ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2007 р.
№ 16/177

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Перепічая В.С. (головуючого),
Вовка І.В.,
Гончарука П.А.,

розглянувши  у     відкритому              судовому засіданні  в м.Києві  касаційну    скаргу
Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

на         постанову
Львівського  апеляційного  господарського  суду  від  11.12.2006  року

у справі за позовом
Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

до
Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Закарпатгаз”

про
стягнення  заборгованості,

УСТАНОВИВ :

У травні  2006  року  позивач  звернувся  до  господарського  суду Закарпатської області з позовною  заявою  до  відповідача про стягнення  заборгованості в сумі 3 738 331,29 грн., пені в сумі 352 528,38 грн., інфляційних сум 481 818,30 грн. і 3% річних  у сумі  138 557,51 грн. у зв’язку  з неналежним  виконанням  зобов’язання  за договором №06/03-3045 від 24.12.2003 року з оплати за поставлений природний газ.

Рішенням  господарського суду  Закарпатської  області  від  31.08.2006  року позов  задоволено  частково  та   стягнуто  з  відповідача  на  користь  позивача   заборгованість у сумі 3 738 331,29 грн., пеню  в сумі 1 000 грн.,  інфляційні витрати в сумі  481 818,30 грн. і 3% річних у сумі  138 557,51 грн., а в решті  позову відмовлено.

Постановою  Львівського  апеляційного  господарського  суду  від  11.12.2006 року  зазначене  рішення  суду першої  інстанції   в частині стягнення  пені в сумі 1 000 грн.  скасовано та в позові  в цій частині відмовлено, а в решті  судове рішення  залишене  без змін.

У  касаційній  скарзі  позивач  вважає, що  апеляційним  судом   порушено  норми  матеріального  та  процесуального  права,  і  тому  просить   прийняту  ним  постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив  на  касаційну  скаргу від  відповідача   до суду не надходив.

Заслухавши  пояснення  представників  сторін,  дослідивши  доводи  касаційної  скарги,  перевіривши  матеріали  справи  і прийняті  в ній  судові  рішення,  суд  вважає, що  касаційна  скарга не  підлягає  задоволенню  з  наступних  підстав.

Як  вбачається  із  матеріалів  справи,  24.12.2003 року між сторонами було укладено договір № 06/03-3045 на постачання  природного газу з протоколом  узгодження  розбіжностей від 26.01.2004 року до нього та додатковою угодою №3 від 01.11.2004 року, за умовами якого  позивач (постачальник ) зобов'язується передати  у власність відповідачу ( покупцю) в 2004 році  природний газ для потреб населення, з урахуванням  можливих втрат газу, а відповідач –прийняти його, відпустити для вказаної категорії споживачів та   оплатити на умовах встановлених  зазначеним договором.

П. 5.1  договору  визначено, що  оплата  за газ здійснюється   на користь  постачальника  згідно Алгоритму , затвердженого Постановою НКРЕ від  12.07.2000 року №759. Оплата  за фактично спожитий газ здійснюється  до 20 числа місяця, наступного  за звітним. При цьому остаточний  розрахунок  за можливі втрати  газу  здійснюються  за  підсумками року до  15.01.2005 року  (п.5.1.1. договору).

За протоколом узгодження розбіжностей від 26.01.2004 року п. 6.2 договору сторони встановили   відповідальність, а саме в разі неоплати  або несвоєчасної оплати покупцем за спожитий газ у строки, які зазначені  у п.5.1 даного договору, сплачується  на користь постачальника, крім  суми  заборгованості, пеня  в розмірі 0,1% від суми простроченого  платежу, але не більше  подвійної облікової ставки НБУ, що діяла  в період, за який  сплачується пеня, від суми  простроченого платежу за кожен день прострочення  платежу. Пеня нараховується  постачальником протягом шести  місяців, що  передують моменту звернення з вимогою, претензією,  позовом (п. 6.4 договору).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України  зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов’язання за договором  і поставив відповідачу протягом січня –грудня 2004 року  467 083.525 тис. куб. м. природного газу на загальну суму                    45 131 980,27 грн. з урахуванням  втрат, а  відповідач його прийняв, проте,  взяті на себе зобов’язання за договором з оплати  одержаного  газу виконав неналежним чином  і  має заборгованість перед позивачем  у сумі 3 738 331,29 грн., що підтверджується наявними в справі матеріалами.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погодився і апеляційний господарський суд,  про наявність правових підстав  для стягнення з відповідача  заборгованості в сумі  3 738 331,29 грн., 481 818,30 грн. інфляційних сум та  138 557,51 грн. 3% річних з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України, й обґрунтовано задовольнив позов у цій частині.

Разом з тим, задовольнивши вимоги про стягнення пені, нарахованої  на заборгованість, яка є вартістю  втрат природного газу, місцевий господарський суд не врахував того, що протоколом  узгодження розбіжностей до спірного договору сторони з п. 6.2 виключили положення про  відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання з   оплати вартості втрат природного газу в строки, зазначені  в п.5.1.1. договору.

Згідно ч.3  ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За вимогами ч.2  ст. 551 ЦК України  якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових  підстав для  стягнення пені  у зв’язку з тим, що договором і законом  не передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання з оплати вартості втрат природного газу, й обґрунтовано відмовив у позові  в частині стягнення пені, скасувавши в цій частині рішення суду першої інстанції, залишивши  в решті судове рішення без змін.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду.

За таких обставин, оскаржена постанова  апеляційного господарського суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і тому її слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”   залишити без задоволення, а постанову Львівського  апеляційного  господарського  суду  від  11.12.2006  року - без змін.

Головуючий    суддя                                                       В.Перепічай

Судді                                                                                          І.Вовк

П.Гончарук