Харківський апеляційний
господарський суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Адміністративна
Головуючий по 1-й інстанції

справа № АС-10/446-06                                          суддя
Малафеєва І.В.

Доповідач  по 2-й інстанції

суддя Істоміна О.А.

"06" лютого 2007 року

Колегія суддів у складі:

головуючого судді  Олійника
В.Ф., суддів Істоміної О.А., Кравець Т.В.

при
секретарі  Тяпкіній В.А.

за
участю представників сторін:

позивача
-  ОСОБА_2, ОСОБА_3, дов.
ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.02.07 р. (копія у справі)

відповідача -Шкриль Л.Г.,
дов. №985/9/10-009 від 11.01.06 р. (копія у справі), Коваленка М.Д., дов.
№6770/9/10-009 від 01.02.07 р. (копія у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду
апеляційну  скаргу Державної
податкової інспекції в м. Суми (вх. НОМЕР_1)

на постанову
господарського суду Харківської області від 15 листопада 2006 року  по адміністративній справі № АС-10/446-06

за позовом Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до Державної податкової інспекції в
м. Суми

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

встановила:

У серпні 2006 року Фізична особа -підприємець ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Харківської області з позовом до Державної податкової
інспекції в м. Суми про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень: НОМЕР_2 від 21 червня 2006 року, НОМЕР_3 від 27 липня 2006
року, НОМЕР_4 від 22 серпня 2006 року про зменшення суми бюджетного
відшкодування податку на додану вартість на суму 42458,00 грн., як таких, що
прийняті з порушення норм чинного законодавства України, а саме Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами".

Постановою господарського суду Сумської області від 15 листопада
2006 року позов було задоволено. Визнано нечинними податкові
повідомлення-рішення НОМЕР_2 від 21 червня 2006 року, НОМЕР_3 від 27 липня 2006
року, НОМЕР_4 від 22 серпня 2006 року про зменшення суми бюджетного
відшкодування податку на додану вартість на суму 42458,00 грн.

Не погоджуючись з постановою суду Державна податкова інспекція в
м. Суми звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій порушує питання про скасування постанови суду
першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи та порушення господарським судом норм матеріального та процесуального
права, а саме: ст. 58 Конституції України, п.п. 1.5, 1.7, 1.8 ст. 1, п. 7.7 ст.
7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.п. 4.4.1 п. 4.4
ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
у запереченнях на апеляційну скаргу просить суд залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, вважає її законною та
обґрунтованою.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин
справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність
застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та
процесуального права та доводи апеляційних скарг в межах вимог, передбачених
статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши
суддю-доповідача, прокурора та представників сторін, колегія суддів приходить
до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої
інстанції, фахівцями податкової інспекції було проведено позапланову
документальну перевірку підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 з питань правильності визначення від'ємного значення та достовірності
нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2006
року, за результатами якої було складено акт НОМЕР_5 від 16 червня 2006 року.

На підставі зазначеного акту було складено податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_2 від 21 червня 2006 року, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на суму 42458,00 грн., у
зв'язку з порушенням підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" (№168/97-ВР від 03 квітня 1997
року).

Позивач з даним податковим повідомленням-рішенням не погодився, та
оскаржив його в порядку апеляційного узгодження, але скарга була залишена без
задоволення, а позивачу надіслані податкові повідомлення-рішення НОМЕР_3 від 27
липня 2006 року, НОМЕР_4 від 22 серпня 2006 року, в яких сума зменшення
бюджетного відшкодування не змінена.

