СУД Закарпатської області
УХВАЛА

24.04.2007
Справа №  1/35

Суддя господарського суду
Закарпатської області О.Ф. Ремецькі     розглянувши скаргу  приватного підприємця ОСОБА_1, м.Ужгород №
б/н  від 22.03.2007р.  про скасування Постанови від 12.03.2007р. про
арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної
Державною виконавчою службою у м.Ужгороді
у справі №1/35,

За участю:

Від заявника (відповідача) -ОСОБА_2-представник

Від позивача -не з'явився

Від служби ДВС  -не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  Господарського суду Закарпатської області від
11.08.2006р. позовні вимоги  товариства з
обмеженою відповідальністю „ВІА”, м. Ужгород (далі по тексту ТзОВ „ВІА”) до
відповідача приватного підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород (далі по тексту п/п
ОСОБА_1)  було задоволено частково,
та  розірвано договір від 30.09.2003 року
про спільну діяльність по виробництву деревного вугілля, укладений між ТзОВ
„ВІА”, м. Ужгород та п/п ОСОБА_1, м. Ужгород, та присуджено до стягнення з
відповідача  на користь позивача суму
3958,09грн., в тому числі 2610грн. надмірно сплачених коштів та 1348,09грн.
витрат за використане пальне по смарт-картці НОМЕР_1, а також 89,58грн. у
відшкодування витрат по сплаті державного мита та 69,50грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вищевказаного рішення судом було видано наказ від
21.08.2006р., який позивачем ТзОВ „ВІА” пред'явлено до виконання в Державну
виконавчу службу у м.Ужгороді (станом на день розгляду скарги - Міський відділ
ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області).

Відповідач -п/п ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з скаргою
на винесену з приводу виконання вищевказаного наказу суду Постанову ДВС у
м.Ужгороді від 12.03.2007р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на
його відчуження, у зв'язку з тим, що даною Постановою ДВС  грубо порушено його права, як боржника.

Вказує, що державним виконавцем накладено арешт на все наявне у
боржника майно, замість розшуку наявних у нього коштів або накладення арешту
тільки на майно, що еквівалентне присудженій на користь позивача сумі, тобто
державним виконавцем порушено вимоги ст. 55 Закону України „Про виконавче
провадження” яка встановлює, що арешт може бути накладений у межах суми
стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з  проведенням виконавчих дій на виконання
на  все майно боржника або на окремо
визначене майно боржника.

Відділ ДВС у письмовому відзиві на скаргу проти викладених
обставин скаржника та скасування його Постанови від 12.03.2007р. заперечує в
повному обсязі. Вказує, що Постановою від 14.11.2006р. про відкриття
виконавчого провадження боржнику було надано час для добровільного виконання
наказу суду, що останнім виконано не було. Постановами від 28.11.2006р. та
14.02.2007р. про арешт коштів боржника службою ДВС було вжито заходів для
примусового виконання рішення суду. Вказані виконавчі документи сторонами
виконавчого

Продовження ухвали господарського суду Закарпатської області від
24.04.2007року по справі №1/35

провадження оскаржено в установленому порядку не було.  Достатньої кількості коштів на знайдених
рахунках боржника не виявлено, у зв'язку з чим, службою ДВС вжито заходів до
розшуку належного боржнику майна. За наслідками одночасно поданої Стягувачем
заяви ДВС винесено Постанову від 12.03.2007р. про накладення арешту на все
наявне майно боржника та оголошення заборони на
його відчуження. Вважає, що боржнику надавалось достатньо часу для добровільного
виконання вищевказаних постанов і ніщо не заважає зробити це йому зараз, з
огляду на що, просить залишити скаргу без задоволення.

Стягувач у судове засідання не з'явився, жодних відгуків по суті
скарги не подав.

СУД дослідивши всі подані заявником  та службою ДВС письмові пояснення з
викладеними обґрунтуваннями та заперечення, прийшов до висновку про
скасування Постанови ДВС з огляду на наступне:

Стаття 1 Закону України „Про
виконавче провадження” встановлює, що виконавче   провадження
як  завершальна   стадія
судового провадження та примусове виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у
цьому  Законі,  спрямованих на примусове виконання рішень
судів та інших  органів  (посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб  та  в
межах  повноважень,  визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими  актами,  виданими відповідно до цього Закону та інших
законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Главою 5 яка регулює загальний порядок звернення стягнення на
майно боржника, зокрема статтею 50
Закону вказано, що звернення стягнення
на  майно боржника полягає в його
арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за
виконавчими   документами   в
першу    чергу звертається на
кошти боржника в гривнях та іноземній валюті,
інші цінності,  в тому числі кошти
на рахунках та  вкладах  боржника
в установах  банків  та
інших кредитних організаціях,  на
рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти,
виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші  цінності
боржника,  що знаходяться  на
рахунках  і  вкладах та на зберіганні в банках чи інших
кредитних організаціях, на них накладається арешт.

