СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10.05.07                                                                                 Справа № 15/23н-ад.

Колегія у складі суддів:

Пономаренко Є.Ю. - головуючий, Рябцева О.В., Седляр О.О.,

при секретарі судового засідання Подколзіній С.С.

розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Краснодон Луганської області

до Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Краснодон Луганської області

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення та його скасування

За участю представників сторін:
від позивача –Сторчевой О.М. - провідний юрисконсульт, дов. № 2 від 16.10.06р.;від відповідача –П’ятницькій В.В. –держ. податк. інсп. юр. від., довіреність № 13 від 29.12.06р.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до п. 21 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України  таке фіксування судом не здійснювалося.

У судовому засіданні 20.04.2007р.  оголошувалася перерва до 10.05.2007р. о 10 год. 50 хв., про що представники сторін були повідомлені належним чином.

Суть спору: позивачем, за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, заявлено вимоги про:

- визнання нечинним податкового повідомлення-рішення відповідача № від 18.04.06р. про застосування штрафної санкції в сумі 656 796 грн. 39 коп. за порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання зі збору за геологорозвідувальні роботи;

- скасування даного рішення.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, якими підтримав позов у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, посилаючись зокрема на наступне. Одними з підстав позову позивач визначає порушення податковим органом при оформленні акту перевірки положень Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 10.08.2005  N 327. Також, позивач вказує на порушення строків застосування штрафних санкцій. За своєю правовою природою штрафні санкції за прострочення сплати узгоджених податкових зобов’язань є адміністративно-господарськими санкціями, тому при їх застосуванні повинні враховуватись положення ст. 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно - господарських санкцій. Фактичні обставини свідчать, що між виявленням порушення і прийняттям спірного податкового повідомлення –рішення пройшло понад 6 місяців, що є безумовною підставою для визнання спірного податкового повідомлення –рішення нечинним і його скасування.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує, посилаючись на їх необґрунтованість, вказуючи, що за своїм змістом, штрафні санкції за прострочення сплати узгодженого податкового зобов’язання є податковим зобов’язанням і при їх нарахуванні повинні застосовуватись положення щодо строків давності ст. 15 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", тобто ці штрафні санкції могли бути нараховані протягом 1095 днів, що відповідає дійсності.

Сторони не досягли примирення.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що наведені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Краснодонською об’єднаною державною податковою інспекцією відносно платника податків –Відкритого акціонерного товариства «Краснодонвугілля»винесено оскаржуване у даній справі податкове повідомлення-рішення від 18.04.2006р. №.

Даним повідомленням-рішенням на підставі пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»за затримку понад 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання зі збору за геологорозвідувальні роботи у розмірі 1313592 грн. 78 коп. підприємству позивача визначено зобов’язання зі сплати штрафу у  розмірі 656 796 грн. 39 коп. (50% погашеної  суми податкового боргу).

Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»штрафні санкції за порушення податкового  законодавства накладаються  на  платника  податків  у розмірах,  визначених цією статтею,   крім   штрафних   санкцій   за   порушення    валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством. Згідно абзацу другого вказаного пункту Закону штрафні санкції  накладаються  контролюючими  органами,  а  у випадку,  передбаченому  пунктом  17.2  цієї  статті,   самостійно нараховуються та сплачуються платником податків.

На підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181 у випадку, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у наступних розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання –у розмірі 10% такої суми;

при затримці до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання –у розмірі 20% такої суми;

при затримці, яка перевищує 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання –у розмірі 50% такої суми.

У даному випадку прострочення стало підставою для застосування штрафної санкції в розмірі 50% в сумі 656796 грн. 39 коп.

Позивачем не оспорюються фактичні обставини донарахування, тобто позивач не спростовує відомостей, викладених в розрахунку штрафних санкцій щодо розміру узгоджених податкових зобов’язань, дати їх уплати, суми і строків фактичної сплати, періодів прострочення.

