ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2007 р.
№ 266/20-05

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючий суддя
Муравйов О. В.

судді
Полянський А. Г.
Фролова Г. М.

розглянувши
касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "Маріта"

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2007 року

по справі
№ 266/20-05/10-06 Господарського суду Київської області

за позовом
Київської обласної спілки споживчих товариств

до
1) Білоцерківської торгово-заготівельної бази;
2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Маріта”

про
визнання недійсним договору та виселення

та за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Маріта”

до
Київської обласної спілки споживчих товариств

про
визнання добросовісним набувачем та визнання права власності

За участю представників сторін:

від позивача:
Сименок О. Д. –дов. в справі

від відповідача-1:
не з'явився

Від відповідача-2:
Усенко В. М. –дов. в справі
Кісілевич М. М. –дов. в справі
Квіцинська М. В. –дов. в справі

Ухвалою Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Маріта” була прийнята до провадження, її розгляд призначений на 03.04.2007 року.

Ухвалою Заступника Голови Вищого господарського суду України від 04.04.2007 року відхилений відвід колегії суддів, заявлений представниками відповідача-2 ТОВ “Маріта”.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.04.2007 року розгляд касаційної скарги призначений на 27.04.2007 року.

Представники відповідача-2 в судове засідання 27.04.2007 року не з’явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені заздалегідь належним чином. Оскільки ухвалою Вищого господарського суду України явка представників сторін обов’язковою не визнавалася, додаткові документи від сторін не витребувались, з врахуванням особливостей розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, колегія суддів вважає, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75, 1115 ГПК України.

За згодою представників позивача та відповідача-2 в судовому засіданні 27.04.2007 року було оголошено вступну і резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Як вбачається з матеріалів справи, Київська обласна спілка споживчих товариств звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Білоцерківської торгово-заготівельної бази та товариства з обмеженою відповідальністю “Маріта” про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.12.1998 року, укладеного між відповідачами, та про виселення відповідача-2 ТОВ “Маріта” із займаного ним складського приміщення, розташованого за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 77.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.12.2005 року по справі № 266/20-05, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.02.2006р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2006р., в позові відмовлено.

Постановою Верховного суду України від 19.09.2006 року зазначені судові рішення скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду товариством з обмеженою відповідальністю “Маріта” подана зустрічна позовна заява до Київської обласної спілки споживчих товариств про визнання добросовісним набувачем нежитлового приміщення, розташованого в м. Біла Церква по вул. Ярослава Мудрого, 63 (старий № 77), визнання за товариством з обмеженою відповідальністю “Маріта” права власності на нежитлове приміщення в м. Біла Церква по вул. Ярослава Мудрого, 63 (старий № 77) загальною площею 534 кв. м.

Зазначена зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.12.2006 року по справі № 266/20-05/10-06 (головуючий суддя Тищенко О.В., судді Короткевич О.Є., Подоляк Ю.В.) в первісному позові відмовлено повністю, зустрічний позов задоволений частково; визнано за товариством з обмеженою відповідальністю “Маріта” право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване в м. Біла Церква по вул. Ярослава Мудрого, 63 (старий № 77) загальною площею 534 кв. м. В частині визнання добросовісним набувачем спірного майна провадження у справі припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Стягнуто з Київської обласної спілки споживчих товариств на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Маріта” 128 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, місцевий суд виходив з того, що спірний договір купівлі-продажу укладений відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент оформлення угоди, позивачем був наданий дозвіл на продаж спірного майна.

Припиняючи провадження в частині позовних вимог за зустрічним позовом, місцевий суд виходив з того, що такий спосіб захисту порушеного права як визнання добросовісним набувачем є встановленням факту, а тому не підлягає розгляду в господарських судах.

Підставою для задоволення зустрічного позову в частині визнання права власності на спірне майно був висновок місцевого суду про те, що майно придбане позивачем за зустрічним позовом на підставі договору купівлі-продажу, який відповідає чинному законодавству.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2007 року по справі № 266/20-05/10-06 (головуючий суддя Сибіга О. М., судді Мамонтова О. М., Міщенко П. К.) частково задоволена апеляційна скарга Київської обласної спілки споживчих товариств, рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2006 року змінено, первісний позов Київської обласної спілки споживчих товариств задоволений частково. Визнаний недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 534 кв. м, що розташоване в м. Білій Церкві по вул. Ярослава Мудрого, 63, укладений 02.12.1998 року між Білоцерківською торгово-заготівельною базою та товариством з обмеженою відповідальністю «Маріта», стягнуто з Білоцерківської торгово-заготівельної бази на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Маріта»15360 грн. Зобов’язано товариство з обмеженою відповідальністю «Маріта»повернути Білоцерківський торгово-заготівельній базі нежитлове приміщення складу, площею 534 кв. м, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава, Мудрого, 63. Вирішено виселити товариство з обмеженою відповідальністю «Маріта»з приміщення, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 63. В задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Маріта»до Київської обласної спілки споживчих товариств про визнання права власності відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Маріта»звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій стверджує про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, і просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, рішення місцевого суду залишити без змін. До початку розгляду касаційної скарги по суті заявник надіслав суду доповнення до касаційної скарги та пояснення на відзив.

У відзиві на касаційну скаргу позивач Київська обласна спілки споживчих товариств проти доводів та вимог заявника заперечила, просить залишити постанову апеляційної інстанції без змін.

Відповідач-1 за первісним позовом Білоцерківська торгово-заготівельна база відзив на касаційну скарга не надала, що не перешкоджає її розгляду по суті.

