ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"03" травня 2007 р.                                        Справа № 6/115а

15 год. 40 хв. , м. Чернігів

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді                                                     Блохіної Ж.В.

при секретарі судового засідання  Кузьміні М.М.,

за участю  представників:

позивача                                             Черняєва О.С., довіреність №1/Пвід 03.01.2007р.,

Шаталюка Ю.І. (голова правління), Озеред О.В., довіреність

№ 19 від 28.04.2007р.,

відповідача                                         Машко О.П., довіреність №30821/10/10-010   від

28.12.2006р., Бондар В.М., довіреність №1796/9/10-010

від  21.03.2007р.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні позов                кредитної спілки „Деснянська”,

м. Чернігів, вул. Коцюбинського, 49 - а,

до  відповідача                                  Державної податкової інспекції у м. Чернігові,

м. Чернігів, вул. Кирпоноса, 28,

про                                                      скасування податкового повідомлення -  рішення

ВСТАНОВИВ:

Кредитною спілкою „Деснянська” подано позов до Державної податкової інспекції у м. Чернігові про скасування податкового повідомлення –рішення №/3 від 22.02.2007р., яким  визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб  в сумі 25317,39 грн., в т.ч. 8439,13 грн. основного платежу та 16878,26 грн. штрафних (фінансових)  санкцій.

Відповідач заперечує проти позовних вимог.

Представники позивача просять позовні вимоги задовольнити,  посилаючись на те, що спірне рішення прийнято відповідачем з порушенням чинного законодавства, без врахування фактичних обставин, що порушує права позивача.

Позивач погоджується з правомірністю  визначення податкового зобовязання в сумі 258,33 грн. (86,11 грн. основного платежу та 172,22 грн. штрафних (фінансових)санкцій), що становить податкову соціальну пільгу, яке сплачено до бюджету повністю, та заперечує визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на доходи членів кредитної спілки у вигляді процентів на пайові внески у сумі 8353,92 грн. основного платежу та 16706,04 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Представники позивача пояснили, що діяльність кредитних спілок регулюється Законом України „Про кредитні спілки”. З 01.01.2005р. оподаткування процентів на пайові внески, а також на внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки регулюється п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, який встановлює, що ставка податку становить 5 відсотків від обєкта оподаткування, нарахованого податковим агентом як: проценти на поточний або депозитний (вкладний)  банківський рахунок ( у тому числі картковий рахунок...); процент на вклад (внесок) до кредитної спілки, створеної відповідно до закону. Представники вважають, що при застосуванні цієї норми слід враховувати, що відповідно до п.22.1.4 підпункт 4.2.12 п.4.2 ст. 4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” в частині включення до загального місячного оподатковуваного доходу доходів у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний)  банківський рахунок ( у тому числі картковий рахунок), вклад до небанківських фінансових установ згідно із законом або процентів ( дисконтних доходів) на депозитний (ощадний) сертифікат та підпункти 9.2.1, 9.2.2 п.9.2 ст.9 цього Закону у частині оподаткування процентів набирають чинності з 01 січня 2010 року. Таким чином, з норм п.п.22.1.4  ст. 22 Закону України  „Про податок з доходів фізичних осіб” випливає, що застосування п.7.2 цього Закону призупинено і не застосовується, отже, виплата процентів на внески членам кредитної спілки, включаючи проценти на пайові внески та внески (вклади) на депозитні рахунки, підлягає оподаткуванню відповідно до п.7.2 ст.7 цього Закону з 01.01.2010 р., а тому донарахування податку з доходів фізичних осіб за 2006 рік та застосування штрафних (фінансових) санкцій є неправомірним.

Також представники зазначають, що до 01.01.2005р. згідно з редакцією п.п.4.3.5 п.4.3 ст.4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, яка діяла до 01.01.2005р., виплата процентів на пайові внески членам кредитних спілок не підлягала оподаткуванню у звязку з тим, що кредитна спілка була на рівні з іншими неприбутковими організаціями і мала такі ж пільги по нарахуванню та сплаті податків.

