ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
Справа № 8/111ад.
Суддя  господарського суду Луганської області Середа
матеріали справи за позовом
Прокурора міста Свердловська
Луганської області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у
місті Свердловську Луганської області
до Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, місто Свердловськ Луганської області, -
при секретарі судових засідань
за участю прокурора (заявника) -Майбороди
О.О.- прокурора, - посвідчення  №141 від
в присутності представників сторін:
Домніна М.В. -державний податковий інспектор, - довіреність №3 від 09.01.07
від відповідача  - ОСОБА_1 -приватний підприємець, -
паспорт ІНФОРМАЦІЯ_1, -
суть спору: прокурором в
інтересах позивача заявлено вимогу про стягнення  з відповідача  штрафних (фінансових) санкцій у  сумі
інспекцією у місті Свердловську Луганської області (далі -ДПІ, - позивач)
на підставі її рішення про застосування фінансових санкцій ІНФОРМАЦІЯ_2, не
сплачених відповідачем до державного бюджету у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 111 Кодексу
адміністративного судочинства України (далі -КАСУ) попереднє судове
засідання призначене та фактично відбулося 16.03.07 року, за участю прокурора
та представників сторін.
Прокурором та представниками сторін
заявлено  клопотання про відмову від
здійснення фіксації судового процесу
технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та пункту 2-1
розділу УІІ „Прикінцеві та перехідні положення” КАСУ, судом його задоволено.
У судовому засіданні прокурор та
представник позивача  позов
не визнав, про що також зазначив у своєму відзиві на позов (вих. ІНФОРМАЦІЯ_3),
з посиланням на те, що позивачем перевірку, яка стала підставою для прийняття
рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, проведено незаконно, а
тому і саме рішення про їх застосування також є незаконним.

І.Заслухавши  прокурора та представників сторін, дослідивши
обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд
дійшов  наступного.

1.  03.06.1999 року виконавчим комітетом
Свердловської міської ради Луганської області ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрована в
якості суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи (далі -СПД
ОСОБА_1, - відповідач), про що зроблено реєстраційний  запис
НОМЕР_2 та внесено його до ЄДР. Цей факт підтверджується матеріалами
справи.

ДПІ у м. Свердловську її
зареєстровано в якості платника податків (довідка ІНФОРМАЦІЯ_4, вид. названою
ДПІ).

З матеріалів справи вбачається, що
СПД ОСОБА_1 -та СПД ОСОБА_2 є однією і тією ж особою, що підтверджується:

вищеназваним свідоцтвом про державну
реєстрацію;

свідоцтвом про державну реєстрацію
СПД ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, виданим виконавчим комітетом
Свердловської міської радим Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний
записНОМЕР_3;

поясненнями відповідача по справі
-СПД ОСОБА_1

З урахуванням цієї обставини суд
при викладенні цієї постанови при визначенні відповідача посилається на
прізвище ОСОБА_1

2.  27.10.2005 року фахівцями ДПІ, на підставі
посвідчень на  право проведення
перевірки  ІНФОРМАЦІЯ_6 та відповідних
службових посвідчень, в присутності продавця ОСОБА_3, здійснено перевірку
СПД ОСОБА_1 щодо додержання нею своїй діяльності чинного законодавства щодо
наявності ліцензій на виробництво спирту етилового, на право проведення
роздрібної і оптової торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами;
цільового використання спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів; виявлення порушень встановлених правил торгівлі підакцизними товарами;
наявності сертифікатів відповідності та якості або сертифікатів про визнання;
наявності свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності; дотримання стандартів; маркування підакцизних товарів, а також з
інших питань, що регулюють виробництво та обіг спирту етилового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів в Україні - у належній їй господарській одиниці
-кіоску,  розташованому у АДРЕСА_1

В ході перевірки було виявлено  факт невідповідності суми готівкових
коштів, виявлених у місці проведення перевірки (2490,75 грн.), сумі готівкових
коштів, зазначеній у поточному звіті  РРО
(0,00 грн.), - чим порушено вимоги п. 13 ст. 3
Закону України від 06.07.95 року №265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг»(далі -ЗУ №265/95-ВР).

