ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21.02.07                                                                                           Справа№ 3/405-3/264А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом  військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі:

Міністерства оборони України ;

Військового інституту «НУ «Львівська політехніка», м.Львів

до  відповідача :Скнилівська сільська рада

треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача:

ПП «Паритет КС», м.Львів

Військовий радгосп «Львівський»

Про  визнання недійсним рішення Скнилівської сільської ради № 124 від 26.07.2005 року

За участю представників:

Від прокуратури: Палига -військовий прокурор

Від позивача-1: Попович -представник

Від позивача-2 : Дурач -представник

Від  відповідача:

Від третіх осіб : Борсук, Марчук, Цейко -представники

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51   КАС України.

Суть спору: Позов заявлено  військовим прокурором Західного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України та Військового інституту «НУ «Львівська політехніка»про визнання недійсним рішення Скнилівської сільської ради № 124 від 26.07.2005 року. Третіми особами на стороні відповідача виступають ПП «Паритет КС»та Військовий радгосп «Львівський».

В судовому засіданні прокурор та представники позивачів позов підтримали, просили задоволити  позовні  вимоги з  мотивів наведених  в позовній  заяві, матеріалах справи  та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав, однак в судовому засіданні заявив, що позовні вимоги визнає.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПП «Паритет КС»та Військовий радгосп «Львівський»проти позову заперечують, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності для оскарження зазначеного вище акту. Крім того, треті особи посилаються на те, що прокурором заявлено позов не в інтересах держави, а в інтересах військового інституту НУ «Львівська політехніка», який не є органом державної влади, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

17.01.2007 року військовим прокурором Західного регіону України подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення Скнилівської сільської ради № 124 від 26.07.2005 року.

Проаналізувавши подані матеріали, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора та поновлення пропущеного процесуального строку.

Причиною пропуску встановленого строку оскарження зазначеного вище розпорядження прокурор зазначає ту обставину, що йому стало відомо про оспорюваний акт лише з матеріалів кримінальної справи, порушеної Управлінням СБУ 28.09.2006 року, які надійшли у військову прокуратуру 16.10.2006 року, тобто по закінченню строків звернення до адміністративного суду.

Як вбачається із постанови про порушення кримінальної справи №1702 від 28.09.2006 року відносно керівника військового радгоспу „Львівський”  Фірича В.Ф. та постанови  про направлення зазначеної кримінальної справи  від 06.10.2006 року для провадження досудового слідства, вона була направлена у військову прокуратуру Західного регіону України 06.10.2006 року.

Відповідно до ст..99 КАС України для звернення до адміністративного суду встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із поданих прокурором  документів , йому стало відомо про оспорюваний акт в жовтні 2006 року.

В судовому засіданні 20.02.2007 року прокурором було подано ще одне клопотання про заборону ПП „Паритет КС” та іншим фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірної земельної ділянки.

Проаналізувавши в судовому засіданні додані до клопотання матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення. При цьому суд виходив з того, що предметом даного спору є не договір оренди чи купівлі-продажу земельної ділянки, а визнання нечинним рішення Скнилівської сільської ради, яким спірну земельну ділянку передано в оренду.

В судовому засіданні 20.02.2007 року оголошувалась перерва до 21.02.2007 року.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши  матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності , встановив наступне:

Рішенням Скнилівської сільської ради від 26.07.2005 року №124  було розглянуто звернення ПП «Паритет КС»і передано останньому в оренду земельну ділянку площею 10,2 га терміном на 15 років за адресою :с.Скнилів, вул.. Чорновола,2.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням військовий прокурор Західного регіону України звернувся з позовом в інтересах держави в особі:Міністерства оборони України  та Військового інституту «НУ «Львівська політехніка», м.Львів ( яке є землекористувачем земельної ділянки площею 9,5 га) про визнання його недійсним.

В основу позовних вимог прокурором покладено ту обставину, що згідно виданого у 1989 році виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради народних депутатів державного акту № 040210 на право користування землею, земельна ділянка площею 9,5 га, яка знаходиться в с.Скнилів по вул.. Чорновола,2 була закріплена за Львівським вищим військово-політичним училищем ( правонаступником якого є військовий інститут НУ «Львівська політехніка») в безтермінове і безоплатне користування.