Таким чином, представники позивача зазначають, що кредитна спілка „Деснянська” не здійснювала стягнення податку з виплаченого членам кредитної спілки доходу у вигляді процентів на їх пайові внески та перерахування цього податку до бюджету, оскільки керувалась при цьому нормами Закону України „Про кредитні спілки” та нормами п.п.4.3.5 п.4.3 ст.4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, що діяли до 01.01.2005р., та нормами п.п.22.1.4 п.22.1 ст.22 цього ж Закону, що діють з 01.01.2005р., а тому податкове зобовязання  з податку з доходів фізичних осіб в  сумі 8353,02 грн. основного платежу та 16706,04 грн.  штрафних (фінансових) санкцій, визначене спірним податковим повідомленням-рішенням, є неправомірним.

Представники позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги, також посилаються на те, що ДПА в Чернігівській області порушила строки розгляду скарги кредитної спілки на податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові №/0 та №/1, передбачені п.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181-ІІІ від 20.12.2000р. (далі –Закону №2181). Скарга була отримана ДПА в Чернігівській області 24.11.2006р., а рішення про результати розгляду скарги  було прийнято 13.12.2006р. за №1925/10/25-020, проте, доведене було до кредитної спілки лише 15.12.2006р., а не у строк до 14.12.2006р., як передбачено Законом №2181. Отже, на думку представників позивача,  за таких обставин скарга позивача вважається повністю задоволеною на  його користь.

Також представники позивача мотивують позов тим, що ДПА України також порушила строк письмового повідомлення позивача про прийняття рішення про продовження строків розгляду скарги платника податків ( скарга отримана 22.12.2006р., рішення про продовження строку розгляду скарги прийнято 11.01.2007р.,  рішення про розгляд скарги доведено до кредитної спілки лише 19.02.2007р.).

Представники відповідача  проти позовних вимог заперечують в повному обсязі, просять у позові відмовити, оскільки  податкове повідомлення –рішення  прийнято у відповідності до законодавства, обґрунтовано, з врахуванням всіх обставин, які були встановлені при проведенні   перевірки  позивача.

Представники відповідача пояснили, що кредитна спілка, крім розміру плати (процентів), яка нараховується на внески (вклади), що знаходяться на  депозитних рахунках її членів, розподіляє частину нерозподіленого доходу, що залишається в її розпорядженні за підсумками фінансового року, між членами кредитної спілки пропорційно розміру їх пайових внесків ( у тому числі на додаткові пайові внески) у вигляді відсотків (процентів). Оподаткування відсотків регулюється п.9.2.2 ст.9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, тому застосування норм п.п.4.3.5 п.4.3 ст.4. вказаного Закону до оподаткування відсотків в 2004 році є неправомірним, оскільки в цьому підпункті мова йде про суми виплат чи відшкодувань.

З 01.01.2005р. пунктом 7.2 ст.7 вищевказаного Закону визначена єдина ставка податку у розмірі 5%, яка застосовується до обєктів оподаткування, нарахованим в якості відсотків на вклади (внески) до кредитної спілки, створеної відповідно до закону. На думку відповідача, позивачем не враховано, що для цілей справляння податку термін „проценти” слід розуміти як платіж, який здійснюється позивальником на користь кредитора у вигляді плати за використання залучених на визначений строк коштів або майна (п.1.10 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”). До процентів, зокрема, включається платіж за використання коштів, залучених у депозит. Відповідно до п.п.9.2.3 п.9.2 ст.9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” оподаткування  процентів  (у  тому  числі  дисконтних доходів), сплачених (нарахованих) з інших підстав, ніж зазначені у підпункті  9.2.1 цього пункту, здійснюється у загальному порядку, встановленому цим Законом для доходів, що кінцево оподатковуються при їх виплаті, за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього Закону.

