ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2007 р.  12:30              Справа № АС-42/703-06

вх. № 14716/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Булавінова Ю.В.

представників сторін

позивача - Іващенко С.І. (дов.)

відповідача - Пазюр О.О. (дов.), Кісельова І.І. (дов.)

по справі за позовом  ЗАТ "Борова - Агро", смт. Борова Харківської області

до  Ізюмської ОДПІ Харківської області, м. Ізюм Харківської області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ЗАТ "Борова-Агро", після зміни позовних вимог, які прийняті судом просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Ізюмської ОДПІ № /0 від 25.04.2006р., № /1 від 31.07.2006р., № /2 від 28.09.2006р. в частині донарахування 31600,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що працівниками відповідача проведена планова документальна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів за період з 01.01.2005р. по 31.12.2005р., про що складений акт перевірки № 875/231/31796759/122-ДСК від 13.04.2006р.

В ході проведення перевірки встановлені порушення п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", у зв"язку з чим занижено валові доходи на 100,4 тис.грн., в т.ч. в 3 кварталі 2005р. на суму 90,3 тис.грн., в 4 кварталі 2005р. на суму 10,1 тис.грн., а також порушення п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", у зв"язку з чим занижено валові доходи на 1,2 тис.грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 25.04.2006р., згідно якого донараховані зобов"язання по податку на прибуток в загальній сумі 32800,00 грн., в т.ч. основний платіж - 25400,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 7400,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач здійснював заходи адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, але скарги позивача залишені без задоовлення, а прийняте податкове повідомлення-рішення - без змін, у зв"язку з чим відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № /1 від 31.07.2006р., № /2 від 28.09.2006р. на ту ж саме суму, що й податкове повідомлення-рішення № /0 від 25.04.2006р.

Суд зазначає, що позивач оскаржує податкові повідомлення-рішення лише в частині донарахування зобов"язань по податку на прибуток в сумі 31600,00 грн., суд розглядає позов в межах позовних вимог.

Як зазначив відповідач в акті перевірки та представник у судовому засіданні, перевіркою було встановлено, що підприємство надавало однакові послуги за різними цінами, наприклад:

у серпні 2005 року від ТОВ АПФ "Роднік" було прийнято ячмінь у кількості 539,42 тони за ціною 4,40 грн.(без ПДВ) та 75,14 тон за ціною 0,85 грн.(без ПДВ); від ФГ "Рубікон" ячмінь у кількості 5,23 тони прийнято за ціною 0,85 грн.;

у вересні 2005 року послуги по прийняттю соняшнику становили для СПД ФО Диденко В.М. 7,75 грн.(без ПДВ) за 218,83 тони; для ТОВ фірми „Шанс" за 7,16 тон по 0,85 грн. (без ПДВ);

у жовтні 2005 року послуги по прийняттю соняшнику становили 7,75 грн.(без ПДВ) для всіх поклажодавців крім СТОВ "Мальва", обсяг здавання якої становив 62,55 тони або 10,5% від загальної кількості прийнятого ячменю -595,689 тон.

У відповідності до пп.. 1.20.8. п. 1.20. ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" з метою обгрунтування рівня звичайної (договірної) ціни, визначеної підприємством у розмірі 0,85 грн. (без ПДВ) за приймання 1 тони зернових культур та соняшнику до ЗАТ "Борова Агро" був направлений письмовий запит від 27.03.2006 № 2344/10/23-039. Але, наданою відповіддю підприємством не здійснено обгрунтування рівня звичайної (договірної) ціни (лист від 31.03.2006 № 40).

З метою отримання додаткової інформації щодо рівня звичайної ціни з надання послуг з приймання зернових та соняшнику згідно пп.. 1.20.2. п. 1.20. ст. 1 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції Закону України від 22.05.97р. № 283/97-ВР зі змінами та доповненнями в ході проведення перевірки надано запит до ДП ДАК "Хліб України" Ізюмський КХП", яке надає аналогічні послуги (лист від 03.04.2006 № 2569/10/23-039). Отриманою відповіддю зазначено, що вартість послуг з приймання зернових становить 5,3 грн. за 1 тону (без ПДВ) та соняшнику - 8,3 грн. за 1 тону (без ПДВ).

Згідно пп.. 7.4.1. п. 7.4. ст.7 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції Закону України від 22.05.97р. № 283/97-ВР зі змінами та доповненнями зазначено "дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менше за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу".

