ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"07" лютого 2007 р.
Справа №  7/19

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 7/19

за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу "Росія",                        м. Новоукраїнка Кіровоградської області

до відповідача: сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія", м. Новоукраїнка Кіровоградської області

про визнання недійсним договору та повернення всього отриманого за договором

за участю представників:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - повірений Доценко П.Ю., довіреність № б/н від 10.07.06 р.

Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Росія" до господарського суду Кіровоградської області подано позовну заяву про визнання недійсним договору оренди від 01.01.2001, укладеного між СВК "Росія" та СТОВ "Росія" та про зобов'язання відповідача повернути на користь позивача все одержане за вказаним договором.

Позивачем 06.10.2004 та 15.11.2004, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, подавалися уточнення до позовної заяви в частині визначення переліку майна, що підлягає поверненню позивачеві.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, мотивуючи наступним. Згідно договору купівлі-продажу від 29.06.2001 відповідачем викуплено більшу частину орендованого майна. Право власності на викуплені об'єкти нерухомості підтверджується свідоцтвами на право власності, виданих на підставі рішення Новоукраїнської міської ради № 324 від 29.11.2001 та зареєстрованих Ульяновським міжміським бюро технічної інвентаризації 03.11.2001. Крім того, орендар (СТОВ "Росія") виконував ремонтні роботи орендованої частини майна і згідно пункту 5.2 розділу 5 договору оренди від 01.01.2001 при достроковому розірванні договору оренди з ініціативи орендодавця орендарю відшкодовуються затрати, понесені на поліпшення майна. Також, у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 05.11.2004, зазначає, що додаток № 2 до договору від 01.01.2001, укладений між позивачем та відповідачем, лише визначає перелік основних засобів, які заплановано орендувати, а не підтверджує сам факт приймання-передачі основних засобів в оренду. Крім того, станом на 04.11.2004 у СТОВ "Росія" відсутні будь-які документи, що підтверджують факт приймання-передачі основних засобів в оренду згідно договору від 01.01.2001, отже договір вважається таким, що не відбувся.

Провадження у справі ухвалою господарського суду від 17.11.2004 було зупинено до закінчення розгляду справи № 9/123.

Ухвалою господарського суду від 15.01.2007 провадження у даній справі поновлено, розгляд справи призначено на 31.01.2007.

Ухвалою від 31.01.07 р. розгляд справи відкладено до 07.02.07 р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд встановив наступні обставини.

Між сільськогосподарським виробничим кооперативом "Росія" (орендодавець) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Росія" (орендар) 01.01.2001 було укладено договір оренди № 4.

Згідно пунктів 1.1, 2.1, 2.2 даного договору орендодавець передає належні йому на праві спільної власності основні засоби орендарю в оренду строком на 5 років, перелік основних засобів, що передаються за цим договором, визначений в додатку № 2 до договору, основні засобі передаються за оціночною вартістю, яка була визначена комісією з уточненням вартості майна сільськогосподарського виробничого кооперативу. Загальна вартість основних засобів, які передаються в оренду становить 2551059,22 грн.

Підставою подання до господарського суду позовної заяви про визнання недійсним зазначеного вище договору позивач визначив наступне.

Постановою від 19.09.2003 у справі № 14/3 господарським судом Кіровоградської області визнано банкрутом сільськогосподарський виробничий кооператив "Росія"; відкрито ліквідаційну процедуру щодо банкрута на строк до 19.09.2004; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Шимановську Г.Л. (ліцензія АА № 668255 від 18.09.2003, адреса: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, 36, кв. 28); зобов'язано ліквідатора не пізніше 01.09.2004 подати до господарського суду ліквідаційний баланс банкрута.

Зі змісту абзацу 12 частини 1 статті 25 Закону України від 14.05.1992 № 2343-ХІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" слідує, що ліквідатор з дня свого призначення з підстав, передбачених частиною 10 статті 17 Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника.

Виходячи з положень абзацу 3 частини 10 статті 17 Закону підставою для звернення ліквідатора до господарського суду із заявами про визнання угод (договорів) банкрута недійсними є довгостроковість даних угод (строк дії понад один рік).

Договір сторонами укладено 01.01.2001 строком на 5 років, отже термін його дії закінчується 01.01.2006.

Господарський суд при розгляді даної позовної заяви виходить з наступного.

У відповідності до правил абзацу 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені господарським судом (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 12.08.2005 по справі № 9/123 за позовною заявою сільськогосподарського виробничого кооперативу "Росія" до відповідача І: сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія", до відповідача ІІ: Новоукраїнської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та повернення всього отриманого за договором, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.11.2005, встановлено наступні обставини.

Між сільськогосподарським виробничим кооперативом "Росія" та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Росія" укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.06.2001, за умовами якого СВК "Росія" зобов'язався  у порядку погашення заборгованості передати у власність СТОВ "Росія" нерухоме майно, перелічене в додатку № 1 до договору загальною вартістю 1'333'531,02 грн. (Договір 1).

Крім того, також 29.06.2001 між СТОВ "Росія" та СВК "Росія" укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами  якого СВК "Росія" зобов'язався в порядку погашення заборгованості передати у власність СТОВ "Росія" нерухоме майно, перелічене в додатку № 1 до договору, загальною вартістю 3'128'163,60 грн. (Договір 2).

З матеріалів справи № 9/123 вбачається, що орендоване відповідачем по даній справі майно (Додаток № 2 до договору оренди (справа № 7/19, том І-й, а.с. 14) увійшло до актів приймання-передачі від 29.06.2001 по вказаним вище Договорам 1 і 2 та передане сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Росія".

В матеріалах справи № 7/19 (том І-й, а.с. 41-52) містяться свідоцтва про право власності на наступне нерухоме майно:

1) ціплятню бригади № 1;

2) телятник № 6;

3) телятник № 1;

4) корівник № 4;

5) корівник № 3;

6) корівник № 2;

7) свинарник-маточник;

8) свинарник-маточник свинокомплекса;

9) свинарник;

10) свинарник;

11) свинарник-відгодівельник свинокомплексу;

12) бойню.

Вказані свідоцтва були видані сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Росія" Ульяновським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі рішення виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради № 324 від 29.11.2001.

Господарський суд враховує також положення статті 128 Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент укладення Договорів 1 і 2, згідно змісту якої право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Крім того, правовідносини щодо набуття права власності на майно регулюються главою 24 Цивільного кодексу України 2003 року.

Зокрема, згідно частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна.

Тобто, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Росія" є добросовісним набувачем переліченого вище майна, оскільки правомірно, в передбачений законом спосіб, набуло права власності на нього.

У відповідності до статті 48 Цивільного кодексу УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Між тим, із змісту позовної заяви (з урахуванням уточнень до неї) не вбачається визначених законом підстав для визнання договору оренди № 4 від 01.01.2001 недійсним. Суд враховує ту обставину, що сторони належним чином виконали свої зобов'язання за вказаною угодою, а також те, що орендоване за договором оренди майно викуплене орендарем, що підтверджено належними доказами та  унеможливлює його повернення в натурі орендодавцеві.

За вказаних обставин позовні вимоги сільськогосподарського виробничого кооперативу "Росія" визнаються господарським судом необґрунтованими та за обставин, викладених в позовній заяві, задоволенню не підлягають.

З огляду на зміст статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 48, 128 ЦК УРСР, ст.ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,  господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами у справі до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Суддя

В.М.Балик