Відповідно до  Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” кредитна спілка є податковим агентом, а тому при нарахуванні та виплаті членам кредитної спілки доходів у вигляді процентів на депозит (вклад) та процентів (у тому числі дисконтних доходів) на пайові та додаткові пайові внески її членів вона зобовязана утримувати податок від сум такого доходу за його рахунок за відповідною ставкою.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією була проведена виїзна планова перевірка кредитної спілки „Деснянська”   з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2003р. по 30.06.2006р., за результатами якої складено акт №795/22-26034143 від 12.10.2006р.

Документальною перевіркою встановлено порушення п.1.3, 1.15 ст.1, п.п.4.2.1, 4.2.12 п.4.2 ст.4, п.п.6.3.2 п.6.3 ст.6, п.7.1 ст.7, п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8, п.п.9.2.3 п.9.2 ст.9, п.п.9.12.2 п.9.12 ст.9, п.п. „а”, „б” п.19.2 ст.19, п.п.20.3.2 п.20.3 ст. 20 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003р. №889-ІУ ( далі –Закон №889), п.4 постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку надання документів та їх складу при застосуванні податкової соціальної пільги” від 26.12.2003р. №2035, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб у 2004  - 2006 роках на суму 9535,73 грн., в тому числі за 2004 рік на суму 2765,31 грн., за 2005 рік на суму 27,01 грн., за 2006 рік на суму 6743,41 грн.

Як вбачається з акту перевірки ( розділ 3.2.2.) при перевірці правильності визначення сукупного оподатковуваного доходу по особових рахунках працівників, повноту зарахування до складу місячного оподатковуваного доходу премій, виплат за лікарняними листами, додаткових виплат, надання матеріальних благ за рахунок коштів підприємства встановлено:

1) на додаткові пайові внески членів кредитної спілки нараховуються доходи у вигляді процентів, при цьому   податок з доходів фізичних осіб не нараховується та не перераховується до бюджету (перевіркою донараховано 8353,02 грн.).

За перевіряємий період кредитною спілкою „Деснянська” нараховані доходи у вигляді процентів на додаткові пайові внески у сумі 64253,99 грн., в тому числі: в квітні 2004 року 2874,32 грн., в липні 2004 року 4266,09 грн., в жовтні 2004 року 7494,19 грн., в квітні 2006 року 38831,14 грн., в травні 2006 року 10788,25 грн.

З даних нарахованих доходів 1185,20 грн. виплачено членам кредитної спілки, а 63068,79 грн. направлено на поповнення додаткових пайових внесків, на які в наступних періодах також будуть нараховані доходи у вигляді процентів.

2) не вірно утримано податок з доходів фізичних осіб з виплат за лікарняними листами, нарахованих у листопаді 2004 року працівникам кредитної спілки. При цьому перерахунок податку за 2004 рік спілкою не проводився (перевіркою донараховано 59,10 грн.).

За таких обставин перевіркою встановлено, що підприємством було порушено п.п.4.2.1, 4.2.12 п.4.2 ст.4, п.7.1 ст.7, п.п.9.2.3 п.9.2 ст.9,  п.п. „а”, „б” п.19.2 ст.19, п.п.20.3.2 п.20.3 ст. 20 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, в звязку з чим донараховано податку з доходів фізичних осіб 8412,12 грн. (8353,02 грн. + 59.10 грн.).

Також перевіркою встановлено, що позивачем надавалась соціальна пільга працівнику кредитної спілки у місяці звільнення з роботи, підприємством порушено п.п.6.3.2 п.6.3 ст.6, п.7.1 ст.7,  п.п. „а” п.19.2 ст.19, п.п.20.3.2 п.20.3 ст. 20 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, п.4 постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку надання документів та їх складу при застосуванні податкової соціальної пільги” від 26.12.2003р. №2035, в результаті чого донараховано 27.01 грн.