Таку позицію відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до п.п.
7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість"
(із змінами та доповненнями), позивач не має права на отримання бюджетного
відшкодування як особа, яка була зареєстрована як платник цього податку менш
ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на
бюджетне відшкодування, та/або мала обсяги оподатковуваних операцій за останні
12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження будівництва
(основних фондів), яка не провадила діяльність протягом останніх 12 календарних
місяців.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи та заслухавши
представників сторін під час судового засідання, дійшла висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно пункту 1.8 Закону України "Про податок на додану
вартість" бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню
платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках,
визначених цим Законом.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодування з Державного
бюджету України (бюджетному відшкодуванню) визначає пункт 7.7 статті 7 Закону
України "Про податок на додану вартість". Так, п.п. 7.7.1 визначено,
що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання
звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно підпунктів 7.7.1 та 7.7.2 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню)
до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового
кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значені суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного
податкового періоду.          При
від'ємному значені суми - така сума враховується у зменшення суми податкового
боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності -
зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Позивач, Фізична особа -підприємець ОСОБА_1, отримав свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану вартість НОМЕР_6 від 05 січня 2005 року.
Діюча на той час редакція Закону України "Про податок на додану
вартість" надавала право позивачу на бюджетне відшкодування податку на
додану вартість вже за результатами першого звітного періоду і отримував
бюджетне відшкодування податку на додану вартість.

Пізніше, 31 березня 2005 року вступив в силу Закон України
"Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на
2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України", яким було
внесено зміни до Закону України "Про податок на додану вартість".
Підпунктом 7.7.11 пункту 7.7 статті 7 нової редакції Закону передбачалося, що
особа, яка була зареєстрована як платник цього податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне
відшкодування, та/або мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12
календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування, не має
права на отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, з огляду на внесені зміни вищевказаного Закону
платник ОСОБА_1 втратив право на отримання бюджетного відшкодування, оскільки
станом на 31 березня 2005 року з моменту реєстрації його платником податку на
додану вартість минуло менше ніж 12 календарних місяців.

Як правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній
постанові, згідно 58 статті Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Отже, до події або факту
застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого
вони настали або мали місце.

Відносини щодо реєстрації платника податку на додану вартість
ОСОБА_2 виникли до внесення змін до порядку бюджетного відшкодування податку на
додану вартість. Тому, зміни порядку бюджетного відшкодування податку на додану
вартість, внесені до Закону України "Про податок на додану вартість"
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України"
від 25 березня 2005 року в частині погіршення порядку бюджетного відшкодування
податку на додану вартість не повинні були поширюватися на розрахунки з
бюджетом платника податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Відповідач визнає право позивача на податковий кредит, проте
обмежує його права на бюджетне відшкодування, яке безпосередньо обумовлене саме
наявністю такого кредиту.

Позивач сплатив суму податкового кредиту у розмірі 42458,00 грн.,
яка була визначена на підставі отриманих податкових накладних та відображена в
податкових деклараціях з податку на додану вартість в періоді з червня по
грудень 2005 року, що підтверджується платіжними дорученнями та квитанціями до
прибуткових касових ордерів, отриманими податковими накладними та податковими
деклараціями з податку на додану вартість, наявними в матеріалах справи.

Крім того, слід зазначити, що у разі коли норма закону чи іншого
нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або коли норми різних
законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне)
трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів,
внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків
так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків,
як це зазначено в підпунктом 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами".

Таким чином, обґрунтування, надані фахівцями державної податкової
служби, щодо правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень i
відповідно підстави їх прийняття не відповідають наведеним нормам.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства
України обов'язок доведення правомірності оскарженого податкового-рішення
покладено на відповідача.

Отже, колегія суддів вважає, що Державною податковою інспекцією в
м. Суми не було надано доказів, які б спростували доводи позивача, а тому її
вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів доходить
висновку, що заперечення Державної податкової інспекції в м. Суми, наведені в
апеляційній скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх
підтвердження не було надано відповідних доказів, тому постанова господарського
суду Сумської області від 15 листопада 2006 року по справі № АС-10/446-06 була
ухвалена без порушень норм матеріального та процесуального права та при  повному з'ясуванні обставин справи судом, що
не дає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 195, 196, пунктом 1
статті 198, пунктом 1 статті 205, статтями 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України колегія суддів апеляційного
господарського суду, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Суми
залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 15 листопада
2006 року по адміністративній справі № АС-10/446-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Адміністративну справу № АС-10/446-06 повернути до господарського
суду Сумської області.

Роз'яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати
касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Головуючий суддя
В.Ф. Олійник

суддя
О.А. Істоміна

суддя
Т.В. Кравець