007р. та 13.03.2007р. представники позивача уточнили позовні вимоги і просять визнати нечинними: податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Чернігові від 26.06.2006р. №/0 та від 29.06.2006р. №/0, якими до приватного підприємства „Мобіл-Пейдж”  застосовано штрафи в розмірі відповідно 0,02 грн. та 1848,42 грн. за затримку граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобовязань з єдиного податку на підприємницьку діяльність юридичних осіб на підставі підпункту 17.1.7 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”; рішення №460 Державної податкової інспекції у місті Чернігові від 28.08.2006р. про стягнення коштів на продаж інших активів платника податку ПП „Мобіл-Пейдж” в рахунок погашення його податкового боргу.

Відповідач проти позову заперечує.

Представники позивача підтримують позовні вимоги, посилаючись на те, що прийняті спірні податкові повідомлення-рішення та рішення про стягнення коштів не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам.

Представник відповідача заперечує щодо позовних вимог, просить у позові відмовити, посилаючись на правомірність прийняття податкових повідомлень –рішень і відповідність їх чинному законодавству.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у місті Чернігові прийняті податкові повідомлення-рішення  від 29.06.2006р. №/0 та від 29.06.2006р. №/0, якими до приватного підприємства „Мобіл-Пейдж”  застосовано штрафи в розмірі відповідно 0,02 грн. та 1848,42 грн. за затримку граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобовязань з єдиного податку на підприємницьку діяльність юридичних осіб на підставі підпункту 17.1.7 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Також відповідачем прийнято рішення №460  від 28.08.2006р. про стягнення коштів на продаж інших активів платника податку ПП „Мобіл-Пейдж” в рахунок погашення його податкового боргу.

Так податковим повідомленням-рішенням №/0 застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 0,02 грн. за затримку на 9 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання  з єдиного податку на підприємницьку діяльність юридичних осіб у розмірі 0,24 грн.

Податковим повідомленням-рішенням №/0 застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 1848,42 грн. за затримку на 39,40,53 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання  з єдиного податку на підприємницьку діяльність юридичних осіб у розмірі 9242,10 грн.

Спірні податкові повідомлення - рішення прийняті   ДПІ у м. Чернігові  відповідно до висновків Акту перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобовязання платником податку від 29.06.2006р. №254/15-126.

Як вбачається з акту, перевіркою було встановлено, що ПП „Мобіл-Пейдж”  порушило строки сплати єдиного податку на підприємницьку діяльність юридичних осіб, встановлені статтею 3 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва” від 28.06.1999р. №746/99, за що передбачена відповідальність підпунктом 17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (далі –Закон №2181).

Так, в акті зазначено, що:

- дата  граничного терміну сплати узгодженої суми податкового зобовязання, визначеного позивачем у розрахунку сплати єдиного податку субєктом малого підприємництва-юридичною особою за ІУ квартал 2005р., поданого 19.01.2006р. за вхідним №142533, становить 22.01.2006р.;

-  позивачем  несвоєчасно сплачено 31.01.2006р. 0,24 грн.,  за 9 днів затримки  застосована штрафна санкція в сумі 0,02 грн. за ставкою 10%;

-  позивачем несвоєчасно сплачено 02.03.2006р. 477,39 грн., за 39 днів затримки застосована штрафна санкція в сумі 95,48 грн. за ставкою 20%;

- позивачем несвоєчасно сплачено 03.03.2006р. 8388 грн., за 40 днів затримки застосована штрафна санкція в сумі  1677,60 грн. за ставкою 20%;

- позивачем несвоєчасно сплачено 16.03.2006р. 376,71 грн., за 53 дня затримки застосована штрафна санкція в сумі 75,34 грн. за ставкою 20%.

28 серпня 2006р. заступником начальника Державної податкової інспекції у місті Чернігові прийнято рішення №460 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків ПП „Мобіл-Пейдж” в рахунок погашення його податкового боргу.

Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Приватне підприємство „Мобіл-Пейдж” зареєстровано розпорядженням виконкому Чернігівської міської ради №276-р від 14.08.2002р.