Перевіркою також  встановлено порушення позивачем п.1.15 ст.1, п.7.1 ст.7,  п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8, п.п.9.12.2 п.9.12 ст.9, п.п. „а”, „б” п.19.2 ст.19, п.п.20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України „Про податок  з доходів фізичних осіб” і донараховано податку 1096,60 грн.

На підставі висновків перевірки державною податковою інспекцією у м. Чернігові  прийнято податкове повідомлення-рішення  №/0 від 23.10.2006р., яким кредитній спілці „Деснянська” визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб  в сумі 28607,19 грн., в т.ч. 9535,73 грн. основного платежу та 19071,46 грн. штрафних (фінансових)  санкцій, застосованих  на підставі п.п.17.1.9 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами  та державними цільовими фондами” №2181-ІІІ від 21.12.2000р. (далі –Закон №2181).

Державною податковою інспекцією у місті Чернігові була розглянута скарга позивача від 30.10.2006р. на податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.10.2006р. і  16.11.2006р. прийнято рішення про результати розгляду скарги №26591/10/25-008, яким скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.10.2006р. в певній частині, в сумі 3289,80 грн. ( основний платіж 1096,60 грн., штрафні (фінансові) санкції 2193,20 грн.), в  іншій частині, в сумі 25317,39 грн. ( основний платіж 8439,13 грн., штрафні (фінансові) санкції  16878,26 грн.)  залишено без змін.

На підставі вищевказаного рішення ДПІ у м. Чернігові останнім було прийнято податкове повідомлення-рішення № /1 від 20.11.2006р., яким визначено податкове зобовязання кредитної спілки з податку з доходів фізичних осіб в сумі 25317,39 грн. ( основний платіж 8439,13 грн., штрафні (фінансові) санкції  16878,26 грн.).

Позивач сплатив  визначену даним податковим повідомленням-рішення суму податкового зобовязання 258,33 грн. (86,11 грн. основного платежу (27,01 грн. + 59,10 грн.) та 172,22 грн. штрафних (фінансових) санкцій), погодившись з даним зобовязанням, як зазначили представники позивача.

Рішенням Державної податкової адміністрації в Чернігівській області  від 13.12.2006р. №1925/10/25-020 про результати розгляду скарги кредитної спілки „Деснянська” від 24.11.2006р. залишено без змін податкове повідомлення-рішення  ДПІ у м. Чернігові від 23.10.2006р. №/0, з урахуванням рішення ДПІ у м. Чернігові від 16.11.2006р. №26591/10/25-008 про результати розгляду скарги.

На підставі прийнятого рішення ДПА в Чернігівській області від 13.12.2006р. ДПІ в м. Чернігові прийнято податкове повідомлення-рішення № /2 від 22.12.2006р., яким визначено податкове зобовязання кредитної спілки з податку з доходів фізичних осіб в сумі 25317,39 грн. ( основний платіж 8439,13 грн., штрафні (фінансові) санкції  16878,26 грн.).

Позивачем також були подані до Державної податкової адміністрації України скарги (вхід №12333/6 від 22.12.2006р. і №12350/6 від 25.12.2006р.) на податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 23.10.2006р. №/0 та від 20.11.2006р. № /1 про сплату податку з доходів фізичних осіб та на рішення ДПА в Чернігівській області від 13.12.2006р. №1925/10/25-020.

28.12.2006р. за №14736/6/25-0315 ДПА України прийнято рішення про продовження строку розгляду вищевказаних скарг до 17.02.2007р., а 16.02.2007р.  за №1522/6/25-0315 прийнято рішення про результати розгляду скарг, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові 23.10.2006р. №/0 з урахуванням рішення ДПІ у м. Чернігові від 16.11.2006р. №26591/10/25-008, прийнятого за розглядом первинної скарги (від 20.11.2006р. №/1 та від 22.12.2006р. №/0) про сплату податку з доходів фізичних осіб та застосованої штрафної санкції і рішення ДПА у Чернігівській області від 13.12.2006р. №1925/10/25-020, прийняте за розглядом повторної скарги кредитної спілки „Деснянська”.