В своїй позовній заяві прокурор посилається на те, що при прийнятті рішень про передачу спірної земельної ділянки в оренду ПП «Паритет КС»відповідачем було проігноровано вимоги ст.ст.1,2 Закону України «Про використання земель оборони», ст.ст.13,142 Земельного кодексу України, ст.4 Закону України «Про оренду землі»та ст.2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України».

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов  обґрунтований і підлягає до задоволення.

При  прийнятті  рішення,  суд  виходив  з наступного :

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч.1,5 ст.116 Земельного кодексу України  громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Рішеням Скнилівської сільської ради № 124 від 26.07.2005 року надано Приватному підприємству „Паритет КС” в оренду земельну ділянку площею 10,2 га терміном на 15 років за адресою с.Скнилів, вул.. Чорновола,2.

В позовній заяві прокурор посилається на ту обставину, що земельна ділянка площею 9,5 га на території радгоспу „Львівський”, яка була передана в оренду оспорюваним рішенням Скнилівської  сільської ради,  була закріплена у 1989 році за Львівським вищим військово-політичним училищем на праві безтермінового і безоплатного користування згідно Державного акту № 040210, виданого виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради народних депутатів.

Необґрунтованим є посилання третіх осіб на те, що згідно з Законом України „Про розмежування земель державної і комунальної власності”, Земельним кодексом України (редакція 2001 р.), згідно з Постановою Верховної Ради України „Про земельну реформу” від 18.12.1990 року  позивач втратив право користування спірною земельною ділянкою, оскільки не здійснив переоформлення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" від 2 квітня 2002 року N 449 раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Відповідно до статей 13, 14, пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України правовий режим власності та користування землею визначається законами України. Правовий режим власності означає врегулювання нормами закону земельних відносин, порядку та умов поділу земель на категорії, правове визначення форм власності на землю, порядку набуття і здійснення права власності, а також права постійного чи тимчасового землекористування щодо управління землями тощо, реалізацію та позбавлення цього права, функції, компетенцію органів державної влади і місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 14 Закону "України "Про Збройні Сили України" земля, води інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до п.5.3 Положення Львівський ордена Червоної Зірки інститут Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного Національного університету „Львівська політехніка”  є правонаступником всіх прав і обов’язків Львівського вищого військово-політичного училища. На підставі наказу командуючого військами Прикарпатського військового округу від 06.04.1992 року №39 , свиновідгодівельний комплекс , що розташований на спірній земельній ділянці Львівського вищого військового училища було передано на баланс військового радгоспу „Львівський”, однак державний акт на право користування землею радгосп на себе не переоформляв.

Господарським судом встановлено, що військовий радгосп „Львівський” заснований на майні Міністерства оборони України, що є загальнодержавною власністю. Відповідно до п.4.2 ст.4 Статуту майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на правах повного господарського відання, тобто підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності, визначеним статутом підприємства (стаття 37 Закону України "Про власність"  та пункт 2 статті 10 Закону України "Про підприємства в Україні").

Декретом Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1992 року "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" підприємствам, що є у загальнодержавній власності, заборонено передавати безоплатно закріплене за ними майно іншим підприємствам, організаціям і установам, а також громадянам.

Відповідно до вимог ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України N 8-92 від 15.12.92 "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" на міністерства покладено функції здійснення управління майном, що є у загальнодержавній власності.

Відповідно до ст. 3 Закону "України "Про Збройні Сили України" Міністерство оборони є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Статтею 3 Указу Президента України N 888/97 від 21.08.97 "Про затвердження положень про Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України" визначено, що Міністерство оборони, як центральний орган виконавчої влади і військового управління, здійснює управління військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, які належать до сфери його управління.

Враховуючи ту обставину, що земельна ділянка площею 9,5 га  на території військового радгоспу „Львівський” згідно державного акту № 449  закріплена за Львівським вищим військово-політичним училищем (правонаступником якого є позивач-2)  була надана для ведення підсобного господарства, то згідно із ст..77 Земельного кодексу України, ст.ст.1,2 Закону України „Про використання земель оборони” належить до земель оборони.

