ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10.04.2007
Справа № 2-1259/06

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
судді Науменко І.М. -доповідач

суддів: Білецької
Л.М., Голяшкіна О.В.

при секретарі судового засідання:
Прокопець Т.В.

За участю представників сторін:

представники сторін
у судове засідання не з"явились, про час та місце судового засідання
повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 05.10.06р.   у справі № 2-1259/06

за позовом  ОСОБА_1

до   відкритого акціонерного товариства
„Кривбасрудоремонт”

ОСОБА_2

про  визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 05.10.06р. у справі № 2-1259/2006р. (суддя Кулігіна Т.Д.)
позов про визнання недійсною угоди купівлі -задоволено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що укладення ВАТ „Кривбасрудоремонт” 24.05.03р
з ОСОБА_2 спірної угоди суперечить вимогам закону, а саме ст.. 14 ГПК України
та є порушенням охоронюваних законом прав та інтересів позивача.

Не погодившись з рішенням районного
суду від 05.10.06р., відповідач 2 звернувся до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції у справі №2-1259/2006р., посилаючись на те, що суд першої
інстанції не врахував той факт, що спірний автомобіль на момент укладення
спірної угоди під арештом не був. Скаржник також вважає, що акціонер не є
належним позивачем у справі.

Позивач та відповідач 1 витребуваний
судом відзив на апеляційну скаргу не надали.

Справа розглядається за правилами
Господарського процесуального кодексу України, оскільки згідно ЗУ „Про внесення
змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з
питань приватизації та з корпоративних спорів” від 15.12.2006р. № 483-V, ст..
12 Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого
змісту "4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів". Відповідно
до ч.5 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, справи у спорах
між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарського товариства, що пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності цього товариства, розглядаються
господарським судом за місцезнаходженням господарського товариства згідно з
Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Згідно
„Прикінцевих положень” ЗУ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів” від 15.12.2006р. № 483-V, після набрання чинності цим
Законом заяви і скарги у справах, передбачених абзацом першим пункту 1 та
пунктом 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу
України, по яких не порушено (не відкрито) провадження, розглядаються
господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним
кодексом України. Судові рішення у справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих
положень цього Закону, які ухвалені судами до набрання чинності цим Законом і
не набрали законної сили, можуть бути оскаржені до апеляційного господарського
суду за місцезнаходженням господарського товариства в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом України, і в строки, визначені
процесуальним законом, за правилами якого була розглянута справа чи постановлено
рішення суду першої інстанції. Неоскаржені судові рішення у справах,
передбачених пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону, ухвалені судами
першої інстанції до набрання чинності цим Законом, набирають законної сили в
порядку і у строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, вивчивши
апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи,
24.05.03р. між ВАТ „Кривбасрудоремонт” та ОСОБА_2 на Українській товарній біржі
„Контрактова” було укладено угоду купівлі-продажу автомобіля „Фольксваген Вента
SL”, 1992 року  випуску, державний знак
НОМЕР_1, згідно якої ВАТ „Кривбасрудоремонт” зобов'язалося передати, а ОСОБА_2
прийняти та оплатити 873 грн. за автомобіль.

11.04.03р. господарським судом
Дніпропетровської області по справі №Б29/59/03 винесено ухвалу про накладення
арешту на майно ВАТ „Кривбасрудоремонт”, зокрема і на автомобіль „Фольксваген
Вента SL».

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з моменту накладення арешту
ВАТ „Кривбасрудоремонт” не мав права розпоряджатися майном або коштами, що
належать йому.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що укладення ВАТ „Кривбасрудоремонт” 24.05.03р. з ОСОБА_2
спірної угоди суперечить вимогам закону, а саме ст.. 14 ГПК України та є
порушенням охоронюваних законом прав та інтересів.

Згідно ст.. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином при вчиненні
оскаржуваного право чину відповідачами не були додержані вимоги ст.. 203 ЦК
України.

Згідно п.3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст.. 216 ЦК України,
у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином судова колегія вважає,
що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення
позову.

З огляду на вищевикладене не можуть
бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування рішення суду першої
інстанції доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду не вбачає підстав, передбачених ст.. 104
Господарського процесуального кодексу України для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.10.06р. у справі №
2-1259/2006р. -залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2  -без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України.

Головуючий
суддя
І.М.
Науменко

Суддя
Л.М. Білецька

Суддя
О.В. Голяшкін

З
оригіналом згідно

Помічник
судді
К.С. Лукінова