На підставі  рішення ДПА України від 16.02.2007р. ДПІ у м. Чернігові прийнято податкове повідомлення-рішення №/3 від 22.02.2007р., яким  визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб  в сумі 25317,39 грн., в т.ч. 8439,13 грн. основного платежу та 16878,26 грн. штрафних (фінансових)  санкцій.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані частково і підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..1 Закону України „Про кредитні спілки” від 20.12.2001р. №2908-ІІІ ( далі –Закон №2908) кредитна  спілка - це неприбуткова організація,  заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних  грошових  внесків  членів  кредитної спілки. Кредитна  спілка  є фінансовою установою,  виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 ст. 21 Закону №2908 кредитна спілка відповідно до свого статуту:

приймає вступні та обов'язкові пайові та інші внески від членів спілки;

залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів  на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Згідно частини 1 ст.19 Закону №2908 майно кредитної спілки формується за рахунок, зокрема, вступних, обов'язкових пайових та інших внесків членів кредитної спілки (крім внесків (вкладів) на депозитні рахунки).

Отже, пайовий внесок –це кошти, які передаються для діяльності кредитної спілки.

Згідно з частиною 3 ст. 21 Закону №2908 „ Нерозподілений   доход,  що  залишається  у  розпорядженні кредитної спілки за підсумками фінансового року, розподіляється за рішенням загальних зборів, у тому числі між членами кредитної спілки, пропорційно розміру їх пайових внесків у вигляді відсотків (процентів). При цьому в першу чергу відбувається необхідне поповнення капіталу та резервів. Сума доходу, яка розподіляється на  додаткові пайові членські внески, визначається з дотриманням умови, що доходність додаткових пайових членських внесків не може перевищувати більш ніж у два рази середньозважену процентну ставку доходності внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитних рахунках за їх наявності. Решта доходу, що залишилася після формування капіталу і резервів та розподілу на додаткові пайові членські внески, розподіляється на обов'язкові пайові членські внески”.

Згідно п. 1.3 ст.1 Закону №889 дохід з джерелом його  походження  з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді, зокрема, доходів, що виплачуються (надаються) резидентами у вигляді виграшів.

У п. 2.1ст. 2 Закону №889 передбачено, що платниками податку є резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету регулюється ст..8 Закону №889, у  п.п.8.1.1 якої зазначено, що податковий   агент,    який    нараховує    (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Відповідно до п.1.15 ст.1 Закону №899 податковий   агент   -   юридична  особа  (її  філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення  норм  цього Закону.

Відповідно до п.п.4.2.12 п.4.2 ст.4 Закону №889 до складу  загального   місячного   оподатковуваного   доходу включається , зокрема, дохід  у  вигляді  процентів  (дисконтних  доходів), дивідендів та роялті, виграшів, призів; інші доходи, крім зазначених у пункті 4.3 цієї статті

Пунктом 7.2 ст.7 Закону №889 передбачено, що ставка  податку  становить  5  відсотків  від  об'єкта оподаткування, нарахованого податковим агентом як:

процент на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий рахунок);

процентний або дисконтний дохід за іменним ощадним (депозитним) сертифікатом;

процент на вклад (внесок) до кредитної спілки, створеної відповідно до закону;

інвестиційний дохід, який виплачується компанією, що управляє активами інституту спільного інвестування, відповідно до закону;

дохід за іпотечним сертифікатом участі, іпотечним сертифікатом з фіксованою дохідністю, відповідно до закону;

дохід за сертифікатом фонду операцій з нерухомістю;

дохід, який виплачується управителем фонду фінансування будівництва;

дохід учасника фонду банківського управління;

в інших випадках, прямо визначених відповідними нормами цього Закону.

