ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
25.01.07                                                                                           Справа  № 12/295-3810
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Тернопільської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль

на постанову Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2006р.

у справі № 12/295-3810

за позовом Приватного підприємства „Септіма”, м.Тернопіль

до Тернопільської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 12.07.2006р. № /0/42835, від 04.09.2006р. № /0/56885

За участю представників сторін:

від позивача: Бабій С.А. - представник, Якимів У.М. –представник.

від відповідача: Ткач І.Я. - заст. начальника юридичного відділу.

Особам, які беруть участь у справі, права і обов’язки, передбачені ст.ст.49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України, роз’яснено. Заяв про відвід суддів не поступало.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2006р у справі № 12/295-3810 задоволено позов підприємства „Септіма”, м.Тернопіль до Тернопільської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль та визнано нечинними податкові повідомлення-рішення від 12.07.2006р. № /0/42835, від 04.09.2006р. № /0/56885.

При прийнятті постанови місцевий господарський суд виходив з того, що для віднесення відповідних сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару чи послуг до податкового кредиту платника податку, який придбав товар або отримав послуги, Законом України „Про податок на додану вартість" не передбачено умов про сплату цих сум до бюджету, а передбачено лише обов'язок платника податку надати покупцю податку накладну. Якщо ж контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Правомірність включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, а також визначення суми бюджетного відшкодування позивачем, підтверджено податковими накладними.

Скаржник, відповідач у справі, з постановою місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить постанову суду скасувати, у задоволенні позову відмовити, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу та представник позивача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, доводи позивача, наведені в запереченні на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що постанову місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, відповідачем з 23.06.2006р. по 11.07.2006р. проведена перевірка діяльності позивача, за результатами якої складемо акт від 11.07.2006р. № 13016/23-623/23591558 «Про результати виїзної позапланової перевірки ПП «Септіма»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2006 року», якою встановлено завищення заявленої до бюджетного відшкодування суми ПДВ в квітні місяці 2006 року у розмірі 10253 грн. Також відповідачем з 17.08.2006р. по 01.09.2006р. проведена перевірка діяльності позивача, за результатами якої складено акт від 01.09.2006р. № 15556/23-623/23591558 «Про результати виїзної позапланової перевірки ПП «Септіма»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень місяць 2006 року», якою встановлено завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за червень місяць 2006 року у розмірі 15833 грн.

12.07.2006р. відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № /0/42835, яким згідно з пп. «б»пп.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»на підставі акту перевірки від 11.07.2006р. № 13016/23-623/23591558 за порушення пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень місяць 2006 року в розмірі 10253 грн.

04.09.2006р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/5685, яким згідно з пп. «б»пп.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними із цільовими фондами», пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»на підставі акту перевірки від 01.09.2006р. № 15556/23-623/23591558 за порушення пп.7.2.1, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування за червень місяць 2006 року в розмірі 15833 грн.

Висновки про зменшення сум бюджетного відшкодування за квітень на 10253 грн. та червень на 15833 грн. зроблені відповідачем на підставі наступного .

Як було встановлено в ході позапланової перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2006 рік, позивачем до податкового кредиту за березень 2006 рік включено суми податку на додану вартість на загальну суму 14590 грн. згідно з податковими накладними № 114 від 156.03.2006р., № 138 від 20.03.2006р., № 144 від 27.03.2006р., які виписані ТОВ «Неос»на виконання договору купівлі-продажу від 10.10.2005р. № 10/10. Оплата за отримані товарно-матеріальні цінності ПП «Септіма»проведено у безготівковій формі по платіжних дорученнях. Суми податку на додану вартість по зазначених податкових накладних відображені в реєстрі придбаних товарів.

Відповідно до відповіді Білоцерківської ОДПІ від 19.04.2006р. № 2464 постачальником реалізованої продукції позивачу є ТОВ «ТМП-Стандарт», Відповідачем було направлено запит для проведення зустрічної перевірки по питанню взаєморозрахунків між ТОВ «Неос» та ТОВ «ТМП-Стандарт».

ДПІ у Голосіївському районі міста Києва повідомила про неможливість проведення перевірки у зв'яку з тим, що ТОВ «ТМП-Стандарт» не знаходиться за юридичною та фактичною адресою і дане підприємство передано на розшук у ВПМ ДПІ у Голосіївському районі місті Києва.

За висновками перевіряючих ненадходження податку на додану вартість бюджету від постачальника продавця (ТОВ «ТМП-Стандарт»), якому ТОВ «Неос»перерахувало суми податку на додану вартість, відповідно які отримані від ПП «Септіма», не надає права позивачу на відшкодування даних сум з бюджету.

Відтак, податковим органом зроблений висновок, що ПП «Септіма»в порушення пп.7.4,1 пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»зависило суму податкового кредиту за березень 2006 рік на 14590 грн. та відповідно з врахуванням пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону І суму бюджетного відшкодування за квітень 2006 рік на 10253 грн.