Згідно пп.. 7.4.3. п. 7.4. ст. 7 вищезазначеного Закону визначено " положення пп..7.4.1. поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого ст. 10 цього Закону, або сплачують податок за іншими, ніж платник податку, ставками".

На підставі проведеного аналізу та враховуючи, що сільськогосподарські товаровиробники та суб'єкти господарської діяльності фізичні особи не є платниками податку на прибуток  на загальних умовах, послуги з приймання зерна, що надаються таким суб'єктам господарювання повинні здійснюватися за договірними цінами, але не менших за звичайні ціни на такі послуги, а саме: 4,4 грн. за 1 тону з приймання зернових та 7,75 грн. за 1 тону з приймання соняшнику.

На підставі вищевикладеного відповідачем були зроблені спірні донарахування. Відповідач вважає свою позицію обгрунтованою та проcить в позові відмовити.

Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що встановлення знижок на послуги ЗАТ "Борова-Агро" по прийманню зерна за умови відчуження (передачі іншим способом) такого зерна Зерновому складу є визначеною маркетинговою політикою Товариства, спрямованою на залучення нових клієнтів та підтримання зацікавленості власників зерна продавати зерно саме ЗАТ "Борова-Агро".

Позивач вказує, що положення типових договорів складського зберігання зерна та соняшника Товариства про надання знижок на послуги з приймання зерна за умови відчуження такого зерна є публічним і поширюється на всіх клієнтів, що виконують його умови. Згідно з умовами договорів, зазначені знижки розповсюджувалися на всіх клієнтів, однак не на весь обсяг зерна, що передавався згідно договору на зберігання, а лише на ті обсяги зерна, що відчужувалися на користь Зернового складу.

Так, від ТОВ АПФ «Роднік» було прийнято за договором складського зберігання 614, 56 тонн ячменю, з них 75,14 тонн продано на користь Товариства згідно додаткової угоди № 1 до договору складського зберігання зерна № 20-3/ЗБ/2005 від 20.07.2005р. і прийнято за ціною 0,85 грн. (без ПДВ).

Від СПД ФО Діденко В.М. було прийнято за договором складського зберігання соняшника № 4-С/ЗБ/2005 від 06.09.2005р. 218,83 тонн соняшника, на користь Товариства соняшник не відчужувався, тому і прийнято за загальним тарифом за ціною 7,75 грн. (без ПДВ) знижки не надавались.

Від СТОВ "Мальва" було прийнято за договором складського зберігання соняшника № 14 від 03.10.2005р. 62,55 тонн соняшника, з них 60,30 тонни продано на користь Товариства згідно договору купівлі-продажу № 246 від 06.10.2005р. і прийнято за ціною 0,85 грн. (без ПДВ).

Отже, всі клієнти Товариства отримували однакові знижки за однакових умов, тому ціни на приймання зерна з урахуванням знижок слід вважати звичайними.

Позивач вважає, що відповідачем не доведений факт здійснення приймання зерна  за цінами нижчими ніж звичайні.

З матеріалів справи, пояснень сторін вбачається, що позивач надає послуги щодо складського зберігання зерна, соняшника. Приймання зерна, соняшника на зберігання здійснюється за цінами: 4,4 грн. за 1 тону з приймання зернових та 7,75 грн. за 1 тону з приймання соняшнику. Однак за умови відчуження (передачі іншим способом) такого зерна Зерновому складу таке приймання здійснюється за ціною 0,85 грн. (без ПДВ) за 1 тону.

Згідно з п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" доход, отриманий платником податків від продажу товарів (робіт, послуг) пов’язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Підпунктом 7.4.3. п. 7.4. ст. 7 вищезазначеного Закону визначено, що положення п.п..7.4.1 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого ст. 10 цього Закону, або сплачують податок за іншими, ніж платник податку, ставками.

Згідно п. 1.18. Закону України №2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" звичайна ціна - ціна, визначена звичайною за правилами, встановленими Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств";

П.п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", встановлено, що звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору.  Якщо  не доведено  зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Відповідно до п.п.1.20.2 п.1.20 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" для визначення звичайної ціни товару (робіт,  послуг) використовується  інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи,  послуги)  договори  з  ідентичними  (однорідними) товарами  (роботами,  послугами)  у  співставних умовах.  Зокрема, враховуються такі умови договорів,  як кількість  (обсяг)  товарів (наприклад,  обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови  платежів,  звичайних  для  такої  операції,  а  також  інші об'єктивні  умови,  що  можуть  вплинути на ціну.  При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт,  послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не  впливає  на  ціну,  або  може  бути економічно  обґрунтована.