У разі відсутності у боржника коштів та цінностей,  достатніх для
задоволення  вимог  стягувача, стягнення звертається також на
належне  боржникові інше майно, за
винятком майна, на яке згідно з законом
не  може бути накладено стягнення.
Звернення стягнення на майно
боржника  не  зупиняє
звернення стягнення на грошові
кошти  боржника.

Якщо у виконавчому документі про  стягнення
грошових  коштів указаний
певний номер рахунка, з якого мають бути стягнені грошові кошти,  то в разі відсутності коштів на  цьому
рахунку  державний виконавець
не пізніше місячного строку з дня відкриття виконавчого провадження
звертається до органу, який видав виконавчий документ, з  клопотанням
про  заміну  способу
та порядку виконання рішення  шляхом  звернення
стягнення  на  майно
боржника або встановлення іншого способу та порядку виконання
рішення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах,
необхідних  для  виконання
за виконавчим документом з урахуванням  витрат
на  виконання  та
стягнення виконавчого збору.

Статтею 55 Закону
чітко зазначено, що Державним виконавцем
за постановою про відкриття виконавчого провадження  або за постановою  про
арешт  майна  боржника та оголошення  заборони на його відчуження може бути
накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з  урахуванням витрат,  пов'язаних
з  проведенням виконавчих дій на
виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Продовження ухвали господарського суду Закарпатської області від
24.04.2007року по справі №1/35

Глава 6 яка регулює звернення стягнення на майно боржника
-юридичної особи доповнює та уточнює викладені обставини в главі 5,  а її вказівки ґрунтуються на загальних
вказівках глави 5, які є обов'язковими для виконання сторонами та державним
виконавцем.

Як свідчать матеріали справи, виконавчим листом -наказом
суду 21.08.2006р.  за яким державним
виконавцем було відкрито виконавче
провадження було чітко зазначено рахунок з якого повинно було
відбутися стягнення присудженої суми заборгованості.

У зв'язку з тим, що належних до погашення заборгованості
коштів  на вказаному рахунку не
виявилося, державний виконавець повинен був не накладати арешт на ВСЕ наявне
майно боржника, а в межах вимог Глави 5 статті
50 звернутися до суду за зміною порядку та способу виконання рішення.

Лише після винесення ухвали суду про задоволення такої заяви,
державним виконавцем можливо було накласти арешт на майно боржника в межах
вимог статті 55 тобто в межах суми стягнення за виконавчим документом
з  урахуванням витрат,  пов'язаних
з  проведенням виконавчих дій.

Жодних заяв з такими вимогами матеріали справи №1/35 не містять.

У відзиві на скаргу службою ДВС викладено обставини виконавчої
справи, але жодним чином не мотивовано дій по винесенню окремих постанов
нормами чинного законодавства, та не доведено суду винесення оспорюваної
Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його
відчуження  від 12.03.2007р. правомірно з
посиланням на конкретні вказівки Закону України „Про виконавче провадження”.

Стягувачем представника в судове засідання не направлено, жодних
заперечень про суті скарги не подано та не спростовано вимоги боржника.

Заявником в межах даного Закону належно обґрунтовано вимогу про
скасування Постанови ДВС від 12.03.2007р. у зв'язку з порушенням його права, як
боржника, отже скарга підлягає задоволенню судом  а Постанова ДВС від 12.03.2007р. скасуванню з
огляду на неправомірність її винесення.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України,

СУД    УХВАЛИВ:

1. Задоволити скаргу приватного підприємця ОСОБА_1, м.Ужгород №
б/н  від 22.03.2007р.

2.  Скасувати  Постанову від 12.03.2007р. про арешт
майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної Державною
виконавчою службою у м.Ужгороді (Міським відділом ДВС Ужгородського
міськрайонного управління юстиції Закарпатської області)  у справі №1/35.

Суддя
О.Ф. Ремецькі