В судовому засіданні 03.04.2007 року представниками відповідача-2 були заявлені клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з відзивом на касаційну скаргу та складання додаткових пояснень, а також про технічну фіксацію судового процесу.

Зазначені клопотання відхилені судом, оскільки з врахуванням повноважень суду касаційної інстанції в судовому засіданні суду касаційної інстанції не відбувається повний перегляд справи, не приймаються та не досліджуються нові докази, не встановлюються обставини справи, а здійснюється перевірка оскарженого судового рішення виключно на предмет правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу та доповнення до неї, відзив на касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача-2 за первісним позовом, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступного висновку.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, 02.12.1998 року між відповідачами Білоцерківською торгово-заготівельною базою та товариством з обмеженою відповідальністю «Маріта»укладений договір купівлі-продажу, за яким відповідач-2 придбав у відповідача-1 складське приміщення площею 534 кв. м, розташоване за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 77.

Постановою Правління облспоживспілки від 20.10.1998 року № 197 було надано дозвіл відповідачу-1 на продаж складського приміщення площею 534 кв. м залишковою вартістю 12,8 тис. грн., але остання повинна була бути затверджена на чергових зборах Ради облспоживспілки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на зборах Ради облспоживспілки питання про затвердження постанови правління про надання дозволу на відчуження спірного складського приміщення не розглядалося.

Не зважаючи на це, після надходження 01.12.1998 року коштів на рахунок Білоцерківської торгово-заготівельної бази в сумі 15360 грн. від відповідача-2 ТОВ «Маріта», відповідачі уклали спірний договір, який посвідчили нотаріально 02.12.1998 року.

В подальшому спірне майно було передане відповідачем-1 відповідачу-2 згідно акта прийому-передачі від 02.12.1998 року.

Проаналізувавши положення статуту позивача Київської обласної спілки споживчих товариств, статуту відповідача-1 Білоцерківської торгово-заготівельної бази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спірне майно відчужене без згоди власника майна, оскільки компетентний орган позивача –Рада –рішення з цього приводу не приймала, а Правління позивача не мало повноважень на прийняття рішень про відчуження майна позивача.

Виходячи з встановлених обставин справи, Вищий господарський суд України вважає, що суд апеляційної інстанції вірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, зокрема, ст.ст. 48, 225 ЦК УРСР, ст. 10 Закону України «Про споживчу кооперацію», ст. 4 Закону України «Про власність».

Застосовуючи двосторонню реституцію, суд апеляційної інстанції діяв відповідно до приписів ст. 48 ЦК УРСР, яка була чинною на момент укладення спірного договору, та положення якої правильно застосовані судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин.

Щодо обчислення строків позовної давності, то з цього приводу в постанові апеляційного господарського суду наведено мотивоване обґрунтування застосування строків позовної давності, початку перебігу строку позовної давності. Цей висновок зроблений на підставі оцінки наявних в справі доказів, переоцінка яких в силу приписів ст. 111-7 ГПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Виходячи з встановлених обставин справи, судом апеляційної інстанції не було допущено порушень норм матеріального права, які регулюються питання застосування строку позовної давності (ст. ст. 71, 76 ЦК УРСР).

Виходячи з наведеного, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок апеляційного господарського суду про невідповідність спірного договору зазначеним вище нормам матеріального права, а тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про визнання спірного договору недійсним з моменту укладення на підставі ст. 48 ЦК УРСР та застосування передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР наслідків недійсності угоди у вигляді двосторонньої реституції.

Суд касаційної інстанції вважає, що апеляційним господарським судом не було допущено порушень норм процесуального права під час розгляду справи та прийняття постанови. Так, судом апеляційної інстанції в повній мірі виконані обов’язкові (ст. 111-21 ГПК України) вказівки Верховного Суду України щодо дослідження та встановлення обставин, які мають значення для справи. Суд апеляційної інстанції встановив з достатньою повнотою обставини справи, необхідні для вирішення спору, послався на докази, якими обгрунтовані висновки суду та відхилені доводи сторін. Твердження заявника касаційної скарги про порушення апеляційною інстанцією положень ст.ст. 41, 42, 47, 43, 84, 107 ГПК України є помилковими.

Також суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про відмову в позові про визнання спірного договору недійсним на підставі ст.ст. 50, 57 ЦК УРСР.

Оскільки судом апеляційної інстанції було встановлено, що спірне приміщення було передане відповідачу-2, позивач за первісним позовом залишається власником спірного приміщення, відповідач-2 знаходиться в спірному приміщенні безпідставно, позовна вимога про виселення відповідача-2 також була вірно задоволена.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про відмову в задоволенні зустрічного позову в частині визнання права власності на спірне майно за відповідачем-2, оскільки недійсність спірного договору купівлі-продажу складського приміщення спростовує твердження відповідач-2 про правомірність придбання спірного приміщення та володіння ним.

Інші доводи заявника касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів справи, що згідно з ст. 111-7 ГПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

В частині припинення провадження за вимогою ТОВ «Маріта»про визнання його добросовісним набувачем, рішення місцевого суду та постанову апеляційного господарського суду не оскаржуються.

Суд касаційної інстанції вважає, що оскаржена постанова апеляційного господарського суду прийнята при повному з’ясуванні обставин справи, до спірних правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, порушень процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування судових рішень, допущено не було. За таких обставин підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду немає, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Маріта»залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2007 року по справі № 266/20-05/10-06 залишити без змін.

Головуючий суддя

О. В. Муравйов

Судді

А. Г. Полянський

Г. М. Фролова