Також, в ході позапланової перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ за червень 2006 рік було встановлено, що до податкового кредиту за травень місяць позивачем включено 15833,34 грн. податку на додану вартість згідно з податковою накладною № 10 від 31.06.2006р., яка виписана ТОВ «Ракада». Як зазначає відповідач в акті перевірки, згідно з проведеного порівняння показників декларацій по ПДВ та по податку на прибуток, наведених в картці платника ТОВ «Ракада»з показниками по податкових накладних, отриманих ПП «Септіма»від ТОВ «Ракада»видно, що ТОВ «Ракада»звітувало з незначними показниками та податок на додану вартість не сплачувався до бюджету.

Враховуючи викладене, податковим органом зроблений висновок, що ПП «Септіма»в порушення пп.7.2.1, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5, пп.7.2.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»віднесло до складу податкового кредиту податкові накладні, виписані ТОВ „Ракада”, оскільки суми податку на додану вартість, віднесені до податкового кредиту і пред'явлені покупцем товарів до відшкодування з бюджету не знаходять підтвердження податковими зобов'язаннями продавця цих товарів, а податкова накладна не виконує своїх законодавчо-встановлених функцій. А тому, ПП „Септима” завищило суму податкового кредиту за травень 2006 року та відповідно, з врахуванням пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, і суму бюджетного відшкодування за червень 2006 року на 15833 грн.

Такі твердження відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та спростовуються наступним.

Відповідно до пп.1.8 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість" бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з п.1.7 ст.1 вказаного Закону податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Закон України „Про податок на додану вартість” визначає платника податку, як особу, що згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яку імпортує товари на митну територію України (п.1.3 ст.1).

Підпунктами 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладених надається виключно особам, зареєстрованим як платник податку на додану вартість, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги) та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп.7.7.1 п.7.1 ст.7 цього Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Згідно з пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків, або дата отримання податкового накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість", у редакції чинній у період здійснення спірних правовідносин,

податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. ... Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності з пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з наведених норм та того, що позивач та його контрагенти зареєстровані як платники податку на додану вартість, так як докази які б свідчили про протилежне відповідачем не надані та у матеріалах справи відсутні, а суми податку на додану вартість, віднесені позивачем до податкового кредиту у квітні, червні 2006 року, підтверджені складеними відповідно пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковими накладними № 10 від 31.05.2006р., № 114 від 15.03.2006р., № 138 від 20.03.2006р., № 144 від 27.03.2006р., № 184 від 19.04.2006р., № 163 від 04.04.2006р., враховуючи також, що сплата цих сум податку покупцем-позивачем в складі вартості товарів підтверджується платіжними дорученнями № 220 від 15.05.2006р., № 231 від 18.05.2006р., № 219 від 09.05.2006р., № 160 від 21.03.2006р., № 146 від 15.03.2006р., № 177 від 03.04.2006р. та банківськими виписками, правові підстави для зменшення позивачу податкового кредиту за квітень, червень 2006 року та відповідно бюджетного відшкодування відсутні.

Щодо посилання відповідача на несплату до бюджету податку на додану вартість контрагентом позивача, як на підставу неправомірності формування позивачем податкового кредиту та заявлення бюджетного відшкодування, то таке посилання не ґрунтується на законодавстві, а тому не заслуговує на увагу, оскільки: Закон України „Про податок на додану вартість” не ставить в залежність право на формування податкового кредиту платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету; ні Законом України "Про систему оподаткування", а ні жодним іншим нормативним актом, для платника податків не передбачено обов'язку й не надано права вимагати від іншого платника податків будь-яких відомостей, в тому числі щодо перерахування до бюджету іншим платником податків сплаченого йому ПДВ у ціні придбаного товару; при цьому податковий орган не позбавлений права донарахувати необхідну суму податку суб'єктам підприємницької діяльності –порушникам податкового законодавства –контрагентам позивача, оскільки виходячи з приписів ст.61 Конституції України, якою встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, та Закону України „Про податок на додану вартість”, несплата контрагентами позивача до бюджету ПДВ з операцій з позивачем не може впливати на результати діяльності останнього і не може бути підставою для притягнення його (позивача) до відповідальності.

Таким чином, враховуючи те, що позивач у відповідності до ч.1 ст.71 КАС України в підтвердження визначених сум бюджетного відшкодування за звітні періоди подав всі необхідні докази та документи, які вимагаються Законом України „Про податок на додану вартість", виходячи з приписів ч.2 ст.71 КАС України, за яким в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, апеляційний господарський суд дійшов висновків про відсутність правових підстав для зменшення позивачу бюджетного відшкодування за квітень, червень 2006 року та недоведеність відповідачем фактів порушення позивачем податкового законодавства, а, отже, і неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, постанова місцевого господарського суду є такою, що прийнята у відповідності до чинного законодавства України, фактичних обставин та матеріалів справи, підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Тому керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2006р у справі № 12/295-3810 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Ухвала апеляційного господарського суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.212 КАС України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Галушко Н.А.