Однак, при застосування цієї норми слід виходити з того, що відповідно до п.п. 22.1.4 п.22.1 ст. 22 Закону №889 підпункт  4.2.12  пункту 4.2 статті 4 цього Закону у частині включення до загального місячного оподатковуваного доходу доходів у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий рахунок), вклад до небанківських фінансових установ згідно із законом або процентів (дисконтних доходів) на депозитний (ощадний) сертифікат та підпункти 9.2.1 і 9.2.2 пункту 9.2 статті 9 цього Закону у частині оподаткування процентів набирають чинності з 1 січня 2010 року.

Таким чином, з норми п.п.22.1.4 п.22.1 ст.22 Закону №889 вбачається, що виплата процентів на внески членам кредитної спілки, включаючи проценти на пайові внески та внески (вклади) на депозитні рахунки, підлягає оподаткуванню відповідно до п. 7.2 ст.7 Закону №889 з 01.01.2010р., а тому донарахування позивачу  податку з доходів фізичних осіб за 2006 рік є неправомірним.

Посилання відповідача на те, що оподаткування процентів (у тому числі дисконтних доходів), сплачених (нарахованих) з інших підстав, ніж зазначені у підпункті 9.2.1 цього пункту Закону №889, зокрема, визначеними ч.3 ст.21 Закону України „Про кредитні спілки”, а саме розподіл нерозподіленого доходу, що залишається у розпорядженні кредитної спілки за підсумками фінансового року та який розподіляється за рішенням загальних зборів, у тому числі між членами кредитної спілки, пропорційно розміру їх пайових внесків у вигляді відсотків (процентів), то відповідно до п.п. 9.2.3 п.9.2 ст.9 Закону №889 оподаткування  здійснюється у загальному порядку, встановленому цим Законом для доходів, що кінцево оподатковуються при їх виплаті, за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього Закону №889, не приймається судом до уваги з наступних підстав.

Згідно з п.7.1 ст.7 Закону №889 ставка   податку  становить  15  відсотків  від  об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2-7.3 цієї статті.

Однак, пунктом 7.2 ст.7 Закону №889 визначена єдина ставка податку у розмірі 5% від обєкта оподаткування, нарахованого податковим агентом як процент на вклад (внесок) до кредитної спілки, створеної відповідно до закону.

Ставка 13 % визначена пунктом 22.3 ст.22 Закону №889, яким встановлено, що починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, встановлюється на рівні 13 відсотків від об'єкта оподаткування.

Відповідно до п.п.9.2.3 п.9.2 ст.9 Закону №889 оподаткування   процентів  (у  тому  числі  дисконтних доходів), сплачених (нарахованих) з інших підстав, ніж зазначені у підпункті 9.2.1 цього пункту, здійснюється у загальному порядку, встановленому цим Законом для доходів, що кінцево оподатковуються при їх виплаті, за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього Закону.

Підпунктом 9.2.1 п.9.2 ст.9 Закону №889 встановлено, що податковим  агентом  платника податку при нарахуванні (сплаті) на його користь доходів, визначених у пункті 7.2 статті 7 цього Закону, є особа, яка здійснює таке нарахування (сплату). Загальна сума податків, утриманих протягом звітного податкового місяця з таких нарахованих (сплачених) процентів платнику податку, сплачується (перераховується) таким податковим агентом до бюджету у строки, визначені законом для місячного податкового періоду.

Окрім того, підпунктом „в” підпункту 4.3.5 п.4.3 ст.4 Закону №889 встановлено, що  до складу загального місячного або  річного  оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи (що не підлягають відображенню в його річній податковій декларації): суми виплат чи відшкодувань (крім заробітної плати чи інших виплат та відшкодувань за цивільно-правовими договорами), що здійснюються з урахуванням норм пункту 9.7 статті 9 цього Закону іншими неприбутковими організаціями (крім кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ) та благодійними фондами України, чий статус визначається відповідно до закону, на користь отримувачів таких виплат, крім будь-яких виплат або відшкодувань членам керівних органів таких організацій або фондів та пов'язаним з  ними фізичним особам.