З 01.01.2005р. ПП „Мобіл –Пейдж” перейшло на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності за ставкою єдиного податку 10 відсотків відповідно  до Указу Президента України від 03.07.1998р. №727 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва” (в редакції Указу Президента України від 28.06.1999р. №746/99).

Закон України “Про систему оподаткування” від 25 червня 1991 року N 1251-XII визначає принципи побудови системи оподаткування  в Україні,  податки  і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних  цільових   фондів,   а   також   права,   обов'язки   і відповідальність платників.

Згідно до ст.ст.2, 6, 9 Закону України “Про систему оподаткування” від 25 червня 1991 року N 1251-XII під податком  і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок  до бюджету   відповідного   рівня  або  державного  цільового  фонду, здійснюваний платниками у порядку і  на  умовах,  що  визначаються законами України про оподаткування. Платники  податків  і  зборів (обов'язкових   платежів) зобов'язані: вести   бухгалтерський   облік,   складати  звітність  про фінансово-господарську діяльність і забезпечувати її зберігання  у терміни, встановлені законами; подавати  до  державних  податкових   органів   та   інших державних органів відповідно до законів декларації,  бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів).

Як зазначено в преамбулі Закону України “Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 20.12.2000р. ( далі –Закон №2181) він є спеціальним законом з питань оподаткування,  який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів  (обов'язкових  платежів), нарахування  і  сплати  пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими   органами, та визначає процедуру оскарження дій  органів  стягнення.

Згідно пункту 1.2 ст. 1 Закону №2181 податкове  зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно до  п.5.1 ст.5 Закону №2181 податкове зобов'язання, самостійно   визначене   платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Закон №2181 у п.п.4.1.4 п.4.1 статті 4 встановив, що податкові  декларації  подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює:

а) календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

б) календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

в) календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року;

г) календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб (прибуткового податку з громадян), - до 1 квітня року, наступного за звітним.

При цьому зазначено, що під  терміном  "базовий  податковий  період" слід розуміти перший податковий період звітного року, визначений відповідним законом  з  питань  оподаткування.

Абзацем першим підпункту 5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181 встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Указом Президента України від 03.07.1998р. №727 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва” (в редакції Указу Президента України від 28.06.1999р. №746/99), який з 1 липня 2005  року  до  прийняття  Закону України "Про спрощену систему оподаткування"  застосовується з урахуванням певних  особливостей  ( далі - Указ №727), запроваджена спрощена система оподаткування,  обліку та звітності для    таких    суб'єктів    малого підприємництва:

фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень;

юридичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за  рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень.

Згідно ст.3  Указу №727 суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа,  який перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, самостійно обирає одну з наступних ставок єдиного податку:

6 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) без урахування акцизного збору у разі сплати податку на додану вартість згідно із Законом України "Про податок на додану вартість";

10 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), за винятком акцизного збору, у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Суб'єкти підприємницької діяльності - юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відповідно до ст. 4 Указу №727 за результатами    господарської    діяльності   за   звітний (податковий) період (квартал) суб'єкти малого підприємництва - юридичні особи подають до органу державної податкової служби до 20 числа місяця, що наступає за звітним (податковим) періодом, розрахунки про сплату єдиного податку, акцизного збору і, в разі обрання ними єдиного податку за ставкою 6 відсотків, розрахунок про сплату податку на додану вартість, а також платіжні доручення на  сплату єдиного податку за звітний період з позначкою банку про зарахування коштів.

Наказом Державної податкової адміністрації України  від 28.02.2003  N 98, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 березня 2003 р. за N 221/7542, затверджено форму   Розрахунку   сплати  єдиного  податку суб'єктом малого підприємництва - юридичною особою та Порядок його складання, в пункті 6 якого зазначено, що у   рядку  5  "Сума  єдиного  податку   за  ставкою  (  )" відображається сума єдиного податку, яку необхідно сплатити не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним (податковим) періодом, за ставкою, самостійно вибраною платником податку, відповідно до чинного законодавства України.

У пункті 13 вищевказаного Порядку зазначено, що якщо платником самостійно виявлені помилки, що містяться у  раніше поданому ним Розрахунку сплати єдиного податку суб'єктом малого підприємництва - юридичною особою, то відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181 такий платник має право надати уточнюючий розрахунок за формою,  що додається до Порядку.

