АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2007
№ 40/38

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:                                          Малетича  М.М.

Студенця  В.І.

при секретарі:                     Солонець К.В.

За участю представників:

від позивача -Гулак О.Б., довіреність б/н від
22.01.2007 р.,

Гулак М.В., директор,

від відповідача -ОСОБА_2, довіреність НОМЕР_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
05.02.2007

у справі № 40/38 (Смірнова Л.Г.)

за позовом                               ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Стрім"

до                                                   Суб"єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1

про
витребування майна та стягнення збитків в сумі 50000,00 грн.

Суть рішення і скарги:

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Виробничо - комерційна фірма “Стрім” (надалі - ТОВ “ВКФ
“Стрім”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до
Суб”єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 (надалі - СПД
ОСОБА_2, Відповідач) про витребування майна та стягнення збитків в сумі 50
000,00 грн.

Рішенням господарського суду м.
Києва від 05.02.2007р. у справі № 40/38 позов ТОВ “ВКФ “Стрім” було задоволено
частково, а саме: зобов”язано СПД - фізичну особу ОСОБА_2 повернути ТОВ “ВКФ
“Стрім” протягом 5 днів з моменту набрання рішенням законної сили, майно, а
саме: різограф СR 1610 вартістю 10750,00 грн., пристрій кольорового друку Саnon
СР 660 вартістю 16 000,02 грн., столи письмові в кількості 4 шт., вартістю 2
323,39 грн., підставки під блок в кількості 2 шт., вартістю 199,80 грн.,
гільйотину Ideal 3905, вартістю 3 300,02 грн., стаплер Skre-ring вартістю
665,00 грн., різак вартістю 526,68 грн., монітор “Viewsonik V 655 IS”
вартістю  800,00 грн.,системний блок
“Реntium II” вартістю 2 150,00 грн., крісло чорне вартістю 200,00 грн., стільці
сірі в кількості 3 шт., вартістю 108,00 грн., а також стягнуто з Відповідача на
користь Позивача витрати по сплаті державного мита в розмірі 370,23 грн. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 50,20
грн.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням, представник Відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.02.2007р. у
справі № 40/38 та припинити провадження по справі, у зв”язку з тим, що
Відповідач є фізичною особою, а тому даний спір, відповідно до ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України, не підлягав вирішенню в господарському суді.

Позивач, письмового відзиву на
апеляційну скаргу не надав, однак його представник в судовому засіданні
заперечував в задоволенні апеляційної скарги та вважав, що рішення господарського
суду міста Києва від 05.02.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і
таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це
рішення без змін, а подану на нього апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський
апеляційний господарський  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, ТОВ “ВКФ “Стрім”
звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до СПД - фізичної особи
ОСОБА_2 про витребування майна, переданого на відповідальне зберігання та
стягнення збитків в сумі 50 000,00 грн. і рішенням господарського суду м. Києва
від 05.02.2007р. у справі № 40/38 позов було задоволено частково, а саме:
зобов”язано СПД - фізичну особу ОСОБА_2 повернути ТОВ “ВКФ “Стрім” протягом 5
днів з моменту набрання рішенням законної сили, майно, а саме: різограф СR 1610
вартістю 10750,00 грн., пристрій кольорового друку Саnon СР 660 вартістю 16
000,02 грн., столи письмові в кількості 4 шт., вартістю 2 323,39 грн.,
підставки під блок в кількості 2 шт., вартістю 199,80 грн., гільйотину Ideal
3905, вартістю 3 300,02 грн., стаплер Skre-ring вартістю 665,00 грн., різак
вартістю 526,68 грн., монітор “Viewsonik V 655 IS” вартістю  800,00 грн.,системний блок “Реntium II”
вартістю 2 150,00 грн., крісло чорне вартістю 200,00 грн., стільці сірі в
кількості 3 шт., вартістю 108,00 грн., а також стягнуто з Відповідача на
користь Позивача витрати по сплаті державного мита в розмірі 370,23 грн. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 50,20
грн.

Приймаючи вказане рішення суд
першої інстанції, зокрема, виходив з того, що вимоги Позивача щодо зобов”язання
Відповідача повернути йому майно, яке було передано останньому на відповідальне
зберігання державним виконавцем Державної виконавчої служби у Голосіївському
районі міста Києва по акту НОМЕР_2, є обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Водночас, вимоги Позивача щодо
стягнення з Відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 50 000,00грн.,
судом першої інстанції було визнано такими, що задоволенню не підлягають,
оскільки Позивачем не було надано суду належних доказів, які б підтверджували
суму розмір збитків, заявлених до стягнення.

У зв”язку з цим, колегія суддів
Київського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками
місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи,
29.04.2006р. Державною виконавчою службою у Голосіївському районі міста Києва
на підставі наказу господарського суду міста Києва №39/141 від 25.04.2005р.
було відкрито виконавче провадження про стягнення з Позивача на користь
Відповідача боргу в сумі 32 608,00 грн.

На виконання вищезазначеного
наказу, державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та
проведено опис майна Позивача, яке було передано Відповідачеві на відповідальне
зберігання, що підтверджується актом опису та арешту цього майна НОМЕР_2.