Доводи третіх осіб про те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель оборони, а перебуває в комунальній власності спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст..193 Земельного кодексу України земельний кадастр-це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Порядок ведення державного земельного кадастру встановлюється законом.

Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої проводиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або користування.

Як вбачається з форми №6-зем (державної статистичної звітності)  Скнилівської селищної ради станом на  01.01.2005 року ( а.с. 60 ) в графі 6.1 зазначено, що  ділянка  площею 9,5 га належить до земель оборони, а землекористувачем є „Львівська політехніка”.

Таким чином, Скнилівська сільська рада без вилучення передала в оренду ПП „Паритет КС” земельну ділянку, яка згідно державної статистичної звітності належить до земель оборони, і закріплена за Військовим інститутом НУ „Львівська політехніка”.

Приймаючи рішення № 124 від 26.07.2005 року про передачу в оренду ПП „Паритет КС” земельної ділянки Скнилівська сільська рада вийшла за межі своїх повноважень, передбачених ст..26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, порушивши при цьому :

-  норми ст..13 Земельного кодексу України, якою передбачено, що розпорядження землями державної власності належить до повноважень Кабінету Міністрів України;

- ст..4 Закону України „Про оренду землі”, якою передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки.

Що стосується посилання третіх осіб на те, що прокурор не вправі звертатися до господарського суду з позовом в інтересах Військового інституту «НУ «Львівська політехніка», який не є органом , уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, то слід зазначити наступне:

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Військовий прокурор Західного регіону України, пред'являючи позов в інтересах держави, обґрунтував свої вимоги тим, що відповідно до статей 92, 116, 117 Конституції України та статті 33 Закону України "Про власність" управління державним майном, у тому числі і військовим, від імені народу України здійснює Верховна Рада України шляхом прийняття законів, а безпосереднє управління об'єктами державної власності здійснює Кабінет Міністрів України, який у межах своєї компетенції видає обов'язкові до виконання постанови та розпорядження. Оскільки Скнилівська сільська рада, приймаючи рішення про передачу в оренду спірної земельної ділянки, порушила чинне законодавство щодо підстав і порядку передачі в оренду земель оборони, тому такі дії, на думку прокурора, потягли за собою порушення інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України( зокрема Міністерства оборони України).

З вищенаведеного вбачаться, що військовий прокурор Західного регіону України, відповідно до частини другої статті 60 КАС України, належним чином обґрунтував свої вимоги, у тому числі стосовно пред'явлення позову в інтересах держави. Посилання третіх осіб на відсутність у прокурора доказів необхідності захисту державних інтересів спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України до початку діяльності адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до господарського процесуального кодексу України 1991 р., вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому підсудність таких справ визначається ГПК України.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Положеннями ч. 3 ст. 2 ГПК України передбачено, що в позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 року N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах", зазначеним у ч. 2 ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

В своїй позовній заяві військовий прокурор вказав, що позов подає прокурор в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерство оборони України ; військовий інститут „НУ „Львівська політехніка”.

Згідно розділу IX Декларації про державний суверенітет України та ст. 17 Конституції України, як незалежна та суверенна держава Україна для захисту свого суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості будує свої власні Збройні Сили.

Законами України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", Положенням про Міністерство оборони України та Указом Президента України від 21.08.97 року N 888/97 встановлено, що Міністерство оборони України, яке здійснює безпосереднє керівництво Збройними Силами, є центральним органом виконавчої влади та військовим управлінням. Військовий інститут „НУ „Львівська політехніка” заснований на державній власності і підпорядкований Міністерству оборони України - органу управління майном.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідач повністю визнає позовні вимоги, що відповідно до ч.3 ст.112 КАС України є підставою для їх задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 21, 69, 70, 71,112, 160-163, 167 КАС України, суд:

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Визнати нечинним рішення Скнилівської сільської ради №124 від 26.07.2005 року про надання земельної ділянки в с.Скнилів  по вул.. Чорновола,2 в оренду ПП „Паритет КС”.

3.Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 23.02.2007р.

Суддя                                                                                                       Березяк Н.Є.