Отже, саме Указом №727 запроваджена спрощена система оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва, встановлені ставки єдиного податку та визначені строки його сплати до бюджету.

Проте, єдиний податок не входить до  переліку видів податків і зборів (обов'язкових платежів), що справляються на території України і зазначені у ст..14, 15 Закону України „Про систему оподаткування ”.

Встановлення і  скасування  податків  і  зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування ( ст.1 Закону України „Про систему оподаткування”) .

Також в ст.1 Закону України „Про систему оподаткування” зазначено, що ставки,  механізм  справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами  України,  крім  законів про оподаткування.

Отже,  при сплаті єдиного податку платник цього податку повинен дотримуватись строків, передбачених саме ст. 3 Указу Президента України від 03.07.1998р. №727 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва”, а не абзацом першим підпункту 5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181, що узгоджується з приписами пункту 1.2 ст. 1 Закону №2181.

Згідно п.п.17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону №2181 у разі коли платник  податків  не  сплачує  узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, тобто Законом №2181, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за  останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, ця норма не розповсюджується  на  узгоджені податкові зобовязання, строки сплати яких визначені іншими Законами, Указами,  ніж Законом №2181.

Як вбачається з даної норми, штраф сплачується за порушення граничних  строків сплати, визначених саме п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5  Закону №2181, при цьому штраф сплачується при погашенні податкового боргу.

На підставі даної норми Закону податкова інспекція застосувала до позивача відповідні суми штрафів, направивши позивачу податкові повідомлення-рішення, які є предметом даного спору.

Враховуючи, що строк сплати єдиного податку  передбачений саме ст. 3 Указу Президента України від 03.07.1998р. №727 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва” і  саме протягом цього строку позивач повинен був сплатити узгоджене податкове зобовязання з єдиного податку , а не у строки, визначені п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181, то  навіть  при  сплаті єдиного податку з порушенням строку його сплати податковий орган не мав законодавчих підстав застосовувати штраф, передбачений п.п.17.1.7 ст.17 Закону №2181, оскільки позивач не порушував і не міг порушити строків сплати, визначених п.п.5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону №2181.

Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави  застосовувати до позивача штраф, передбачений п.п. 17.1.7 ст. 17 Закону №2181 за порушення строків сплати  єдиного податку, визначеного ним у розрахунку цього податку.

Застосування штрафу за порушення строків сплати єдиного податку спірними податковими повідомленнями-рішеннями  також є неправомірним, виходячи з наступного.

У розрахунку сплати єдиного податку  суєктом  малого підприємництва –юридичною особою за ІУ квартал 2005р., поданого позивачем до податкового органу 19.01.2006р., підприємством зазначено податкові зобовязання до сплати в розмірі 9320 грн.

03.03.2006р. позивачем до ДПІ у м. Чернігові подано уточнюючий розрахунок податкових зобовязань за ІУ кв. 2005р.  у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок, згідно якого зменшено податкове зобовязання за ІУ кв. 2005 року на 8388 грн.

Як вбачається з акту перевірки та пояснень представника відповідача у судових засіданнях, зменшення  позивачем податкового зобовязання  на суму 8388 грн.  прирівнюється до сплати такого податкового зобовязання, а тому, на думку відповідача,  за порушення строку сплати 8388 грн. єдиного податку правомірно застосовано штрафна санкція в сумі 1677,60 грн.

З такими твердженнями відповідача суд не погоджується і вважає їх неправомірними, виходячи з наступного.

Пункт 7.1 ст.7 Закону №2181  передбачає перелік    джерел    самостійної    сплати   податкового зобов'язання або погашення податкового боргу.

Так, джерелами самостійної  сплати  податкових  зобов'язань або  погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з   інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею ( п.п.7.1.1 п.7.1 ст.7 Закону №2181).

