СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07.02.07                                                                                 Справа № 18/392н-ад.

Судова колегія в складі суддів: головуючий - суддя Шеліхіна Р.М., суддя Яресько Б.В., суддя Лісовицький Є.А., розглянувши матеріали справи за позовом  Військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі:

1.  Міністерства оборони України –органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, м. Київ

2. Квартирно-експлуатаційній відділ м. Луганська Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, м. Луганськ

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління з питань будівництва Луганської міської ради, м. Луганськ

до Луганської міської Ради, м. Луганськ

про  визнання недійсним рішення та скасування цього ж рішення і повернення земельної ділянки законному землекористувачу

при секретарі судового засідання Кочетовій О.М.

за участю представників сторін:

від прокурора –Чуприна Ю.М., дов. від 24.05.04. №196,,

від 1-го позивача –не прибув,

від 2-го позивача –Тищенко О.О., дов. від 04.01.07. .№2,

від відповідача –Яндян О.А., дов. від 28.02.06. №01-03-30/1033а,

від 3 особи –Сілкіна Т.І., дов. від 22.01.07. №13-01/46,ї прокуратури - ність № 13-01/790 від 12.09.06.

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі порушено ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.08.06. згідно Господарського процесуального кодексу України у відповідності до поданої позовної заяви.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 1 вересня 2005 року, до початку  діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України,  вирішуються відповідним господарським  судом  за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому підсудність таких справ визначається Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до правил ст.77 ГПК України у судовому засіданні 22.01.07. було оголошено перерву до 02.02.07.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним (з дати прийняття), як таке, що не відповідає чинному законодавству та порушує інтереси держави, які охороняються законом, та скасувати рішення Луганської міської Ради від 24 березня 2006 року № 42/194 про надання управлінню з питань будівництва Луганської міської Ради в постійне користування земельної ділянки під будівництво та розміщення жилого комплексу та благоустрій території за адресою: м. Луганськ, квартал Гостра Могила, площею 19,7467 га, вартістю 18416190 грн. 85 коп., та повернути Міністерству оборони України вказану земельну ділянку.

Заявою від 23.10.06. №2818 прокурор зменшив розмір позову і заявив про скасування рішення відповідача від 24.03.06. №42/194, як таке, що не відповідає чинному законодавству та порушує інтереси держави в особі міністерства оборони України.

Позивачі підтримали зменшення прокурором розміру позовних вимог. Суд прийняв зменшення розміру позову прокурором. Таким чином, позовними вимогами по справі є визнання недійсним рішення відповідача від 24.03.06. №42/194.

Позовні вимоги прокурор мотивує порушенням відповідачем при постановленні оскаржуваного рішення права міністерства оборони України на володіння і користування земельною ділянкою, на яку видано державний акт на постійне користування землею, оскільки відповідач своїм рішенням порушив вимоги ст.ст.1,2,3 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України»у зв’язку з наданням у користування (під забудову) вказану земельну ділянку Управлінню з питань будівництва Луганської міської ради, м. Луганськ (третій особі), вказавши при цьому в рішенні, що земельна ділянка нікому не належить. Рішенням також змінено цільове призначення землі: з земель промисловості, транспорту, оборони, енергетики, зв’язку та іншого призначення на цільове призначення –землі житлової та громадської забудови.

Відповідач проти позову заперечує і вказує на те, що при постановленні оскаржуємого рішення в нього була відсутня інформація щодо приналежності спірної земельної ділянки і були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на підставі яких можна було б зробити висновок про особу землекористувача. Крім того, відповідач вказує про відсутність визначення меж спірної земельної ділянки в натурі і її фактичних розмірів, а також про відсутність у позивачів рішення Ради Міністрів СРСР від 20.02.1948 року №01647 - єдиного документу, на підставі якого можна було б стверджувати про законність користування позивачами спірною земельною ділянкою. Також відповідач зауважив щодо доводів прокурора про порушення прав двох осіб (позивачів), оскільки акт на постійне користування земельною ділянкою, яким мотивує свої позовні вимоги прокурор, видано одній особі.

В попередньому судовому засіданні і при судовому розгляді справи було з’ясовано, що прокурор та позивачі не відмовляються від адміністративного позову, відповідач та третя особа заперечують на адміністративний позов.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав прокурора та представників сторін, оцінивши надані заявником та сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, судова колегія дійшла висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Луганською міською радою четвертого скликання на сорок другій сесії 24.03.06. прийнято рішення №42/194 «Про надання Управлінню з питань будівництва Луганської міської ради, м. Луганськ в постійне користування земельної ділянки під будівництво та розміщення жилого комплексу та благоустрій прилеглої території за адресою: кв. Острая Могіла»(далі за текстом –оскаржуване рішення), яким надано в постійне користування земельну ділянку площею 19,7467га під будівництво та розміщення жилого комплексу та благоустрій прилеглої території за адресою: кв. Острая Могіла  Управлінню з питань будівництва Луганської міської ради, м. Луганськ (третій особі по справі) і даним рішенням змінено цільове призначення (категорію) переданої земельної ділянки з земель промисловості, транспорту, оборони, енергетики, зв’язку та іншого призначення на цільове призначення –землі житлової та громадської забудови.

