КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2007                                                                                           № 14/169

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Корсака В.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Войновська Н.М. - за довіреністю,

від відповідача - Коцюба Г.М. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланіт - IV Кабельні системи"

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.05.2007

у справі № 14/169

за позовом                               Закритого акціонерного товариства "Планета-буд"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланіт - IV Кабельні системи"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 45253 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2007 року ЗАТ “ Планета-буд” звернулося з позовом до  ТОВ “ Ланіт- 1У Кабельні системи “ про  стягнення  45 253 грн.

Рішенням господарського суду  м.Києва від 30.05.2007 року по справі №14/169 позов  задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ТОВ “ Ланіт-1У Кабельні системи” на користь ЗАТ “ Планета – буд “  основного боргу в сумі 45253 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 452 грн. 53 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу в сумі 118 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ “ Ланіт-1У звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 30.05.2007 року  скасувати, посилаючись  на  порушення  господарським  судом  норм матеріального та процесуального права, неповне  встановлення  обставин, що мають  значення  для  справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, ТОВ “Ланіт-1У Кабельні системи “ посилається, зокрема, на пропуск  позивачем строку позовної давності.

Позивачем не  надано відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши  пояснення представників сторін,  колегія встановила наступне.

09.06.2003 року позивач платіжним дорученням № 2439 перерахував відповідачу 45 253 грн.

Встановлено, що  відповідач не заперечує  проти отримання зазначених коштів. В наданому до місцевого суду відзиві на позов відповідач  зазначав, що  в червні 2003 року  ТОВ  “ 1У Кабельні системи “ було зроблено пропозицію ЗАТ “ Планета-буд” укласти контракт на поставку матеріалів для створення цих систем пожежної та охоронної сигналізації, системи відео спостереження та створення цих систем. До ЗАТ “ Планета – буд “ було надіслано два екземпляри контракту, підписаних з боку ТОВ “ 1У Кабельні системи “.    ЗАТ “ Планета- буд” не повернув йому один екземпляр контракту, однак, згідно п. 2.1.1. Контракту здійснив передоплату платіжним дорученням № 2439 від 09.06.2003 року в сумі 45 253,00 грн.

В призначенні платежу  даного платіжного доручення вбачається, що  призначенням платежу  є передоплата за Контрактом № ПО206/2003 від 04.06.2003 року за матеріали та роботи по створенню системи пожежної та охоронної сигналізації.

З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що  Контракт   № ПО206/2003 від 04.06.2003 року сторонами укладено не було. Сторонами також не надано  доказів виконання робіт за контрактом. В подальшому між сторонами не було усних домовленостей щодо укладення  якихось угод чи правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України  зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Стаття  11  ЦК України передбачає, що підставами   виникнення      цивільних    прав   та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Колегія суддів зазначає, що викладені вище  обставини свідчать про те, що у сторін не виникли  права та обов”язки  щодо контракту № ПО 206/2003 від 04.06.2003 року чи іншого правочину.

Крім  того, колегія суддів вважає, що  з урахуванням зазначених норм чинного законодавства  дії   сторін у даному  спорі не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.

Відповідно до ч. І ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно  від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна,  потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Колегія  суддів вважає, що позивачем доведено  факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 45 253,00 грн. без достатньої правової підстави .

Однак, колегією суддів встановлено, що позивач звернувся з даним позовом з пропуском строку позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 71 ЦК  України ( в редакції  1963 року ) , яка діяла в період виникнення правовідносин  між сторонами, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність ) встановлюється в три роки .

1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України.

Згідно з п.6 Прикінцевих та перехідних положень  зазначеного Кодексу правила  Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк  пред”явлення  яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим  Кодексом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України ( в редакції  2003 року ) позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня  після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов”язано його початок.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлено, що позивачем  грошові кошти були перераховані відповідачу 09.06.2003 року платіжним дорученням № 2439. Як зазначалось вище, Контракт № ПО206/2003 від 04.06.2003 року, на виконання якого були розраховані дані кошти, укладено не було, тобто між сторонами не склались відповідні правовідносини.  Сторонами з метою задіяння даних коштів інші усні та письмові правочини також не укладались.

Згідно з пунктом 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки,  установлені законодавством України.

Відповідно до ст. 6 Указу Президента України від 16.03.1995 року № 227 “ Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України” помилково зараховані на рахунки підприємств кошти вони мають повертатися платникам у 5-денний термін.

Тобто,  безпідставно перераховані позивачем відповідачу грошові кошти підлягали поверненню  позивачу протягом 5 днів з моменту їх отримання ним, а саме до 14.06.2003 року.

Колегія суддів вважає, що позивач, дізнавшись про неукладення  Контракту № ПО 206/2003 від 04.06.2003 року, з метою якого були перераховані  спірні грошові кошти, через 5 днів  після перерахування відповідачу коштів міг дізнатися про порушення свого права, а саме,  про безпідставність чи про помилковість їх перерахування. Позивач не міг не знати про це своєчасно, оскільки в Товаристві ведеться бухгалтерський облік, перебуває під контролем кожна перерахована іншій юридичній особі сума коштів, і як мінімум щорічно провадиться звітність.

Таким чином, як  вбачається з викладеного, позивач звернувся з позовом до місцевого суду  14 березня 2007 року, тобто  за спливом строку, передбаченого ст. 71 ЦК України ( в редакції 1963 року ) та ст. 257 ЦК України ( в редакції 2003 року ).

Матеріали справи свідчать про те, що  позивач навіть з листом-вимогою  про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 45 253 грн.  звернувся до відповідача вже з пропуском строку, а саме 02.02.2007 року ( а.с. 11 ).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України  позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В наданому місцевому суду відзиві відповідач зазначав про сплив позовної давності щодо повернення спірних коштів позивачу, що колегія суддів розцінює як висловлення  бажання відповідача щодо застосування судом позовної давності ( а.с. 51 ).

Частина 3 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, в позові  ЗАТ “ Планета – Буд “ слід відмовити з  підстав пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів також зазначає, що є помилковим посилання місцевого суду на положення ст. 530 ЦК України, яка передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його  виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний від дня пред'явлення вимоги, якщо обов”язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства, оскільки між сторонами не укладено жодного правочину і, відповідно,  між ними не виникли зобов”язання у розумінні  глави 48 Цивільного кодексу України. Тому мають бути застосовані загальні правила позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  ТОВ “ Ланіт-1У Кабельні системи “ підлягає задоволенню,  рішення Господарського суду м. Києва від 30.05.2007 року – скасуванню, а в позові слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ Ланіт-1У Кабельні системи “ задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 30.05.2007 року скасувати.

3.В позові Закритого акціонерного товариства “ Планета- буд “ відмовити.

4. Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Планета - буд" (04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, 32 - Б, ідентифікаційний код 25638927, р/р 601 в КФ ВАТ "УБРГЇ", МФО 320746)  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланіт - IV Кабельні системи" (01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі, 22 - А, ідентифікаційний код 247286()5, р/р 742 в ТОВ   “Український  промисловий  банк" , м.  Київ,  МФО 321228, витрати по сплаті державного мита в сумі 452 грн. 53 коп. та в сумі  226 грн. 27 коп.

5. Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ.

6. Матеріали справи  направити Господарському суду м.Києва.

Головуючий суддя

Судді