За податками,  зборами (обов'язковими платежами),  які відповідно до закону справляються з об'єктів нерухомої власності, джерелом їх самостійної оплати можуть бути активи як власника таких об'єктів нерухомої власності, так і будь-якої іншої особи, на  яку покладено обов'язок сплати. При цьому якщо особу, відповідальну за сплату податків, зборів (обов'язкових платежів), не  виявлено, податкові процедури, визначені цим Законом, застосовуються безпосередньо до об'єктів такої власності ( п.п.7.1.2 п.7.1 ст.7 Закону №2181).

Окрім того, згідно  підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону №2181 джерелами   погашення   податкового   боргу   платника податків за рішенням органу стягнення є будь-які активи платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Законом, а також іншими законодавчими актами.

Стаття 7 Закону №2181 не передбачає таких джерел сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків, як  подання уточнюючого розрахунку податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок, в наслідок чого зменшується податкове зобовязання.

Також  є неправомірним застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 0,02 грн., що було встановлено самим відповідачем в результаті проведення інвентаризації сплати та нарахувань єдиного податку юридичних осіб по ПП „Побіл-Пейдж”, про що складено акт інвентаризації №453 від 26.12.2006р., в якому також зазначено про необхідність скасування зайво нарахованих штрафних санкцій в сумі 0,02 грн. Проте, ДПІ у місті Чернігові не вчинила дій по скасуванню зайво нарахованих штрафних санкцій, хоча самостійно встановила такий факт.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та  органи  місцевого  самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус  державної  податкової  служби  в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються у Законі України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990 р. №509-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням  адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У частини 3 статті 2 КАС України передбачено наступне:

“У  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в Україні в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездітності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не доказав правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень, які є предметом спору.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення, діяв з порушенням законів України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення,  недобросовісно, а тому такі рішення мають бути визнані нечинними.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги  в цій частині підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині визнання нечинним рішення  ДПІ у м. Чернігові №460 від 28.08.2006р. про стягнення коштів на продаж активів, що перебувають у власності платника податків ПП „Мобіл-Пейдж”, задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно  п.п.2.3.1 п.2.3 с. 2 Закону №2181 органами,    уповноваженими   здійснювати   заходи   з погашення податкового боргу (далі - органи стягнення), є виключно податкові органи, а також державні виконавці у межах їх компетенції.

ДПІ у м. Чернігові 29.06.2006р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким  позивачу визначено суму податкового зобовязання  170 грн. з податку на додану вартість. Також ДПІ у м. Чернігові  21.06.2006р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким  позивачу визначено податкове зобовязання з податку на прибуток підприємств в сумі 170 грн.

У   разі  визначення  податкового  зобов'язання  контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону №2181, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження (п.п.5.3.1 ст.5 Закону №2181).

Представник позивача пояснили, що суми податкового зобовязання, визначені відповідачем вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, не були сплачені підприємством.

Відповідно до п.п.5.4.1 п.5.4 ст.5 Закону №2181 узгоджена  сума податкового зобов'язання,  не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону №2181 джерелами   погашення   податкового   боргу   платника податків за рішенням органу стягнення, які є виконавчими документами, є будь-які активи платника податків (його філій, відділень, інших відокремлених підрозділів) з урахуванням обмежень, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Отже, при наявності  у позивача податкового боргу відповідач мав правові підстави для прийняття рішення про стягнення коштів та продаж інших активів в рахунок погашення податкового боргу позивача.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

С У Д    П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати повністю нечинними податкові повідомлення-рішення  Державної податкової інспекції  у місті Чернігові від 26.06.2006р. №/0 та від 29.06.2006р. №/0, якими до приватного підприємства „Мобіл-Пейдж”  застосовано штрафи в розмірі відповідно 0,02 грн. та 1848,42 грн. за затримку граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобовязань з єдиного податку на підприємницьку діяльність юридичних осіб на підставі підпункту 17.1.7 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відмовити в решті позову.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь  Відкритого акціонерного товариства “Парафіївський   цукровий завод” ( Ічнянський район, смт.Парафіївка, вул.Т. Шевченка, 123, р/р 1 в Ощадбанк м. Ічня ) 3,40 грн. судових витрат.

4.  Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений  Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

5. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160  Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення вищевказаних строків залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова в повному обсязі виготовлена 02.04.2007р.

Суддя                                                                                                                             Ж.В. Блохіна