Однак, в наступному, постановою
Вищого господарського суду України від 12.07.2006р. рішення господарського суду
міста Києва від 07.04.2005р., на виконання якого і було видано вказаний наказ №
39/141 від 25.04.2005р., було скасовано, у зв”язку з чим, постановою державного
виконавця від 25.08.2005р. було закінчено виконавче провадження у справі.

У зв”язку з цим, листом Державної
виконавчої служби у Голосіївському районі міста Києва № 339/5-10 від
03.08.2006р. Відповідачеві було запропоновано повернути Позивачу описане майно,
проте вищезазначений лист Відповідачем було залишено без задоволення.

Разом з тим, ст. 387 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що власник має право
витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Крім того, ст. 1212 ЦК України
передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов”язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов”язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В даному випадку, оскільки
виконавче провадження, в процесі якого здійснювалась передачу майна, яке
належало Позивачу, для зберігання Відповідачеві, було закінчено, через
скасування судового рішення, яке підлягало виконанню, тобто, відпала підстава,
на якій це майно перебувало на зберіганні у Відповідача, останній був
зобов”язаний повернути це майно Позивачу. Однак, майно, передане Відповідачу
для зберігання, він Позивачеві так і не повернув.

У зв”язку з цим, судова колегія
Київського апеляційного господарського суду повністю погоджується з судом
першої інстанції щодо задоволення вимог Позивача в частині зобов”язання
Відповідача повернути майно Позивачу, яке було передано йому державним
виконавцем Державної виконавчої служби у Голосіївському районі міста Києва
відповідно до акту НОМЕР_2 на відповідальне зберігання.

Крім того, судова колегія повністю
погоджується і з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з Відповідача на користь Позивача збитків у вигляді упущеної
вигоди, в сумі 50 000,00грн., враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 216
Господарського кодексу України (надалі - ГК України) учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на
підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною другою ст. 217 ГК України
встановлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських
санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК
України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов”язання
або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки суб”єкту, права або законні інтереси якого
порушено. Під збитками, згідно частини другої вказаної статті розуміються
витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також
не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов”язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного
виконання зобов”язання другою стороною.

При чому, відповідно до ч. 3 ст.
225 ГК України, при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено
законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання
зобов”язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги
сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволене у
добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про
стягнення збитків.

В даному випадку, як на підставу
своїх вимог щодо відшкодування збитків, Позивач посилався на договори від 01.08.2005р.
та від 10.08.2005р. про надання поліграфічних послуг на суму 274 010,00 грн.,
згідно яких начеб-то і була упущена вигода на суму 50 000,00 грн.

Проте, вищезазначені договори
Позивачем було укладено до моменту закінчення виконавчого провадження, а саме:
до 25.08.2005р., в процесі якого Відповідачеві і було передано на зберігання
майно Позивача. Тому, укладаючи договори на надання поліграфічних послуг,
Позивач не міг розраховувати на можливість здійснювати свою діяльність на
виробничому обладнанні, яке знаходилося на відповідальному зберіганні у
Відповідача.

У зв”язку з цим, судова колегія
повністю погоджується з місцевим господарським судом про відсутність причинного
зв”язку між неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов”язань щодо
повернення майна Позивачу та спричиненням останньому збитків, а тому вимоги
щодо стягнення таких у вигляді упущеної вигоди, в сумі 50 000,00 грн. є такими,
що не підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Господарського процесуального
кодексу України (надалі - ГПК України), підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб”єкта підприємницької діяльності (надалі -
підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають
при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших
підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у
законодавстві, крім:

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України, міждержавних договорів та угод віднесено до
відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України, Рахункової платаи з питань, віднесених
законодавчими актами до їх компетенції.

Як видно з матеріалів справи, наказ
державного виконавця ДВС у Голосіївському районі міста Києва № 39/141 від
25.04.2005р., був виданий на підставі рішення господарського суду міста Києва
від 07.04.2005р. у справі, де сторонами були: юридична особа - ТОВ “ВКФ “Стрім”
(Відповідач) та СПД - фізична особа ОСОБА_2 (Позивач) і саме до останнього, як
до суб”єкта підприємницької діяльності, був пред”явлений даний позов про
витребування майна та стягнення збитків в сумі 50 000,00 грн.

У зв”язку з цим, твердження
Відповідача про те, що він є фізичною особою, а тому, відповідно до ст. 12 ГПК
України, даний спір не підлягає вирішенню в господарському суді, не приймається
до уваги і спростовується чинним законодавством.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
обов”язок доказування та подання доказів розподіляється  між сторонами виходячи з того, хто
посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Проте, в даному випадку,
Відповідачем, всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду
апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог,
заявлених в апеляційній скарзі.

За таких умов, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від
05.02.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням
обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав
встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним
обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для
скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної
скарги СПД - фізичної особи ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 12, 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 - 105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Суб”єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від 05.02.2007р. у справі № 40/38 за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо - комерційна фірма
“Стрім”  до Суб”єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про витребування майна та стягнення збитків
в сумі 50 000,00 грн.,  - без змін.

2. Справу № 40/38 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Андрієнко  В.В.

Судді
Малетич  М.М.

Студенець  В.І.

26.04.07 (відправлено)