ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,
Гончарука  П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві   касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “ЧЕРНІВЦІГАЗ” на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.02.2007р. та на рішення господарського суду Чернівецької області від 27.11.2006р. у справі за позовом Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “ЧЕРНІВЦІГАЗ” про стягнення сум

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї,  суд

У С Т А Н О В И В  :

У вересні 2006р. Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” пред’явила в господарському суді позов до ВАТ по газопостачанню та газифікації “ЧЕРНІВЦІГАЗ” про стягнення 100935,97 грн., у т.ч. 88341,65 грн. заборгованості по оплаті природного газу відповідно до умов договору від 31.03.2005р. №40/05, 4729,64 грн. пені, 6183,91 грн. штрафу, 867,99 грн. інфляційних та 812,78 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 27.11.2006р. (суддя Паскарь А.Д.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.02.2007р. (судді Мирутенко О.Л. –головуючий, Гнатюк Г.М., Кравчук Н.М.), позов було задоволено повністю.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У справі оголошувалась перерва з 23.05.2007р. на 30.05.2007р.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 526, 525, ч.2 ст. 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 31.03.2005р. між сторонами був укладений договір №40/05 (далі –Договір) про реструктуризацію заборгованості відповідача в сумі 2 120 199,90 грн., яку останній зобов'язався сплачувати протягом 120 місяців з моменту підписання договору щомісячно до 1-го числа кожного місяця рівними частинами по 17 668,33 грн.

Відповідач свої зобов'язання виконав частково, провівши оплату заборгованості лише у квітні-грудні 2005 року та січні-березні 2006 року у сумі 212 019,96 грн., заборгувавши позивачу 88 341,65 грн.

Дану заборгованість відповідач не заперечував.

Крім того, пунктом 6 Договору сторони встановили, що у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем Договору, останній сплачує позивачу, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ), а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Що ж стосується посилання скаржника на пункт 3.7 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливо-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 року № 2711-ІУ, то суд прийшов до підставного висновку, що вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вона стосується виключно виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо підприємств ПЕК, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" на строк участі таких підприємств у процедурі погашення заборгованості, тобто підлягає застосуванню лише на стадії виконання судового рішення, що набуло законної сили.

Суд обґрунтовано звернув увагу на зазначені обставини, доказам по справі в їх сукупності, у порядку виконання вимог ст. 43 ГПК України, дав правильне юридичне обґрунтування і прийшов до вірного висновку про задоволення заявленого позову.

Правильно з таким вирішенням спору погодився і суд другої інстанції.

Саме ж по собі незазначення в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 08.02.2007р. та в оскаржуваній постанові про зміну складу колегії суду, з огляду наявності в матеріалах справи розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 05.02.2007р., не є порушенням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги та доповнення до касаційної скарги не спростовують законності і обґрунтованості ухвалених судових рішень.

Керуючись  ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 - 11112 Господарського  процесуального  кодексу  України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “ЧЕРНІВЦІГАЗ” залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.02.2007р. та рішення господарського суду Чернівецької області від 27.11.2006р. без змін.

Головуючий                                                                                    В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

П.Гончарук