ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.
№ 13/227

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
Проектно-будівельного кооперативу “Сплав”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 року

у справі господарського суду
м. Києва

за позовом
Проектно-будівельного кооперативу “Сплав”

до
ТОВ “Екобуд-Дизайн”

про
стягнення 137020,00 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Войтович С.О.,

- відповідача:
Петрашова Ю.С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2006 року Проектно-будівельного кооперативу “Сплав” звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ “Екобуд-Дизайн” про стягнення 134258,00 грн. витрат на усунення недоліків поставленого товару неналежної якості, 2794,00 грн. суми недопоставленого товару.

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.09.2006 року позов задоволено. Стягнуто на користь Проектно-будівельного кооперативу “Сплав” 2794,90 грн. основного боргу, 134358,00 грн. витрат на усунення недоліків поставленого товару неналежної якості та 1489,53 грн. судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 року рішення місцевого господарського суду від 11.09.2006 року в частині стягнення 134258,00 грн. витрат на усунення недоліків поставленого товару неналежної якості скасовано та прийнято нове рішення, яким в цій частині позову відмовлено. В іншій частині рішення місцевого господарського суду від 11.09.2006 року залишено без змін.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Проектно-будівельний кооператив “Сплав” подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 року в частині відмови у стягненні 134258,00 грн. витрат на усунення недоліків поставленого товару неналежної якості скасувати, рішення господарського суду м. Києва від 11.09.2006 року залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 23.05.2005 року між ТОВ “Екобуд-Дизайн” (виконавець) та Проектно-будівельний кооператив “Сплав” (замовник) уклали договір про постачання будівельних матеріалів, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов’язання по постачанню, відвантажуванню та транспортуванню із супроводом, від місця закупівлі до адрес вказаних замовником, цеглу в кількості та якості відповідно до заявки замовника.

Згідно п.2.1 договору, оплата в 100% розмірі здійснюється протягом 3-х банківських днів, шляхом перерахування грошових коштів замовником на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виставленого рахунку-фактури.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач на підставі рахунків-фактури №1/05 від 23.05.2005 року та № 2/06 від 23.05.2005 року перерахував на розрахунковий рахунок відповідача суму 32630,00 грн. за поставку цегли марки М-150 в кількості 50,2 тис. шт.

Відповідно до п.2.2. договору, виконавець постачає матеріал замовнику не пізніше 3-х днів з дня отримання на свій розрахунковий рахунок 100% загальної вартості.

На виконання умов договору, відповідач по накладним № 1/06 від 07.06.2005 року та № 2/06 від 30.06.2005 року поставив відповідачу цеглу марки М-150 в кількості 49,5 тис. шт. на загальну суму 29835,10 грн.

Враховуючи положення ст. 693 ЦК України, відповідно до якої, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, а також те, що відповідач не допоставив позивачу цегли на суму 2794,90 грн., суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про стягнення з відповідача суми недопоставленої цегли.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при використанні в будівельних роботах по муруванні стін позивачем було виявлено неналежну якість поставленої відповідачем цегли марки М-150, оскільки цегла при легкому ударі кришилась та ламалась.

До відносин щодо поставки застосовується Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затв. постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П-7.

Відповідно до п.18 Інструкції, повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркировки продукції, тари або упаковки продукції встановленим вимогам.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в порушення п.18 Інструкції позивач не направив повідомлення про виклик представника відповідача для виявлення поставки неякісної цегли, а також позивачем не було складено акт про поставку неякісної цегли.

Судова колегія погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про недопустимість Протоколу № 171 від 06.07.2005 року, складеного лабораторією будівельних матеріалів ВАТ “Дарниця”, про випробування цегли М-150, як належного доказу, що свідчив про поставку неякісної цегли,     оскільки при відібранні зразків цегли для дослідження був відсутній представник відповідача та відібрані позивачем зразки не були направлені відповідачу для перевірки ним якості продукції, як то передбачено п.п. 27, 28 Інструкції.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 134358,00 грн. витрат на усунення недоліків поставленого товару неналежної якості.

За таких обставин, оскаржувана постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 року є такою, що прийнята на підставі повного та об’єктивного дослідження всіх обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для її скасування.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 року у справі  № 13/227 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                   Н. Кочерова

Судді                                                                                     В. Рибак

М. Черкащенко