Сума грошових
коштів, на яку виявлено невідповідність, підтверджується описом  готівкових грошових коштів, які знаходяться
на момент перевірки на місці проведення розрахунків, складеним власноручно
продавцем ОСОБА_3

За результатами перевірки складено
акт ІНФОРМАЦІЯ_7, в якому зафіксовано виявлене порушення; з ним того ж дня, під
розписку, ознайомлена продавець ОСОБА_3, яка підписала його без заяв та
застережень та  отримала примірник акту.

У своєму письмовому поясненні від
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 повністю підтвердила факти виявлених порушень, у тому
числі факт продажу нею тютюнових виробів без наявності ліцензії на право
здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

03.02.2006 року у зв'язку з
виявленими порушеннями чинного законодавства ДПІ   винесено рішення про застосування фінансових
санкцій НОМЕР_4, згідно якому щодо СПД ОСОБА_1 за порушення вимог  п. 13 ст. 3  Закону України  від 06.07.95 року №265/95-ВР, на підставі ст.
22 цього Закону  застосовано штрафні санкції
у сумі 12453,75 грн., тобто п'ятикратному розмірі суми невідповідності, що
цілком відповідає нормі названої статті Закону, згідно якому  за невідповідність  суми готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку
використання розрахункових книжок -загальній сумі продажу за розрахунковими
квитанціями, виданими з початку  робочого
дня, - щодо СПД застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі  суми невідповідності.

Відповідач не оспорює факт
отримання цього рішення; він також не надав до суду доказів його оскарження в
адміністративному порядку та сплати спірної суми до бюджету.

Факт відсутності у нього
вищезгаданої ліцензії та здійснення ним роздрібної торгівлі тютюновими виробами
за її (ліцензії) відсутності на день здійснення ДПІ вищезгаданої перевірки
(тобто ІНФОРМАЦІЯ_8) - суд вважає доведеним.

3.
З урахуванням викладеного суд також вважає, що рішення про застосування
щодо відповідача штрафних (фінансових) санкцій позивачем прийнято правомірно з
огляду на наступне.

3.1. Згідно частині 10 статті 15 ЗУ
№481/95-ВР, роздрібна торгівля
алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися
суб'єктами підприємницької  діяльності
всіх форм власності, в тому числі її виробниками, за наявності у них ліцензії.

3.2.За порушення цієї вимоги Закону
абзацом 5 частини 2 ст. 17 ЗУ №481/95-ВР передбачено сплату фінансової санкції
у вигляді штрафу у розмірі 200% вартості отриманої партії товару, але не менше
1700 грн. 00 коп.

Під час проведення перевірки
встановлено, що вартість тютюнових виробів, виявлених у кіоску, становила 2,00
грн.

Отже, - застосування ДПІ штрафних
(фінансових) санкцій щодо відповідача у сумі 1700,00 грн. є цілком правомірним,
законним та обґрунтованим.

ІІ. Але вирішуючи спір у
частині стягнення з відповідача у судовому порядку суми штрафних (фінансових)
санкцій), застосованих до нього  ДПІ на
підставі  рішення ІНФОРМАЦІЯ_2, суд
вважає, що позов НЕ підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

1.На думку суду, у даному випадку
підлягає застосуванню правило ст. 250 Господарського кодексу України (далі
-ГКУ),  якою передбачено, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення
господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

1.1.Як
сказано у абз. 3 частини ст. 239 ГКУ:

органи державної влади та місцевого
самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому
законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські
санкції:

(..) адміністративно-господарський
штраф;

1.2.Частина
1 ст. 241 ГКУ надає визначення поняття адміністративно-господарського
штрафу:

адміністративно-господарський штраф
-це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного
бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської
діяльності;

1.3.Визначення
поняття господарської діяльності викладено у частині 1 статті 3 ГКУ:

під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Матеріалами справи належним чином
доведено, що порушення, яке стало підставою для винесення вищезгаданого
рішення, відповідачем  вчинено  при здійсненні господарської діяльності.

