КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2007                                                                                           № 46/550

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Григоровича О.М.

суддів:                                          Гольцової  Л.А.

Рябухи  В.І.

при секретарі:                     Решоткіній Т.О.

За участю представників сторін:

позивача -Бєляєв В.М. (дов. від 09.01.07 №63-4); Ващук В.П. (дов. від08.06.07 №63-329);

відповідача -Українчук О.В. (дов. від 12.02.07 №29/15-765); Лобода Г.Г. (дов. від 07.02.07 №29/15-622),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департамент забезпечення Адміністрації державної прикордонної служби України

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.03.2007

у справі № 46/550 (Шабунін С.В.)

за позовом                               Департамент забезпечення Адміністрації державної прикордонної служби України

до                                                   Національна академія Служби Безпеки України

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  спонукання до виконання обов"язку в натурі,

ВСТАНОВИВ:

Департамент забезпечення Адміністрації державної прикордонної служби України (далі-позивач) звернувся до  Національної академії Служби Безпеки України (далі-відповідач) з позовом про зобов’язання відповідача виконати належним чином умови договору про спільну діяльність від 27.12.02 №184 та додаткової угоди до нього від 27.12.02 №1/187 шляхом передачі позивачу житла  - 34 квартир загальною площею 1906,86 кв.м. на  суму 2544703,33 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.07 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скарга мотивована тим, що висновки суду є помилковими, оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про спільну діяльність від 27.12.02 №184 і додаткової угоди до нього від 27.12.02 №1/187, які є чинними та  відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України породжують права та обов’язки. Крім того, відповідач повністю визнав суму заборгованості перед позивачем, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані, безпідставні, та просить залишити рішення суду без змін, а скаргу без задоволення.

Розглянувши мотиви апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.12.02 між Державним комітетом у справах охорони державного кордону України, правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений договір №184 про спільну діяльність щодо залучення інвестицій для будівництва житла для військовослужбовців Прикордонних військ та Національної академії Служби Безпеки України (далі-договір №184), предметом якого є спільна  діяльність  щодо   залучення інвестицій на будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей, які мають  право  на  отримання  житла згідно з  чинним законодавство шляхом обміну житла в регіонах (з урахуванням існуючої потреби позивача та відповідача у житлі), перерозподілу обсягів інвестицій по регіонах України, визначених з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.02 №171  для позивача та відповідача з метою забезпечення житлом військовослужбовців позивача, відповідача та членів їх сімей. Житло, отримане за рахунок інвестицій, розподіляється між сторонами  за домовленістю з оформленням окремих додаткових угод до цього договору у кожному конкретному випадку.

Між сторонами була укладена додаткова угода від 27.12.02 №1/187 до вказаного договору (далі-додаткова угода №1/187), відповідно до умов якої Державний комітет у справах охорони державного кордону України на підставі довіреності передає, а відповідач приймає на себе зобов’язання щодо забезпечення житлом у містах Києві, Вишневому, Вишгороді, Ковелі, Луцьку та Сумах, розпочатого будівництвом до 01.07.97 та реконструкції гуртожитків під житло на суму 3000000 грн. військовослужбовців Прикордонних військ України та членів їх сімей, за адресним переліком, з правом залучення відповідачем нових інвесторів на суму 3000000 грн.

Умовами зазначеної додаткової угоди сторони погодили вартість житла, порядок його передачі (за відповідними актами приймання-передачі), тощо.

На виконання умов договору №184 Державний комітет у справах охорони державного кордону України видав відповідачу довіреність від 27.12.02              №13/1-1295-А, якою останньому надані повноваження виконувати в інтересах позивача функції замовника з будівництва житла для військовослужбовців Прикордонних військ України та членів їх сімей у містах Києві, Вишневому, Вишгороді, Ковелі, Луцьку та Сумах на суму 3000000 грн. за рахунок підприємств-інвесторів, що залучаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.98 №568.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не мають відповідного нормативного обґрунтування, не відповідають обставинам справи. Позивачем не надано доказів реальної участі у спільній діяльності за договором №184 по залученню інвестицій для будівництва житла військовослужбовцям, як не надано доказів передачі відповідачу квоти на залучення інвестицій відповідно до  положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.02 №171.

З висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може і вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, в зв’язку з наступним.

Відповідно п. 4 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі-ЦК України), цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нового ЦК України.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки  виникають  із  дій  осіб,  що передбачені актами цивільного законодавства,  а також із дій осіб, що  не  передбачені  цими  актами,  але  за  аналогією  породжують цивільні права та обов'язки. Підставами   виникнення   цивільних  прав  та  обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 1130 ЦК України визначено, що  за договором про  спільну  діяльність  сторони  (учасники) зобов'язуються  спільно  діяти  без  створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

В матеріалах справи відсутні докази визнання договору №184 та додаткової угоди №1/187 у встановленому порядку недійсними. Отже, згідно ст.204 ЦК України вказані договори є правомірними і, відповідно, породжують для сторін права та обов’язки.

Умовами договору №184 та додаткової угоди №1/187 не була передбачена передача позивачем відповідачу квоти на залучення інвестицій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.02 №171. Позивач на підставі довіреності від 27.12.02 №13/1-1295-А доручив відповідачу виконувати в його інтересах функції замовника будівництва житла для військовослужбовців Прикордонних військ з правом залучення інвестицій на суму 3000000 грн.

Як вбачається з довідок №№64/85, 64/86 про цільове використання інвестицій на будівництво житла військовослужбовцям та членам їх сімей відповідачем, як замовником будівництва, в грудні 2002 року було залучено інвестицій від УДП “Укрхімтрансаміак” на загальну суму 3000000 грн.

В довідці рахункової палати України від 10.11.03 №29/17-2971 вказано, що  на 01.01.03  відповідачем з 2000 по 2002 рік включно за постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.98 № 568 “Про методологію визначення цін і процедури зменшення податкових зобов'язань платників податку на прибуток підприємств на суму вартості матеріальних активів, що інвестуються ними у будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей, і порядок використання коштів, що спрямовуються на будівництво такого житла, та здійснення бюджетного контролю за їх цільовим використанням” було залучено 8112,4 тис. грн. З них на будівництво житла для військовослужбовців СБУ - 5112,4 тис. грн. та для військовослужбовців Прикордонних військ - 3000,0 тис. грн.

На виконання договору №184 та додаткової угоди №1/187 відповідач передав позивачу частину квартир в містах Вишгороді та Луцьку загальною площею       339,53 кв.м. на суму 455296,67 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі житла від 01.07.03  №17/1710 та від 30.12.03 №3473.  Факт передачі квартир підтверджений відповідачем і в листі від 19.04.04 №29/4-1077. Таким чином, відповідач здійснив часткове виконання  вищевказаних договору та додаткової угоди.

Позивачем на вимогу апеляційного господарського суду були надані докази отримання переданих відповідачем квартир конкретними сім’ями військовослужбовців Прикордонних військ України, копії яких залучені до матеріалів справи.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт звірки взаєморозрахунків управління будівництва та інвестицій Департаменту забезпечення АДПСУ та Національної академії Служби Безпеки України, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем  за спірним договором та додатковою угодою становить 2544703,33 грн. Вказаний акт з боку відповідача підписаний Білик С.М., який відповідно до наданої відповідачем посадової інструкції має право першого підпису на фінансових документах.

02.03.06 позивач звернувся до відповідача з претензією №63-128 про виконання зобов’язань за договором №184 та додатковою угодою №1/187 в сумі 2544703,33 грн., яка була залишена без задоволення.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки договір №184 та додаткова угода №1/187 є чинними, матеріалами справи підтверджується факт залучення відповідачем інвестицій і часткового виконання умов спірного договору та додаткової угоди шляхом передачі позивачу частини квартир.

За таких умов рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Департаменту забезпечення Адміністрації державної прикордонної служби України задовольнити.

2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.07 у справі №46/550 скасувати.

3.          Позов задовольнити повністю. Зобов’язати Національну академію Служби Безпеки України (03022, місто Київ, вул. Трутенка, 22; )  передати Департаменту забезпечення Адміністрації державної прикордонної служби України (02099, місто Київ, вул. Ялтинська, 11; )  житло (квартири) на суму 2544703 (два мільйони п’ятсот сорок чотири тисячі сімсот три) грн. 33 коп. загальною площею 1906,86 квадратних метра відповідно до умов договору від 27.12.02 №184 про спільну діяльність щодо залучення інвестицій для будівництва житла для військовослужбовців Прикордонних військ та Національної академії Служби Безпеки України та додаткової угоди до вказаного договору від 27.12.02 №1/187, укладених між Державним комітетом у справах охорони державного кордону України та Національною академією Служби Безпеки України.

Стягнути з Національної академії Служби Безпеки України (03022, місто Київ, вул. Трутенка,22; )  на користь Департаменту забезпечення Адміністрації державної прикордонної служби України (02099, місто Київ, вул. Ялтинська, 11; ) 85 (вісімдесят п’ять) грн. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.  Стягнути з Національної академії Служби Безпеки України (03022, місто Київ, вул. Трутенка,22; )  на користь Департаменту забезпечення Адміністрації державної прикордонної служби України (02099, місто Київ, вул. Ялтинська, 11; ) 42 (сорок дві) грн. 50 коп. державного мита за подання апеляційної скарги.

5.   Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

6. Матеріали справи №46/550 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Григорович О.М.

Судді                                                                                          Гольцова  Л.А.

Рябуха  В.І.

04.07.07 (відправлено)