ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

17.04.07                                                                                           Справа  № 2/1409-18/121А

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: Кузь В.Л. /головуючий/, Юркевич М.В., Городечна М.І., розглянувши апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області (м. Львів)

на постанову господарського суду Львівської області

від 11.12.2006р. у справі № 2/1409-18/121А

за позовом Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області (м. Львів)

до відповідача Львівської міської санітарно-епідеміологічної станції (м. Львів)

про стягнення 69900,00грн. економічних санкцій

за участю представників:

від позивача: Грицак О.О., Миколаївська Г.І.

від відповідача: Гавдик З.В.

З правами та обов’язками, передбаченими ст.49 та 51 КАС України, сторони ознайомлені.

Львівським апеляційним господарським судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зупинення розгляду справи, оскільки ч. 1 ст. 156 КАС України не містить підстав для зупинення провадження у справі, зазначених у клопотанні.

Постановою від 11.12.2006р. у справі №2/1409-18/121А господарського суду Львівської області (суддя Мартинюк В.Я.) відмовлено в задоволенні позову Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області (м. Львів) до Львівської міської санітарно-епідеміологічної станції (м. Львів) про стягнення 69900,00грн. економічних санкцій.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Державною інспекцією з контролю за цінами у Львівській області подано апеляційну скаргу, у якій скаржник просить постанову господарського суду Львівської області скасувати, з огляду на наступне:

- висновок суду про відсутність згідно зі ст. 218 ГК України підстав для господарсько-правової відповідальності не відповідає чинному законодавству, з огляду на те, що відповідач керувався листом ДПА України від 15.09.2003р. № 8101/5/15-2416;

- відповідно до п. 3 ст. 116 Конституції України до повноважень КМ України належить проведення цінової політики, яке в свою чергу реалізовано в Законі України «Про ціни та ціноутворення», згідно із яким КМ України забезпечує здійснення державної політики цін, визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни (тарифи), на які затверджуються відповідними органами державного управління інше.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, вважає, що підстави для скасування постанови господарського суду Львівської області - відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до вимог ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річних строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Такий строк є процесуальним і може бути поновленим при наявності поважних причин. Позивач не навів поважності пропуску такого строку. Згідно з наявними матеріалами справи позивачем 13.09.04 було складено акт №001155 (а.с. 5-6), згідно з якими було визначено, що відповідачем у справі в період з жовтня 2003року по серпень 2004року завищено розмір тарифів на роботи і послуги, що надаються за плату, за рахунок безпідставного нарахування податку на додану вартість, що призвело до порушення регульованих (фіксованих) тарифів, затверджених постановою КМ України від 27.08.03 №1351.

За результатами перевірки позивачем прийнято рішення від 27.12.04 №17 про застосування державної дисципліни цін (а.с. 9), відповідно до якого вирішено вилучити у санітарно-епідеміологічної станції м. Львова в дохід державного бюджету 69900,00грн. дана сума складається з 23300грн. вартості наданих послуг по завищених тарифах із нарахуванням до них непередбаченої націнки (як зазначено в рішенні позивача) та 66600грн. –штрафних санкцій у 2-х кратному розмірі.

Кодекс адміністративного судочинства України набув чинності з 01.09.2005, а позов позивачем подано до суду 05.10.06, що підтверджується відміткою канцелярії господарського суду Львівської області (а.с. 2).

Про необхідність застосування судом вимог ч. 2 ст. 99 КАС України відповідачем зазначено в поясненні на апеляційну скаргу від 10.04.07. Дана заява застосовується судом апеляційної інстанції порядку норми ч. 2 ст. 195 КАС України.

Окрім того, Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що дані правовідносини регулюються нормами Глави 27 господарського кодексу України (надалі –ГК України), оскільки виникли в результаті господарської діяльності відповідача по наданню послуг. Відповідно до положень цього Кодексу пред’явлений до стягнення штраф та безоплатне вилучення доходу є видом адміністративно-господарських санкцій (ст. 239, 240, 241 ГК України). Згідно із загальними засадами відповідальності учасників господарський відносин (глава 24 ГК України) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з нормою ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання, строки застосування адміністративно-господарських санкцій до суб’єктів господарювання встановлюються цим Кодексом. Строк реалізації в судовому порядку адміністративно-господарських санкцій в тому числі і за порушення державної дисципліни цін визначений ст. 250 ГПК України і становить шість місяців з дня виявлення порушення вчиненого суб’єктом господарювання, але не більше як один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Позивач, виявивши в 2004 році правопорушення, вчинені відповідачем, мав право реалізувати заходи господарсько-правової відповідальності до відповідача в судовому порядку в терміни встановлені ст. 250 ГПК України. Однак, звернувся з позовом як зазначено вище лише 05.10.06, тобто з пропуском строку для реалізації адміністративно-господарських санкцій.

При цьому, Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що згідно з диспозицією ст. 223 ГПК України застосування адміністративно-господарських санкцій до суб’єкта господарювання можливе лише шляхом їх реалізації в судовому порядку.

Даний висновок ґрунтується на тому, що рішення позивача як спосіб і порядок застосування санкції не встановлений законом (Закон України «Про ціни і ціноутворення»)і не є обов’язковим до виконання.

Натомість, саме законом –ГК України (ст.ст. 223, 240, 241) –визначено порядок застосування адміністративно-господарських санкцій шляхом звернення до суду, оскільки застосувати такі санкції в даному випадку означає вилучити дохід у суб’єкта господарювання чи стягнути штрафні санкції. Разом з цим, Львівським апеляційним господарським судом встановлено, що контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів до яких відноситься і податок на додану вартість здійснюють контролюючі органи, вичерпний перелік яких визначено статтею 2 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Інспекції по контролю за цінами до такого переліку не включені. Оскільки відповідно до п. 6.1.1. ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість»ПДВ додається до ціни товарів (робіт, послуг), то його достовірність та правильність застосування суб’єктом господарювання є прерогативою органів державної податкової служби.

Даний висновок підтверджується тим, що згідно з даними акту перевірки від 13.09.04 №001155 сума 23300грн., яка визначена позивачем як безпідставно отриманий дохід є нарахованим і сплаченим відповідачем до бюджету податком на додану вартість за період з жовтня 2003р. по серпень 2004р., хоча в рішенні №17 від 27.12.04 цю суму визначено як нарахування непередбаченої націнки до тарифу.

Виходячи з вищенаведеного Львівський апеляційний господарський суд встановив відсутність підстав як для задоволення апеляційної скарги, так і позовних вимог.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 195, 196, 198, 205 КАС України, Львівський апеляційний господарський суд –

у х в а л и в:

Постанову від 12.10.2006р. у справі №3/103-23/112 господарського суду Львівської області залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий          суддя                                                  Кузь В.Л.

суддя                                                  Городечна М.І.

суддя                                                  Юркевич М.В.