Висновком управління Луганської міської ради з питань регулювання земельних відносин від 13.03.06. №13-03/25 встановлено, що дана земельна ділянка нікому не належить, вільна від забудови, нікому не надана та не передана.

Заявник звернувся з даним позовом до суду і просить скасувати вказане рішення Луганської міської ради у зв’язку з тим, що земельна ділянка площею 19,7467га, розташована за адресою: м. Луганськ, кв. Острая Могіла належить міністерству оборони України на підставі рішення Ради Міністрів СРСР від 20.02.1948 року №01647 та державного акту на право користування земельною ділянкою площею 709,7га від 1978 року № 34 (бланк серії Б №008880), виданому квартирно - експлуатаційній частині району для розміщення Вищого військового авіаційного училища штурманів м. Ворошиловграда.

Відповідно до правил ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Суд  оцінив докази заявника та позивача, якими вони підтверджують існування права міністерства оборони України володіння і користування земельною ділянкою площею 709,7га розташованою за адресою: м. Луганськ, кв. Острая Могіла  як неналежні за таких підстав.

Отже мали бути виготовлені документи по відведенню земельної ділянки у натурі (на місцевості), складена технічна документація, виготовлені, встановлені і передані на зберігання межові знаки.

Відповідно державного акту на право користування землею від 1978 року № 34 (бланк серії Б №008880) площа земельної ділянки, яка надана для розміщення Вищого військового авіаційного училища штурманів м. Ворошиловграда, дорівнює 709,7га. Актом інвентаризації земель міністерства оборони України встановлено, що у користуванні училища перебуває 739,3га землі (пункт 2.6 акту), пунктом 3 акту зобов’язано було землекористувача виконати геодезичні роботи по встановленню в натурі площі землекористування та визначити розмір ділянки землекористувач по фактично існуючим межам і встановити межові знаки.

Статтею 22 Земельного кодексу Української РСР (був чинним на момент видачі державного акту на право землекористування у 1978 році) передбачено, що приступати до  користування  наданою  земельною  ділянкою  до встановлення  відповідними  землевпорядними  органами   меж   цієї ділянки   в  натурі  (на  місцевості),  і  видачі  документа,  який засвідчує право користування землею, - забороняється.

Протягом часу з 1978 по 2006 рік землекористувач (а ні КЕВ району, а ні міністерство оборони) не виконав інвентаризації земель і не встановив межових знаків земельної ділянки, яка використовувалась міністерством оборони. В грудні 2006 року на замовлення першого позивача виконано геодезичні роботи по визначенню зовнішньої межі та площі земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Луганськ, Острая Могила (ЛВВАУШ), і в результаті проведених робіт загальна площа земельної ділянки склала 686,4362га (т.1,а.с.147), тобто, менш ніж в державному акті на право користування землею. Судова колегія не може прийняти до уваги даний план, як  належний доказ, з підстав невідповідності площі і меж державному акту на землю. Відведення такої земельної ділянки не відбулося відповідно до ст.20 Земельного кодексу УРСР 08.07.1970 №2874-VII.

З огляду на викладене та з плану зовнішньої межі земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Луганськ, кв. Острая Могіла, доданої першим позивачем до матеріалів справи (т.1,а.с.148), неможливо встановити факт того, що надана третій особі під забудову земельна ділянка перебувала на день постановлення оскаржуваного рішення або перебуває у користуванні міністерства оборони України. Таким чином, заявником та позивачами не доведено, що земельна ділянка, яка надана у постійне користування КЕЧ району, та земельна ділянка, яка передана третій особі у справі під забудову, - співпадають повністю або в частині.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України „Про використання земель оборони” землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово - навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

При розгляді справи судовою колегією встановлено, що значна частина нерухомості військового містечка №4 за адресою: м. Луганськ, Острая Могила на час прийняття оскаржуваного рішення перейшла до комунальної власності територіальної громади м. Луганська.

Відповідно до ч.2 ст.377 Цивільного кодексу України у разі якщо житловий  будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування відчужені, то до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки,  на  якій  вони  розміщені,  та  частиною  ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Земельним кодексом України - п.1 ст.120 встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду до набувача переходить право на земельну ділянку.

За таких підстав, судова колегія дійшла висновку, що значна частина земельної ділянки, наданої другому позивачу за державним актом на землю, перейшла до комунальної власності разом із нерухомим майном.

Слід вказати, що КЕВ району і на даний час не впорядкував землекористування у зв’язку із відчуженням нерухомого майна і розформуванням фактичного  землекористувача (ВВАУШ).

Питання про судові витрати не вирішується, оскільки при подачі позову прокурором судовий збір не сплачується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в :

1.          Відмовити у задоволенні позову про скасування рішення, постановленого Луганською міською радою четвертого скликання на сорок другій сесії 24.03.06. прийнято рішення №42/194 «Про надання Управлінню з питань будівництва Луганської міської ради, м. Луганськ в постійне користування земельної ділянки під будівництво та розміщення жилого комплексу та благоустрій прилеглої території за адресою: кв. Острая Могіла».

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову  складено у повному обсязі та підписано 07.02.07.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                           Р.М.Шеліхіна

Суддя                                                                                          Б.В. Яресько

Суддя                                                                                          Є.А. Лісовицький

Помічник головуючого судді                                          І.О. Каширіна