У підставу заявленого позову позивачем покладено порушення податковим органом строків застосування адміністративно - господарських санкцій.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України, на порушення якої посилається позивач, адміністративно - господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Проте, суд виходить з того, що штрафи, що застосовуються до платників податків органами державної податкової служби, безпосередньо пов’язані з податковими зобов’язаннями платника податків, а відтак слід керуватися приписами спеціального  Закону № 2181 з усіх питань, у тому числі щодо строку давності.

Відповідно до абзацу першого преамбули Закону № 2181 цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), включаючи збір на обов’язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення, тому у правовідносинах, по застосуванню штрафних санкцій, передбачених п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181, органи державної податкової служби не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, та безпосередньо не здійснюють організаційно-господарських повноважень відносно суб'єкта господарювання.

Пунктом 17.3 ст. 17 Закону № 2181 визначено, що сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених вищезазначеною статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Статтею 1 Господарського кодексу України визначені основні засади господарювання в Україні та вказано, що кодекс регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також; між цими суб’єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Учасниками відносин у сфері господарювання, поряд з суб’єктами господарювання, є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією.

В даних правовідносинах Краснодонська ОДПІ не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією та безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

Згідно ст. 4 Господарського кодексу України, не є предметом регулювання цього Кодексу адміністративні та інші відносини управління за участі суб’єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно - господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

За таких обставин, суд вважає безпідставним посилання позивача на необхідність застосування ст. 250 Господарського кодексу України.

Аналогічна позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 28.03.2006р. у адміністративній справі за позовом КСП "Запоріжзеленгосп" до ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення.

Щодо підстав позову визначення порушення податковим органом при оформленні акту перевірки положень Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 10.08.2005  N 327 слід зазначити наступне.

Узгодження суми податкового зобов’язання зі збору за геологорозвідувальні роботи, затримка сплати узгодженого податкового зобов’язання та розмір визначеного податковим повідомленням-рішенням штрафу підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Так, суд дійшов висновку про законність і правомірність зобов’язання відповідачем позивача сплатити штраф у розмірі прийнятим оскаржуваним повідомленням-рішенням.

Підставами для визнання акта ненормативного характеру (у даному випадку податкового повідомлення-рішення) недійсним (неправомірним, з наступним його скасуванням чи визнання нечинним судом) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Виходячи з аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України та зокрема п. 1 ч. 2 ст. 162 даного Кодексу суд може визнати нечинним або скасувати рішення суб’єкта владних повноважень за умови визнання його протиправним.

Недодержання вимог правових норм, які  регулюють  порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми,  строків  прийняття  тощо, не може бути підставою для визнання такого акта (повідомлення-рішення) недійсним (нечинним) коли відповідне порушення не спричинило  прийняття  неправильного акта. Так, якщо ж акт (повідомлення-рішення) в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства  і  прийнятий відповідно  до  обставин,  що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі  порушення  встановленої процедури прийняття акта не можуть бути   підставою   для  визнання  його  недійсним.

Таким чином, у зв’язку з тим, що оскаржуване повідомлення-рішення є вірним по суті та зокрема прийнято за таких фактичних обставин як узгодження суми податкового зобов’язання зі збору за геологорозвідувальні роботи у розмірі 1313592 грн. 78 коп., наявності затримки понад 90 днів сплати узгодженого податкового зобов’язання, а також враховуючи правомірність визначеного податковим повідомленням-рішенням розміру штрафу у сумі 656796 грн. 39 коп., суд не приймає доводи позивача щодо порушень при проведенні перевірки та складанні акту перевірки як підставу визнання протиправним і як наслідок нечинним та скасування оскаржуваного повідомлення-рішення.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду у складі судового збору у сумі 3 грн. 40 коп. покладаються на нього.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 157, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.          Судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду у складі судового збору у сумі 03 грн. 40 коп. покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 14.05.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя (головуючий)

Суддя

Суддя

Є.Ю. Пономаренко

О.В. Рябцева

О.О. Седляр