ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.
№ 10/49-15/282

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши  у відкритому
судовому засіданні у м. Києві

за участю представника позивача:
Сколибога О.С. та представника відповідача –Литвиненко С.В.

касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства “Запорізький оліяжиркомбінат”

на постанову
від 22.11.2006

Запорізького апеляційного
господарського суду

у справі
№ 10/49-15/282

господарського суду
Запорізької області

за позовом
Комунального підприємства “Водоканал”

до
Закритого акціонерного товариства “Запорізький оліяжиркомбінат”

про
стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2003 року комунальне підприємство “Водоканал” звернулося з позовом до закритого акціонерного товариства “Запорізький оліяжиркомбінат” про стягнення з відповідача 130799,58 грн. підвищеного тарифу за понаднормовий скид забруднюючих речовин у міську каналізацію.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.01.2006 у справі № 10/49-15/282 позов задоволено. Стягнено з ЗАТ “Запорізький оліяжиркомбінат” на користь Комунального підприємства “Водоканал” 130799,58 грн. підвищеного тарифу за понаднормовий скид забруднюючих речовин у міську каналізацію.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 22.11.2006, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду від 22.11.2006, рішення суду першої інстанції від 11.01.2006, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 43, 18, 20, 22, 33, 34, 38, 101 ГПК України, ст.ст. 1, 13, 129 Конституції України, п.п. 12.15, 17.3 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, п.п. 1.7, 1.8, 2.1, 7.2, 7.12 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, п.п. 1.6, 1.7 Правил приймання стічних вод підприємств в систему міської каналізації міста Запоріжжя.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу відповідача –без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування Запорізьким апеляційним господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, на підставі укладеного між ДКП “Водоканал”, правонаступником якого є позивач по справі, та ЗAT “Запорізький оліяжиркомбінат” договору № 58 позивач в період з 01 січня по 31 грудня 2001 року забезпечував подачу води та приймання стоків в комунальну каналізацію м. Запоріжжя. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався проводити скид стоків, якість яких в контрольних точках не може перевищувати допустимі концентрації та повинна відповідати вимогам Правил приймання стічних вод підприємств в систему міської каналізації м. Запоріжжя, затверджених рішенням Запорізької міської ради № 475 від 25.11.1993.

Судами також було встановлено, що 01.02.2001 представниками ДКП “Водоканал” в присутності представника відповідача, в  порядку контролю за якістю стічних вод, які поступають в міську каналізаційну систему, були відібрані проби в чотирьох контрольних точках, про що складено акт відбору проб, а після лабораторних досліджень було встановлено перевищення допустимої концентрації забруднюючих речовин, про що зафіксовано в журналі реєстрації аналізів про роботу очисних споруд і на викидах в р. Дніпро.

Про  виявлене порушення відповідач був  сповіщений своєчасно, а листом від 07.02.2001 відповідач просив позивача не застосовувати до нього  штрафних санкцій та обмежитись лише попередженням.

Позивач листом від 30.03.2001 “Про перевищення ДК” сповістив відповідача про те, що відповідно до Правил  приймання стічних вод підприємств в систему міської каналізації м. Запоріжжя, ДКП “Водоканал” вправі пред`явити ЗАТ “Запорізький оліяжиркомбінат” підвищений тариф  за послуги каналізації в сумі 224930,72 грн., але враховуючи короткотерміновий характер скиду забруднюючих речовин і клопотання підприємства, позивач вважав за можливе обмежитись попередженням, при умові недопущення подібних випадків в подальшому та дотримання приписів зазначених Правил.

З матеріалів справи вбачається, і це було встановлено попередніми судовими інстанціями, що Запорізькою міжрайонною природоохоронною прокуратурою в листопаді 2001 року була проведена перевірка ДКП “Водоканал” та виявлені факти порушень  природоохоронного законодавства. За результатами перевірки прокуратурою внесено припис з вимогою усунути виявлені порушення.

Актом від 28.12.2001 позивач довів до відома ЗАТ “Запорізький оліяжиркомбінат”, що на підставі припису міжрайонної природоохоронної прокуратури за № 646 від 27.11.2001 підприємство “Водоканал” анулює попередження № 3926 від 30.03.2001 за фактом скиду в міську каналізацію стічних вод з підвищеним змістом хлоридів в порівнянні допустимою концентрацією, та  відповідно до  положень  п.п. 5.4, 5.5 Правил Правил  приймання стічних вод підприємств в систему міської каналізації м. Запоріжжя пред`явив відповідачу підвищений  тариф  за послуги по каналізації в сумі 130799,58 грн. У зв`язку із цим, 28.12.2001 позивач пред`явив відповідачу рахунок на суму підвищеного тарифу, який залишився останнім не  сплачений.

Вищенаведеним обставинам, які повністю відповідають наявним матеріалам справи, суди дали належну оцінку, і з урахуванням вимог ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, дійшли до правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 130799,58 грн. підвищеного тарифу за понаднормовий скид забруднюючих речовин у міську каналізацію.

Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків попередніх судових інстанцій не спростовують, суд не приймає їх до уваги і вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Запорізький оліяжиркомбінат” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.01.2006 та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 22.11.2006 у справі № 10/49-15/282 залишити без змін.

Головуючий                                                                             Остапенко М.І.

Суддя                                                                                         Харченко В.М.

Суддя                                                                                         Борденюк Є.М.