Підпунктом 1.20.8 п. 1.20 цієї ж статті зазначеного Закону визначено, що обов'язок  доведення  того,  що  ціна   договору   не відповідає   рівню  звичайної  ціни  у  випадках,  визначених  цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.  При  проведенні  перевірки  платника  податку податковий орган має право  надати  запит,  а  платник  податку  зобов'язаний обґрунтувати  рівень  договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Як вказує відповідач ним був направлений запит до ДП ДАК "Хліб України" Ізюмський КХП", яке надає аналогічні послуги (лист від 03.04.2006 № 2569/10/23-039), що і позивач, на який отримана відповідь, що вартість послуг з приймання зернових становить 5,3 грн. за 1 тону (без ПДВ) та соняшнику - 8,3 грн. за 1 тону (без ПДВ).

Суд зазначає, що дана відповідь не може свідчити про те, що позивачем надаються послуги за цінами нижчими ніж звичайні, оскільки відповідачем не проводився аналіз умов договорів інших підприємств, не з"ясовано чи надають інші підприємства, які надають аналогічні послуги, знижки або інші пільги клієнтам у разі продажу постачальниками зерна цьому підприємству, а  також  не досліджені інші об'єктивні  умови,  що можуть  вплинути на ціну.

Не досліджено чи економічно обґрунтовані дані ціни для підприємства, що перевіряється.

Відповідач зазначає, що підприємство позивача є єдиним підприємством у Борівському районі, яке займається зберіганням зерна. Зазначений вид діяльності не є новим на ринку збуту, тому відповідно посилання на маркетингову політику також не є обґрунтованим.

Однак, як встановлено в судовому засіданні дані знижки надавались з метою відчуження клієнтами зерна саме підприємтву позивача, оскільки споживачі мають право та можливість передати зерно на зберігання іншим підприємствам, а також реалізувати зерно іншим покупцям.

Суд вважає, що відповідачем не доведено, що  ціни, за якими надавав послуги позивач щодо зберігання зерна, соняшника, за відповідних умов продажу не відповідають   рівню  звичайної  ціни, а отже згідно п.п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" вважається, що позивач реалізовував товар за звичайними цінами, що  визначені сторонами договору.

Таким чином суд вважає неправомірним донарахування позивачу податку на прибуток в сумі 24200,00 грн.

Позивач оспорює донарахування згідно спірного рішення в сумі 32600,00грн., в т.ч. 24200,00 грн. основного платежу (1200,00 грн. визнає) та штрафні санкції в сумі 7400,00 грн., тобто штрафні санкції оспорює повністю.

Стосовно донарахування штрафної санкції суд зазначає, що відповідачем спірним рішенням позивачу донараховано основне зобов"язання по податку на прибуток в загальній сумі 25400,00 грн., в т.ч. 24200,00грн., яке оскаржується, та 1200,00 грн. за інше порушення, яке позивач не оскаржує, а також застосовані штрафні санкції в загальній сумі 7400,00 грн., в т.ч. 170,00 грн. за порушення, яке не оскаржується.

Оскільки позивач не оспорює донарахування 1200,00 грн., то відповідачем правомірно застосовані штрафні санкції в сумі 170,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд визнає спірні рішення нечинними в частині донарахування основного платежу по податку на прибуток у сумі 24200,00 грн. та в частині застосування штрафних санкцій у сумі 7230,00 грн.

Керуючись 4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задоовльнити частково.

Визнати частково нечинними податкові повідомлення-рішення Ізюмської ОДПІ № /0 від 25.04.2006р., № /1 від 31.07.2006р., № /2 від 28.09.2006р. в частині донарахування зобов"язань у сумі 31430,00 грн., в т.ч. основний платіж - 24200,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 7230,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з держбюджету на користь ЗАТ "Борова-Агро" (63801 Харківська область, смт.Борова, вул.Привокзальна, 8) держмито в сумі 3,40 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 20.12.2006р., залишити до набрання постановою законної сили.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 19.03.2007р.

Суддя                                                                                            Яризько В.О.