До 01.01.2005р., тобто до внесення змін до Закону України  „Про податок з доходів фізичних осіб”, виплата процентів на пайові внески членам кредитних спілок не підлягала оподаткуванню у звязку з тим, що кредитна спілка була на рівні з іншими неприбутковими організаціями і мала такі ж пільги по нарахуванню та сплаті податків.

Так, згідно з п.п.4.3.5 п.4.3 ст.4 Закону №889 в редакцій, чинній до 01.01.2005р., до складу загального місячного або  річного  оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи (що не підлягають відображенню в його річній податковій декларації), зокрема, :

суми  виплат чи відшкодувань (крім заробітної плати чи інших виплат та відшкодувань за цивільно-правовими договорами), що здійснюються іншими  неприбутковими   організаціями   та   благодійними фондами України, чий статус визначається відповідно до закону, на користь отримувачів таких виплат, крім будь-яких виплат або відшкодувань членам керівних органів таких організацій або фондів та пов'язаним з ними фізичним особам.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що донарахування позивачеві податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік також є неправомірним.

Таким чином, кредитна спілка „Деснянська” правомірно не утримувала податок з доходів фізичних осіб з виплаченого членам кредитної спілки доходу у вигляді процентів на їх пайові внески та не перераховувала ці суми податку до бюджету, оскільки внески вносились і розподіл доходу здійснювався відповідно до Закону України „Про кредитні спілки”, а проценти не підлягають оподаткуванню відповідно до приписів п.п.4.3.5 п.4.3 ст.4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, що діяв до 01.01.2005р., та нормами п.п.22.1.4 п.22.1 ст.22 цього ж Закону, що діють з 01.01.2005р.

З вищевикладеного вбачається, що перевіркою неправомірно встановлено порушення позивачем норм Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, в звязку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2004, 2006 роки в сумі  8353,02 грн., що в свою чергу призвело до неправомірного визначення позивачу податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 8353,02 грн. основного платежу, застосуванню штрафних (фінансових) санкцій в сумі 16878,26 грн., усього в сумі  25317,39 грн., податковим повідомленням-рішенням, яке є предметом спору.

Заперечення ДПІ у м. Чернігові спростовуються вищевикладеним.

Таким чином в цій частині позовні вимоги  є обґрунтованими  і підлягають задоволенню.

Проте, позовні вимоги в частині визначення податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у місті Чернігові  №/3 від 22.02.2007р. податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб  в сумі 258,33 грн., в тому числі 86,11 грн. основного платежу та 172,22 грн. штрафних (фінансових) санкцій, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Позивач не заперечує щодо правомірності донарахування податковим органом податку з доходів фізичних осіб в сумі 86,11 грн. ( 27,01 грн. + 59,10 грн.), який він сплатив разом з штрафними санкціями в сумі 172,22 грн., усього 258,33 грн.

Проте, позивач не погоджується з включенням суми 258,33 грн. у податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Чернігові  №/3 від 22.02.2007р., оскільки сплатив її 29.12.2006р., а також виходячи з того, що оскільки і ДПА  в Чернігівській області, і ДПА  України припустились порушення строків розгляду скарги позивача, то скарга вважається задоволеною на користь платника податку.

Такі твердження позивача та його представників не заслуговують на уваги в звязку з тим, що суперечать нормам Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону №2181 податкове зобов'язання платника  податків,  нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Згідно з п.п. 5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону №2181 у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга повинна бути подана контролюючому органу протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання платником податків податкового повідомлення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

У підпункті 5.2.4 п.5.2 ст.5 Закону №2181 передбачено, що процедура адміністративного оскарження закінчується:

останнім днем строку, передбаченого підпунктом 5.2.2 цього пункту для подання заяви про перегляд рішення контролюючого органу, у разі коли така заява не була подана у зазначений строк;

днем отримання платником податків рішення контролюючого органу про повне задоволення скарги, викладеної у заяві;

днем отримання платником податків рішення контролюючого органу, що не підлягає подальшому адміністративному оскарженню.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження податкового зобов'язання платника податків.