2.Матеріалами справи (актом
перевірки ІНФОРМАЦІЯ_7)  належним чином
доведено, що ФАКТ вчинення порушення
ВИЯВЛЕНО ІНФОРМАЦІЯ_8.

З огляду на цю обставину позивачу
належало керуватися вищецитованим правилом статті 250 ГКУ, а саме: впродовж
ШЕСТИ МІСЯЦІВ З ДНЯ ВИЯВЛЕННЯ ПОРУШЕННЯ, - тобто НЕ ПІЗНІШЕ ІНФОРМАЦІЯ_9,
-  вжити всіх належних та можливих заходів,
спрямованих не тільки на винесення спірного рішення, але і на реальне,
фактичне  стягнення з відповідача до
бюджету застосованих щодо нього штрафних (фінансових) санкцій.

Суд не сприймає як доказ те, що
позивач, згідно його твердженням, вчасно ЗАСТОСУВАВ до відповідача штрафні
санкції (тобто виніс відповідне рішення), а тому він має право впродовж трьох
років  звернутися до суду з цим позовом
-про ПРИМУСОВЕ стягнення своєчасно не сплачених порушником штрафних
(фінансових) санкцій.

Такої думки суд дійшов з огляду на
те, що згідно з частиною 2 статті 1 Цивільного кодексу України до майнових
відносин, які виникли на підставі адміністративної або іншої владної
підпорядкованості однієї сторони іншій стороні, а також до податкових,
бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не
передбачено законом.

Вищецитована стаття 250 ГКУ для
таких випадків встановила скорочений термін застосування штрафних (фінансових)
санкцій -шість місяців з ДНЯ ВИЯВЛЕННЯ порушення.

При цьому суд виходить з того, що
норма статті 250 ГКУ:

передбачає, що штрафні (фінансові)
санкції до суб'єкта господарювання можуть бути застосовані не пізніше одного
року з дня вчинення порушення чинного законодавства у сфері господарювання та
не пізніше шести місяців з дня виявлення цього порушення, при цьому законодавець
не ототожнює  дату вчинення та дату
виявлення правопорушення (хоча вони можуть співпадати), - він встановив, що за
основу у цій ситуації береться ДАТА ВИЯВЛЕННЯ правопорушення, і саме з неї
починається відлік шестимісячного строку для застосування штрафних (фінансових)
санкцій;

НЕ передбачає можливості стягнути з
порушника штрафні (фінансові) санкції ВПРОДОВЖ ОДНОГО РОКУ з ДНЯ ВИЯВЛЕННЯ;

НЕ містить посилання на те, що цей
термін треба рахувати з дня прийняття компетентним органом відповідного РІШЕННЯ
про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

2.1.Прокурор (заявник) звернувся до
суду з позовом 22.02.07 року, що підтверджується його позовною заявою (вих.
ІНФОРМАЦІЯ_10, яку здано до суду 22.02.07 року).

Будь-які об'єктивні докази
поважності причин пропуску шестимісячного строку ним та позивачем до суду не
надано; з клопотанням про його продовження вони до суду не звернулися.

За таких обставин позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 4 ст.94 КАС
України суд не стягує з відповідача
судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що
позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від ІНФОРМАЦІЯ_11 “Про
державне мито”  при зверненні до суду з
позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, статтей 241
та 250 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 94, 158-163 та 167 КАС
України,  суд

п о с т а н о в  и в :

у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС
України  за згодою представників сторін
та третьої особи у судовому засіданні 06.04.2007 року оголошено тільки вступну
та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде
подано.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної
інстанції  через суд  першої
інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу - з
дня  складення  в
повному обсязі. Апеляційна
скарга  на  постанову
суду першої інстанції подається протягом
двадцяти  днів  після
подання  заяви   про
апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі
складено та підписано 11.04.2007 року.

Суддя
А.П.Середа