ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 квітня 2007 р.
№ 16/18

Вищий  господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Добролюбової Т.В.,
Гоголь Т.Г.,
Продаєвич Л.В.

перевіривши матеріали касаційних скарг
Закритого акціонерного товариства "Кременчуцький лікеро-горілчаний завод", м. Кременчук, Полтавська обл.

на рішення
господарського суду Полтавської області від 13.02.2007

та постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.03.2007

у справі
№ 16/18

за позовом
Українсько-Російського спільного підприємства товариство з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями "Будкомітет", м. Дніпропетровськ

до
Закритого акціонерного товариства "Кременчуцький лікеро-горілчаний завод", м. Кременчук, Полтавська обл.

про
стягнення 91387,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Подані до Вищого господарського суду України касаційні скарги не відповідають вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно з положеннями частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє рішення місцевого або постанову апеляційного господарських судів виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи зі змісту пункту 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга повинна містити вимоги особи, що подала скаргу із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права. Тобто, скаржник повинен чітко вказати які саме норми матеріального чи процесуального права порушив суд, приймаючи оскаржуване рішення чи постанову та визначити суть такого порушення.

Однак, вищезазначені норми процесуального права при оформленні касаційних скарг скаржником не враховані.

Всупереч вимогам статті 111 Господарського процесуального кодексу України скаржник в касаційних скаргах зазначає про порушення судами процесуальних норм, які регулюють загальні засади судочинства та право суду щодо витребування доказів у справі. При цьому, скаржник оспорює повноваження особи, якою підписано договір. Посилаючись і цитуючи зміст статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", скаржник заперечує проти наявних у справі доказів.

Зазначаючи про неправомірність застосування судом приписів цивільного законодавства скаржник не пов'язує ці норми з обставинами справи та не вказує у чому саме полягає суть порушення судом зазначених норм. Отже, в касаційних скаргах відсутні посилання на норми матеріального та процесуального права, які порушені судом при винесенні оскаржуваних судових актів.

Касаційна інстанція зауважує на тому, що відповідно до приписів частини 3 статті 111 3 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4, 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу в загальному порядку, тобто враховуючи вимоги статей 53, 110 зазначеного Кодексу.

Керуючись статтями 86, 111, пунктом 6 частини 1 статті 1113, статтями 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Закритого акціонерного товариства "Кременчуцький лікеро-горілчаний завод" на рішення господарського суду Полтавської області від 13.02.2007 та на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.03.2007 у справі № 16/18 - повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий, суддя
Т. Добролюбова

Суддя
Т. Гоголь

Суддя

Л. Продаєвич