Відповідно до п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181 у   разі  визначення  податкового  зобов'язання  контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Згідно п.п. 5.3.2 п.5.2 ст.5 Закону №2181 у випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Позивач використав своє право, передбачене п.п. 5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону №2181, і  проводив процедуру адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові №/0 від 23.10.2006р., рішення ДПІ у м. Чернігові, ДПА у Чернігівській області.

Отже, податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в сумі в сумі 25317,39 грн.  в тому числі основного платежу  8439,13 грн. та санкції  16878,26 грн. штрафних (фінансових) санкції, визначене контролюючим органом, стало узгодженим тільки з дня закінчення процедури адміністративного оскарження, тобто з дня отримання позивачем рішення ДПА України  від 16.02.2007р.  за №1522/6/25-0315, а саме з 19.02.2007р.

З аналізу вищевказаних норм закону №2181 вбачається, що сплата певної суми, визначеної як податкове зобовязання,  під час проведення платником податків процедури адміністративного оскарження податкового зобовязання, не є підставою для зменшення  суми податкового зобовязання на суму сплати, оскільки зобовязання  ще не є узгодженим.

Відповідно до п.п. 5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону №2181 контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги платника податків на його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під  розписку. У разі коли контролюючий орган надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий платник податків має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при повторному повному або частковому незадоволенні скарги - до контролюючого органу вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для відповіді на нього.

З урахуванням положень пункту 16.2 статті 16 цього Закону керівник відповідного контролюючого органу (або його заступник) може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги платника податків понад строки, визначені в абзаці першому цього підпункту, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення двадцятиденного строку, зазначеного в абзаці першому цього підпункту.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом двадцятиденного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків її  розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення двадцятиденного строку, зазначеного в абзаці першому цього підпункту.

Остаточне рішення вищого (центрального) органу контролюючого органу за заявою платника податків не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене у судовому порядку.

Таким чином, з норм  вищевказаних норм Закону №2181  вбачається, що  скарга платника податків вважається задоволеною на його користь у випадку, коли рішення керівника контролюючого органу, прийняте за результатами розгляду скарги, або рішення про продовження строків розгляду скарги не надсилається протягом двадцятиденного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу,

Отже, законодавець не ставить залежність  моменту задоволення скарги платника податку від дати  саме отримання  ним рішення контролюючого органу.

З  наданих позивачем доказів не вбачається порушення ДПІ у м. Чернігові, ДПА в Чернігівській області, ДПА України строків розгляду скарг позивача.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

С У Д    П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.   Скасувати частково податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Чернігові  №/3 від 22.02.2007р., яким кредитній спілці „Деснянська” визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб  в сумі 25317,39 грн., в т.ч. 8439,13 грн. основного платежу та 16878,26 грн. штрафних (фінансових)  санкцій, в частині визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 25059, 06 грн., в тому числі 8353,02 грн. основного платежу та 16706,04 грн.  штрафних (фінансових) санкцій.

В решті позову відмовити.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь кредитної спілки „Деснянська” ( м. Чернігів, вул. Коцюбинського, 49-а, рахунок 2650611 в ЧОД „Райффайзен Банк Аваль”, ідентифікаційний код 26034143) 3,40 грн.  судових витрат.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений  Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

5. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160  Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення вищевказаних строків залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

6. Постанова в повному обсязі виготовлена 07.05.2007р.

Суддя                                                                                                                               Блохіна Ж.В.