СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

15 травня 2007 року

Справа № 2-30/813-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача:          не з'явився;

відповідача: Павленка Василя Миколайовича, довіреність №  87/01-10   від 19.03.07, Сакське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об'єднання "Тепловодоканал" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Ловягіна Ю.Ю.) від 23.03.2007 у справі № 2-30/813-2007

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання "Тепловодоканал" (вул. Новоселовське шосе, 16 а, м. Саки, 96500)

до           Сакського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (вул. Промислова, 9,Саки,96500)

про стягнення 700,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.03.2007 у справі № 2-30/813-2007 у позові відмовлено.

В основу рішення покладено головний висновок суду про те, що відповідач правомірно встановлював тарифи та виставляв рахунки на оплату позивачу за надані послуги. Господарський суд Автономної Республіки Крим обґрунтував своє рішення нормами статті 31 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”, статтями 13, 22, 23 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання”, пунктом 1.10 Правил „Користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України” та наявністю Постанови Ради Міністрів Автономної Республіки Крим „Про тарифи на житлово-комунальні послуги” і рішень 30 сесії 4-го скликання Сакської міської ради „Про тарифи на послуги по водопостачанню та водовідведенню, які представлені Сакським ВПВКГ споживачам по місту Саки” та від 30.06.2005 36 сесії 4-го скликання „Про встановлення тарифів на послуги водопостачання і водовідведення в місті Саки”.

Не погодившись з цим судовим актом, позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарський суд не в повної мірі встановив обставини справи, що, відповідно, призвело до неправомірного рішення.

Так, заявник апеляційної скарги посилається на відсутність взагалі нормативно-правових та законодавчих актів, які дають право відповідачу перекладати збитки від різниці в тарифах з населенням на інших споживачів. Позивач вважає невірним цитування суду першої інстанції Постанови Ради Міністрів Автономної Республіки Крим „Про тарифи на житлово-комунальні послуги” від 22.08.2000 № 277.

В обґрунтування своєї думки, позивач посилається на норми статті 224 Господарського кодексу України та положення статей 14, 30, 31 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”.

Представник відповідача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає рішення господарського суду Автономної Республіки Крим законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

Позивач у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням виконуючого обов'язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 суддю Прокопанич Г.К. замінено на суддю Щепанську О.А.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об'єднання "Тепловодоканал" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18.01.1996 між сторонами у даній справі було укладено договір № 113 на відпуск води з комунального водопроводу та прийом стоків в комунальну каналізацію, (а. с. 34 - 35).

Відповідно до пункту 1 договору водоканал приймає на себе водопостачання абонента питною водою при наявності води в точках, і прийом стоків в міський каналізаційний колектор, в кількості згідно представленому розрахунку.

Сакським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства були виставлені позивачеві рахунки на оплату послуг. За даними рахунками позивачем була сплачена сума у розмірі 948,05 грн.

Однак, позивач вважає, що тарифи відповідачем завищені, сплаті підлягало лише 247,24 грн. по базовим тарифам, по підрахунку позивача переплата становить 700,81 грн.

Відповідно до статті 16 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” від 24.06.2004 № 1875 порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якість та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Стаття 19 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання” від 10.01.2002 передбачає, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Згідно з частиною 3 статті 31 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Суд першої інстанції зазначив, що Постановою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим „Про тарифи на житлово-комунальні послуги” № 277 від 22.08.2000 керівникам організацій, підприємств всіх форм власності і відомчої підлеглості, що виробляють теплову енергію та надають послуги за тепло, водопостачання і водовідведення надано право встановлювати тарифи на вказані послуги для інших споживачів виходячи з економічно обґрунтованих витрат і встановленого граничного рівня рентабельності, та включати в тарифи для інших споживачів не відшкодовану з бюджету суму витрат від надання послуг населенню за встановленими тарифами.

Посилання позивача на те, що такий виклад спотворює зміст даної постанови, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки в пункті 3 Додатку 7 чітко зазначено, що не відшкодовувана бюджетом сума затрат від надання послуг населенню по встановленим тарифам за узгодженням з фінансовими органами перекладається до тарифів для інших споживачів, до яких позивач і відноситься. Таким чином, вбачається можливість Сакського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства за своєю ініціативою збільшувати тарифи на водопостачання і водовідведення.

Крім того, вважається незрозумілим посилання позивача у запереченнях на відзив (а. с. 44-45) на Лист Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 12.07.2006 № 23/6-654, оскільки в цьому листі чітко зазначено, що: „стаття 28 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” нині обмежує дію пункту 2 частини першої статті 7 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”. До внесення відповідних змін до Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” для підприємств, які не належать до комунальної власності, органи місцевого самоврядування можуть лише погоджувати ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги”, при цьому, апеляційна інстанція погоджується з такою викладеною думкою.

Так, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачем саме і були розроблені та представлені на узгодження Сакській міської Раді проекти тарифів на послуги на водопостачання та водовідведення. Розрахунок тарифів був розроблений на підставі Порядку формування централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 27.06.2001  № 139 (а. с. 75 - 77, 80 - 81).

Рішенням від 39.12.2004 30 сесії 4-го скликання Сакської міської ради „Про тарифи на послуги по водопостачанню та водовідведенню, які представлені Сакськам ВПВКГ споживачам по місту Саки” та рішенням від 30.06.2005 36 сесії 4-го скликання „Про встановлення тарифів на послуги водопостачання і водовідведення в місті Саки” затверджені тарифи на послуги водопостачання та водовідведення, розмір яких для позивача становить 4,73 грн. на водопостачання та 4,57 грн. на водовідведення.

Більш того, місцевим господарським судом вірно були зазначені норми статті 23 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання”, відповідно до яких - підприємства питного водопостачання мають право розробляти і подавати на затвердження уповноваженим органам тарифи на послуги централізованого водопостачання і водовідведення з їх обґрунтуванням.

Також, обґрунтовано в даному випадку звернення уваги суду на норму статті 13 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання” якою передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері питної води та питного водопостачання належить, зокрема, визначення рівня та якості послуг з питного водопостачання та водовідведення і встановлення тарифів на ці послуги.

Обставини справи також свідчать про те, що Постановою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від 30 травня 2006 № 287 пунктами 2, 3 рекомендовано виконавцям та виробникам житлово-комунальних послуг здійснювати в 5-ти денний строк розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг та представити їх на затвердження органам місцевого самоврядування у встановленому законом порядку, а органам місцевого самоврядування в 10-ти денний строк затвердити ціни-тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Пунктом 1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 № 65, тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання»споживачі питної води зобов'язанні своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно   до   встановлених   тарифів   на  послуги   централізованого   водопостачання   і водовідведення.

Крім того, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що згідно положень статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України - зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обставини справи свідчать про укладення належним чином договору 18.01.1996 № 113 на відпуск води з комунального водопроводу та прийом стоків в комунальну каналізацію між сторонами у даній справі. Оскільки даний договір підписаний обома сторонами, про що ніким і не заперечується, та сторони виконали у повному обсязі свої зобов’язання і, при цьому, даний договір не визнаний ніким недійсним та встановлена його відповідність чинному законодавству (та окремо виставлені рахунки), судова колегія вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, судова колегія  вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об'єднання "Тепловодоканал" залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.03.2007 у справі № 2-30/813-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді