ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2007 р.
№ 15-28/192-05-4468

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційне подання

Заступника прокурора Одеської області

на постанову
від  06.09.05 Одеського апеляційного господарського суду

у справі
№ 15-28/192-4486  господарського суду  Одеської  області

за позовом
Авіакомпанії “Південні авіалінії” у вигляді ТОВ

до
Одеської митниці
Головного управління Державного казначейства України в Одеській області

про
відшкодування матеріальних збитків в сумі 32 319,21 грн.

у справі взяли участь представники

від Генеральної Прокуратури України: прокурор відділу Івченко О.А., посв.№218;

позивача: не з’явилися

відповідача: Фанін О.В. довір. №24/27-01/1168 від 27.02.07

ВСТАНОВИВ:

Телеграфне клопотання Авіакомпанії “Південні авіалінії”  про відкладення розгляду справи колегією суддів відхилено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2006 справа була направлена на новий розгляд для з’ясування обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.10.2006 в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків в сумі 32319 грн. 21 коп. відмовлено з тих підстав, що  затримка літака під митним контролем відбулася з вини позивача (суддя В. Петров).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.01.2007 рішення суду від 12.10.2006 скасовано. Стягнуто з Одеської митниці через Головне управління Державного казначейства України в Одеській області на користь позивача 32319 грн. 21 коп.  відшкодування шкоди, завданої позивачу з вини митниці. Апеляційний суд дійшов висновку, що дії митниці по затримці літака під митним контролем були неправомірними (колегія суддів: О. Лавренюк, Я. Савицький, О. Журавльов).

В касаційному поданні заступник прокурора Одеської області просить скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду. Прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції прийняв постанову з порушенням норм матеріального права. Відповідно ст. 282 Митного кодексу України декларант зобов’язаний надати при проведенні митного оформлення сертифікат находження товару, оскільки в інших документах, поданих митниці, не містилось відомостей про країну походження товару. Судом не враховано, що митниця діяла в межах прав, наданих їй ст. 283 Митного кодексу України. Поза увагою суду залишена ст. 279 цього ж кодексу. Висновки суду не відповідають ст. 284 МК України, де зазначено, що неподання належним чином оформленого сертифіката чи відомостей про походження товару не є підставою для відмови у митному оформленні та випуску товару з метою його переміщення через митний кордон України. Митниця, керуючись ст. ст. 277-284 МК України, обгрунтовано прийняла рішення № 683 про визначення країни походження товару, як невідомої. Це передбачено п. 8.6 наказу Держмитслужби України № 864 від 28.12.1999, зареєстрованому в Мінюсті України 27.12.2000 за                 № 50/4271.

Чинним законодавством не виключається можливість подальшого декларування товару з наданням сертифікату його походження. Але судом не врахована спеціальна процедура відновлення режиму найбільшого сприяння або преференційного режиму. Режим відновлюється після звернення декларанта про перегляд раніше прийнятого рішення у зв’язку з отриманням сертифіката. По заяві позивача митниця прийняла нове рішення № 52 від 17.02.2005 про визнання країни походження товару як України.

В порушення зазначеної процедури, без врахування рішення митниці № 683 від 31.12.2004, позивач 14.01.2005 подав для митного оформлення нову ВМД № 500030000/5/000107, в якій товар задекларований, як товар, країною походження якого є Україна. Крім цього, ВМД від 14.01.2005 мала помилки в графі 44, а саме –за кодом документа “6008” було вказано невірний реєстраційний номер довідки про стан відшкодування ПДВ. І тільки після звернення позивача з листом від 17.02.2005 № 194 про перегляд рішення № 683 у зв’язку з отриманням  сертифіката походження товару, митниця в той же день прийняла нове рішення № 52 про визнання країни походження товару як України.

Оскільки позивач заявив літак до митного оформлення з наданням векселя на суму ПДВ, то право на відшкодування ПДВ з бюджету підприємства-імпортери підтверджують довідкою, форма і порядок надання якої визначені наказом ДПА України від 02.08.2004 № 444. Судом не було враховано, що ця довідка є дійсною протягом 5 днів з дня її видачі. Для поновлення довідки платник повинен звернутися до Державної податкової інспекції з повторним запитом. Довідка вважається недійсною до закінчення 5-ти денного терміну у разі зміни у бік зменшення суми податку на додану вартість, яка підлягає  відшкодуванню платнику податку.

Порядок № 444 передбачає, що про настання зазначеної обставини податкова інспекція, яка видала таку довідку, оперативно, засобами електронного зв’язку надсилає інформацію Державній митній службі, яка інформує регіональні митниці про  визнання довідки недійсною. Відомості довідки про стан експертного відшкодування з ПДВ від 11.01.2005 не було підтверджені ДПА в Одеській області. Але апеляційним судом при винесенні постанови не був врахований спільний наказ Держмитслужби України  та ДПА України від 08.07.2004 № 494/383 “Про затвердження порядку обміну інформацією щодо обігу, обліку та погашення податкових векселів для забезпечення звірки”, зареєстрований в Мінюсті 22.07.2004 за № 912/9511, що має своєю метою недопущення безпідставного надання пільг особам, які не мають на це право.

Висновок суду, що протягом з 24.12.2004 до 18.02.2005 митниця неправомірно відмовляла позивачу в проведенні митного оформлення літака протирічить доказам у справі, встановленим обставинам, зокрема тому, що картка відмови позивачеві не надавалась, а надані до митного оформлення ВМД були анульовані за заявою декларанта. Матеріалами справи вина митниці не доведена. Припис прокуратури Одеської області від 05.02.2005 митницею не оскаржено у зв’язку з тим, що 17.02.2005 позивач надав всі необхідні для проведення митного оформлення документи і 18.02.2005 було проведено митне оформлення літака.

Крім цього судом апеляційної інстанції порушені норми процесуального права, зокрема ст. 101 Господарського процесуального кодексу України. Позивач просив стягнути збитки з другого відповідача Управління Держказначейства в Одеській  області, однак суд апеляційної інстанції самостійно змінив вимоги позивача, які не були заявлені ні в першій, ні в апеляційній інстанції, постановивши “стягнути з Одеської митниці через Головне управління Держказначейства України в Одеській області” збитки на користь позивача.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне подання заступника прокурора Одеської області   підлягає задоволенню  з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

01.11.2004р. між болгарською Авіаційною компанією AIR COMPANY  VIVANT AIR LTD  (продавець) та українською Авіакомпанією „Південні авіалінії" (покупець) укладено  контракт № 40, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купує пасажирський  літак АН-24 1970 року випуску.

24.12.2004 року Авіакомпанія „Південні авіалінії" звернулась до Чорноморської  регіональної митниці з документами для митного оформлення повітряного судна АН-24 заводський № 07306503, придбаного позивачем за зовнішньоекономічним контрактом від 01.11.2004 р.

Однак, 31.12.2004 року рішенням № 683 в митному оформленні літака із застосуванням  пільгової ставки ввізного мита Чорноморською регіональною митницею позивачу відмовлено на тій підставі, що авіакомпанією не наданий сертифікат походження товару,  у зв’язку з чим країна походження   задекларованого товару визначена як невідома.

Позивач  задекларував у графі "31"  ВМД від 24.12.2004 року                              № 500030000/4/005275 інформацію про виробника повітряного судна з місцезнаходженням останнього у м. Києві. Так, у формулярах на літак і документі Державіаслужби України під назвою "Сповіщення про надання державного і реєстраційного знаків повітряному судну" № РН 2478, що супроводжували літак  і які згідно ч.2 п. 5 вищевказаного Порядку визначення країни походження товару, що переміщується через митний кордон України, є додатковими відомостями про країну походження товару, зазначено  місто виготовлення літаку –Київ (Київський державний авіаційний  завод).

При цьому відповідно ст. 277 Митного кодексу України країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Оскільки літак був зданий в експлуатацію в 1970 році, а у 1970 році                    м. Київ, яке розташоване на території України, дійсно було столицею УРСР, а УРСР входило до складу СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, то відповідно до ч. 1 ст. 279 Митного кодексу України якщо у виробництві товару беруть участь дві або більше країн, походження товару визначається згідно з критерієм достатньої переробки.

Зазначений літак був зданий в експлуатацію у 1970 році, тому є всі підстави вважати, що за такий значний час експлуатації літак неодноразово ремонтувався, що могло вплинути на , визначення країни його походження.

Так, додаткові відомості про товар, які були додані позивачем до вказаної ВМД, містять розбіжності, а саме: формуляр 1970 року визначає тип літака як „АН-24", а „Сповіщення про надання державного і реєстраційного знаків повітряному судну" № РН 2478 видано на літак типу „АН-24Б". Додання в процесі експлуатації до назви типу літака літери „Б" може свідчити про факт зміни характеристик літака внаслідок переробки, що могло потягнути за собою зміну країни походження товару.

В зв'язку з цим 24.12.04 до сектору визначення походження товару відділу митних  платежів від начальника вантажного відділу м/п "Одеса-аеропорт" надійшов запит щодо визначення країни походження товару “літак АН-24 1970 року виготовлення”  задекларованого у ВМД                                               № 500030000/4/005275.

Відповідно до ст. 283 МК України товар не вважається таким, що походить з відповідної країни, доти, доки митні органи у випадках, встановлених цим Кодексом, не одержать належним чином оформлений сертифікат про походження товару або затребувані ними додаткові відомості.

Крім того, відповідно до п. 8.6 наказу Держмитслужби України від 28.12.1999 р. № 864 „Про затвердження Положення про відділ митних платежів регіональної митниці, митниці прямого підпорядкування, митниці", зареєстрований   в   Міністерстві   юстиції  України" 27.12.2000 р. за                     № 50/4271, рішення митного органу про визначення країни походження товару є обов'язковим при митному оформленні товару.

Більш того, як встановлено судом, згідно Загальносоюзного класифікатору країн світу і територій код України за часів Радянського Союзу, як і СРСР був 589, а не 804, як зазначає позивач.

14.01.2005 року позивач вдруге звернувся до митного органу з новою ВМД № 50030000/5/000107 з метою оформлення вказаного літака і надав відповідачу документи, в числі яких був сертифікат походження товару               № 013 від 03.12.2004 р. з зазначенням в ньому країною походження товару -Україна.

Проте, ВМД від 14.01.2005 р. мала помилки в графі 44, а саме за кодом документу „6008" було вказано невірний реєстраційний номер Довідки про стан відшкодування з ПДВ, що суперечить наказу ДМСУ № 307 від 09.07.1997 р. „Про затвердження Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації" та наказу ДМСУ № 380 від 30.06.1998 „Про затвердження Порядку заповнення граф вантажної митної декларації відповідно до митних режимів експорту, імпорту, транзиту, тимчасового ввезення (вивезення), митного складу, магазину безмитної торгівлі".

Згідно наказу Державної митної служби України від 24 квітня 1999 року  № 239 в усіх випадках відмови у пропуску на митну територію України чи митному оформленні товарів та інших предметів, пред'явлених до митного контролю митному органу України підприємством або перевізником, що самостійно декларує товари, чи особою, уповноваженою на декларування, заповнюється картка відмови у пропуску на митну територію України чи митному оформленні товарів та інших предметів з відривним талоном відмови у пропуску на митну територію України чи митному оформленні товарів та інших предметів.

Проте, така картка відмови не надавалась. Більш того, надані позивачем до митного оформлення ВМД були анульовані за заявою декларанта, оскільки декларант позивача Нечай А.Д. вперше здійснював митне оформлення повітряного судна, тому допускав численні помилки при заповненні поданих ВМД, зокрема, як зазначено вище, було вказано невірний реєстраційний номер Довідки про стан відшкодування з ПДВ.

Також, як встановлено судом, відомості Довідки про стан експортного відшкодування з ПДВ від 11.01.2005 р. так і не були підтверджені ДПА в Одеській області.

Крім того, обґрунтованим є зазначення відповідача про те, що оскільки вищевказаний літак позивач заявив до митного оформлення з наданням векселя на суму ПДВ, то він був зобов'язаний виконати всі передбачені для цього вимоги.

Таким   чином,   значний  термін   знаходження  літака   під  митним   контролем   був спричинений саме з вини позивача, а не відповідача. Крім того, позивач надав всі  необхідні для проведення митного оформлення документи   17.02.2005  р., а 18.02.2005 р. відповідачем було проведено митне оформлення вищевказаного літака.

При повторному перегляді справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при наявності таких фактів, як рік випуску літака АН-24 1970 рік (за часів СРСР) Київським державним авіаційним заводом і розбіжностей у назві літаку: в формулярі “АН-24” та в сповіщенні “АН-24Б”, що є підставою для припущення можливої  переробки літака, у митниці були відсутні підстави виносити рішення № 683 про визнання країни походження товару, як невідомої.

Колегія суддів вважає, що цей висновок не грунтується на законі.

Митний Кодекс України спрямований на забезпечення (серед іншого) захисту економічних інтересів України. В ст. 276 цього кодексу зазначено, що країна находження товару визначається з метою застосування тарифних та нетарифних заходів регулювання ввезення товару на митну територію України.

Ст. 282 МК України дає право митному органу вимагати подання сертифіката про походження товару при наявності достатніх підстав вважати, що декларуються недостовірні відомості про походження товарів, або в документах, які подаються до митного оформлення немає відомостей про походження товару. При зазначених вище обставинах, встановлених судами, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що митниця мала право вимагати надання сертифікату.

Відповідно постанові КМУ № 1864 від 12.12.2002, яким затверджений Порядок визначення країни походження товару, що переміщується через митний кордон, декларант визначає країну походження товару на підставі сертифіката про походження товару, подання якого є обов’язковим у випадках, передбачених Митним кодексом України. Визначення країни походження товару,  під час вирішення спірних питань, здійснюється митним органом у термін, що не перевищує 10 календарних днів. Відповідно п.7 Порядку........ за відсутності належним чином оформленого сертифіката чи додаткових відомостей про походження товару, країна походження визнається невідомо. Такі товари пропускаються митним органом за умови оплати мита за повними ставками.

З обставин, встановлених судами, вбачається, що відповідач 31.11.2004  рішенням № 683 обгрунтовано визнав країну походження товару як невідома.

З наведеного слідує, що оформлення товару по ВМД                                     № 500030000/4/005275 було здійснено митним органом у встановлені строки (8 днів).

Як встановили попередні суди, позивач не став переміщати товар по ВМД № 500030000/4/005275.

14.01.2005 позивач вдруге звернувся до митного органу з новою ВМД № 500030000/5/000107 з метою оформлення літака і надав митному органу сертифікат походження товару № 013 від 03.12.2004 з зазначенням в ньому країни походження товару –Україна.

Апеляційним судом не встановлено з чиєї  вини сертифікат № 013 від 03.12.2004 не був наданий митному органу 24.12.2004 при  ВМД                            № 500030000/4/005275 і з чиєї вини літак був під митним оформленням з 31.12.2004 по 14.01.2005 (т.1, арк. 40).

Подаючи 14.01.2005 другу ВМД позивач надав рішення митного органу № 683 від 31.12.2004, яке, відповідно до вказаного вище Порядку,  є обов’язковим для митних органів на протязі 3 років з дня його прийняття, якщо рішення не відкликано або його дію не припинено. Як встановлено судом першої інстанції, товар в ВМД № 500030000/5/000107 був задекларований без врахування рішення № 683 від 31.12.2004 і ВМД мала помилки в заповненні деяких граф.

Прийняття митницею рішення про відкликання попереднього рішення про країну походження товару не перешкоджає повторному зверненню заявника з письмовою заявою до митного органу про прийняття нового рішення відповідно до діючого Порядку.....

В касаційному поданні прокурора зазначено та судом першої інстанції встановлено, що всі необхідні для проведення митного оформлення літака документи були подані позивачем 17.02.2005. Враховуючи все вищевикладене, цей факт судом апеляційної інстанції не спростовано.

Натомість судами встановлено, що відповідач не відмовляв позивачу в митному оформленні товару, а позивач 18.02.2005 подав іншу ВМД                № 500030000/5/452 (т.1 арк. 30), заповнену відповідно рішення відповідача     № 52 від 17.02.2005 про припинення дії рішення № 683 від 31.12.2004. За таких обставин суд апеляційної інстанції безпідставно дійшов висновку, що позивачем доведена вина відповідача у затримці оформлення літака. На підтвердження викладеного слід звернути увагу на Порядок визначення країни походження товару № 1864 зі змінами від 28.10.2004, де вказано, що рішення про припинення дії попереднього рішення про країну походження товару набирає чинності з дня ухвалення попереднього рішення (тобто з 31.12.2004). Усі додаткові витрати, пов’язані з підтвердженням заявленої країни походження товару, несе декларант (п.8, 82).

Однією з умов цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду є безпосередній причинний зв’язок між шкодою і неправомірними діями особи, що її завдала. Проте, апеляційним судом факт безпосереднього причинного зв’язку між заявленою позивачем до стягнення сумою шкоди і неправомірними діями митних органів на підставі сукупної оцінки наявних у справі доказів не встановлено.

Встановлені судами факти свідчать про наявність вини позивача, але при задоволенні позову суд апеляційної інстанції не враховував ступінь вини позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного суду є необгрунтованою і винесеною з неправильним застосуванням діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, зокрема ст. 277-284 Митного кодексу України.

Заслуговують на увагу і доводи прокурора про порушення вимог                ст. 101 Господарського процесуального кодексу України. З матеріалів справи вбачається, що не зважаючи на вимоги ст. 1173 ЦК України і залучення у справу Управління державного казначейства в Одеській області, при повторному розгляді справи позивач позовні вимоги не змінював. Позовні вимоги позивач змінив в тексті апеляційної скарги і просив стягнути завдану шкоду з другого відповідача –УДК в Одеській області.

Дослідивши доводи касаційного подання прокурора, касаційна інстанція дійшла висновку, що законним і обгрунтованим доказом у справі є рішення суду першої інстанції, а висновки апеляційного суду щодо неправомірних дій відповідача не грунтуються на нормах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Зважаючи на викладене постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання заступника прокурора Одеської області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.01.2007 скасувати, а рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2006 у справі № 15-28/192-05-4468  залишити без змін.

Головуючий , суддя                                                             В. Овечкін

Судді:                                                                                      Є.Чернов

В.Цвігун