ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

06.02.2007                                                           Справа № 13/37-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства  з обмеженою відповідальністю "Спецстрой-2000"

до Управління Пенсійного фонду України в Комсомольському районі м.Херсона

про визнання недійсними рішень відповідача від 25 грудня 2006 року №№ 686-705 та вимоги про сплату боргу від 25 грудня 2006 року № Ю-106,

за участю представників сторін:

позивача – Бартощук В.О. (директор),

відповідача –Горбань В.В. (завідуючий юридичним сектором),

в с т а н о в и в:

Згідно до положень статті 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У зв’язку з тим, що за пунктом 1 вказаних Прикінцевих положень КАС України набрав чинності з 1 вересня 2005 року, судове рішення за даною справою винесено з дотриманням вимог КАС України.

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на недійсності вказаних актів з підстав порушення відповідачем, на думку позивача, положень діючого законодавства щодо визначення порядку та об’єму сплати єдиного податку. Зокрема, позивач вважає, що він, сплачуючи єдиний податок, не є у відповідності до статті 6 Указу Президента України „Про прощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” платником серед іншого збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на обґрунтованість винесення спірних актів з тих підстав, що положення Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” мають пріоритетне значення ніж вказаний вище Указ Президента України від 03.07.1998 р., а тому відповідно до статті 14 даного Закону підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб – суб’єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок тощо), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору або на інших умовах, передбачених законодавством, є страхувальниками (платниками страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування), а тому повинні сплачувати страхові внески за найманих осіб на загальних підставах, тобто 32% від нарахованого фонду оплати праці та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

З матеріалів справи слідує, що на підставі акту перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування ТОВ „Спецстрой-2000”, складеного управлінням Пенсійного фонду України в Комсомольському районі м. Херсона 25 грудня 2006 року, виявлені допущені відповідачем порушення підпункту 6 пункту 2 статті 17 та пункту 6 статті 20  Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, яке полягає у фактичному заниженні виплат на оплату праці за період з квітня 2005 року по листопада 2006 року, у зв’язку з чим не нараховувалися страхові внески в розмірі 32%, 32,3 % та 31,8 %. При цьому загальна сума необхідних до сплати внесків зазначена в акті як 66536,87 грн. З акту також вбачається, що, фактично, юридичною підставою для таких тверджень є обов’язок страхувальника сплачувати страхові внески у вказаному розмірі в незалежності від обраного ним способу оподаткування, в тому числі і на єдиному податку.

На підставі даного акту перевірки відповідачем відносно позивача винесені рішення: 1) № 686 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 5147,11 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 5147,11 грн; 2) № 687 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 4686,11 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 4451,80 грн; 3) № 688 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3355,20 грн та застосування фінансових санкцій в сумі  3019,68 грн; 4) № 689 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3833,43 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 3258,42 грн; 5) № 690 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3653,43 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 2922,74 грн; 6) № 691 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3903,43 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 2927,57 грн; 7) № 692 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3426,35 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 2398,44 грн; 8) № 693 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3371,16 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 2191,25 грн; 9) № 694 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3118,05 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 1870,83 грн; 10) № 695 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 2281,91 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 1255,05 грн; 11) № 696 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 2872,91 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 1436,46 грн; 12) № 697 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3186,17 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 1433,78 грн; 13) № 698 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 2915,04 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 1166,02 грн; 14) № 699 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 2863,79 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 1002,33 грн; 15) № 700 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 2862,72 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 858,82 грн; 16) № 701 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 2854,36 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 713,59 грн; 17) № 702 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 2873,08 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 574,62 грн; 18) № 703 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 2786,07 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 417,91 грн; 19) № 704 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3015,62 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 301,56 грн; 20) № 705 від 25.12.2006 р. про донарахування страхових внесків в розмірі 3524,93 грн та застосування фінансових санкцій в сумі 176,25 грн.

Всього за названими рішеннями донараховано страхових внесків на суму 66536,87 грн та застосовано фінансових санкцій на суму 37524,23 грн.

На підставі цих рішень відповідачем на адресу позивача надіслано вимогу про сплату боргу № Ю-106 від 25 грудня 2006 року

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що відповідно до свідоцтв № про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва –юридичною особою від 27 грудня 2004 року та № від 26 грудня 2005 року позивач протягом 2005-2006 років був платником єдиного податку.

Саме з цих підстав, на думку позивача, він не повинен сплачувати страхові внески.

За таких обставин та зважаючи на положення правових норм позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зокрема, з 1 січня 2004 року набув чинності Закон України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, який передбачає перехід від системи  пенсійного забезпечення до страхової пенсійної системи, а також залежність розмірів пенсій від страхового стажу й заробітку, з якою були, фактично, обчислені страхові внески до Пенсійного фонду.

Сфера дії цього Закону визначена в його статті 5, відповідно до якої він регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.  Дія інших законів та нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим законом визначаються принципи та структура загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають зазначеному страхуванню, платника страхових внесків, їх права та обов’язки, порядок нарахування, обчислення та сплата страхових внесків, стягнення  заборгованості за цими внесками.

Відповідно до Прикінцевих положень вказаного Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За статтями 1, 14, 19 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та статті 4 Закону України „Про збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” роботодавці, у тому числі й ті, що перебувають на спрощеній системі оподаткування, визначені цим законом страхувальниками для найманих осіб і зобов’язані сплачувати внески у розмірі 32 відсотків від їх фонду оплати праці, 1-5 відсотків із заробітної плати найманих працівників, тобто на загальних підставах.

Статтею 18 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, які складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Обов’язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески визначений пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування. При цьому, будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення та сплати страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, законом не надано.

За таких обставин, Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” № 727 від 03.07.1998 р. не має пріоритету перед Законом та застосовується лише в частині, що не суперечить йому. В даному випадку він регулює механізм зарахування частини єдиного  (фіксованого) податку в рахунок страхових внесків до пенсійного фонду.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного слід дійти до висновку, що спірні рішення та вимога відповідача прийняті в межах його компетенції та в правовому полі.

Зважаючи на той факт, що позовні вимоги судом не задоволені, сплачений позивачем судовий збір підлягають покладенню на нього.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями 58-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –7 лютого 2007 року

Суддя                                                                  М.К. Закурін