ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2007 р.
№ 25/347

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів :
Бакуліної С.В.,
Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги
Закритого акціонерного товариства
“Палма-Україна”

на постанову
від 07.02.2007 року Київського апеляційного
господарського суду

у справі
№ 25/347

господарського суду
міста Києва

за позовом
ЗАТ “Палма-Україна”

до
ДПІ у Печерському районі міста Києва

про
зобов’язання надати висновок

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від позивача:
Свиридова К.А. (довіреність від 30.11.2006р.);
Макеєв В.Г. –директор

від відповідача:
Українець Т.С. (довіреність від 15.09.2006р. №12086/9/10-009)

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2000 року ЗАТ “Палма-Україна” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача ДПІ, у Печерському районі м. Києва, про зобов’язання його протягом п’яти днів з моменту отримання судового рішення у справі подати до Відділення Державного казначейства у Печерському районі м. Києва висновок про відшкодування ЗАТ “Палма-Україна” суми бюджетної заборгованості у розмірі 175 483,62 грн.

Рішенням Арбітражного суду міста Києва від 13.09.2000 року позов задоволено частково; зобов’язано ДПІ у Печерському районі м. Києва протягом п’яти днів з моменту отримання рішення по справі надати до Відділення Державного казначейства у Печерському районі міста Києва висновок про суми відшкодування ЗАТ “Палма-Україна” бюджетної заборгованості по податку на додану вартість за лютий 1998 року 147 256 грн. та за березень 1998 року в сумі 17 623 грн. та нарахованих на суму бюджетної заборгованості процентів в сумі 169 338,16 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 42,50 грн. витрат по сплаті державного мита. Видано наказ.

Рішення набуло чинності і 10.10.2000 року представником позивача було отримано виданий Арбітражним судом міста Києва наказ від 13.09.2000 року №25/347 про примусове виконання рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 42,50 грн. витрат по сплаті державного мита (а.с.36).

У вересні 2006 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу наказу на виконання рішення від 13.09.2000 року у справі 25/347 в частині зобов’язання ДПІ у Печерському районі м. Києва надати до Відділення Державного казначейства у Печерському районі міста Києва висновок про суми відшкодування ЗАТ “Палма-Україна” нарахованих на суму бюджетної заборгованості процентів в сумі 169 338,16 грн., мотивуючи свою позицію тим, що наказ, який є виконавчим документом, в цій частині рішення не видавався, отже, у виконавчої служби відсутня підстава для відкриття виконавчого провадження з метою здійснення заходів щодо примусового виконання рішення суду.

Позивачу було видано наказ від 13.09.2000 року №25/347 про примусове виконання рішення в частині зобов’язання ДПІ у Печерському районі м. Києва протягом п’яти днів з моменту отримання рішення по справі надати до Відділення Державного казначейства у Печерському районі міста Києва висновок про суми відшкодування ЗАТ “Палма-Україна” бюджетної заборгованості по податку на додану вартість за лютий 1998 року 147 256 грн. та за березень 1998 року в сумі 17 623 грн. та нарахованих на суму бюджетної заборгованості процентів в сумі 169 338,16 грн. (а.с.76).

Оскільки наказ виданий датою набуття рішенням чинності - 13.09.2000 року, з строком його дії до 13.12.2000 року, позивач звернувся до суду із заявою про виправлення описок в наказі в цій частині, а саме просив зазначити, що наказ був вперше виданий 08.11.2006 року і є дійсним до 08.11.2009 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2006 року, відмовлено позивачу у задоволенні заяви про виправлення описок у наказі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2007 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2006 року залишено без змін.

Суди розглянули заяву позивача про виправлення описок у наказі, керуючись нормами Господарського процесуального Кодексу України.

У касаційній скарзі ЗАТ “Палма-Україна” посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, і просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2007 року з прийняттям рішення про скасування ухвали суду першої інстанції та зобов’язанням видати наказ з можливістю його пред’явлення до виконання протягом трьох років.

У відзиві на касаційну скаргу ДПІ у Печерському районі м. Києва повністю заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення представників позивача по касаційній скарзі, заперечення на касаційну скаргу представника відповідача, перевіривши правильність застосування норм процесуального права місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно ст.20 Закону України “Про систему оподаткування”, контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов’язкових платежів) здійснюється державними податковими органами та іншими державними органами в межах повноважень, зазначених законами.

Відповідно до п.5 Порядку відшкодування податку на додану вартість, який затверджено наказом ДПА України та Головного управління Державного казначейства України від 02.07.1997 року №209/72, підставою для відшкодування є висновок податкового органу. Відповідно до пп.7.7.8 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” (редакції Закону України від 07.07.2005 року № 2771-IV), після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п’яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов’язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно пункту 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналіз суб’єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції, а в розумінні пункту 7 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва є суб’єктом владних повноважень.

З 01 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України. У відповідності з пунктами 6 та 7 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” цього кодексу до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні та касаційні скарги (подання) розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі “Шмалько проти України” (заява N 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід’ємна частина “судового розгляду”. У рішенні від 17 травня 2005 року по справі “Чіжов проти України” (заява N6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов’язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На порушення цих вимог суди розглянули заяву позивача про виправлення описок у наказі, керуючись положеннями Господарського процесуального кодексу України, що є порушенням процесуального закону. Обрання невірної процесуальної судової процедури на стадії виконання рішення суду може істотно вплинути на права і обов’язки сторін.

За таких обставин ухвала Господарського суду міста Києва від 30.11.2006 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2007 року у справі № 25/347 підлягають скасуванню, а заява позивача про виправлення помилки в наказі –передачі до Господарського суду міста Києва на новий розгляд за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, ст.1119, ст.ст.11110, 11111, 11112, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ЗАТ “Палма-Україна” від 27.02.2007 року №022 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2007 року у справі № 25/347 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2007 року та ухвалу Господарського суду м. Києва від 30.11.2006 року у справі

№ 25/347 –скасувати.

Заяву ЗАТ “Палма-Україна” про виправлення описок в наказі направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий-суддя
К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос