ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007 р.
№ 7/549

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П. –головуючого,

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 лютого 2007 року у справі № 7/549 Господарського суду міста Києва за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т.", м. Запоріжжя, до Дочірнього підприємства "Укрнафтогазкомплект" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, за участю третьої особи Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, про стягнення   70 515,32 грн.,

за участю представників сторін:

позивача:–Грибова І.В. (дов. № 1 від 17.04.2007р.);

відповідача:–не з'явився;

третьої особи: - Самойленко К.В.  (дов. № 2-33 від 12.02.2007р.),

в с т а н о в и в:

У вересні 2006 року позивач –ТОВ "Крок Г.Т." –пред'явив у господарському суді позов до відповідача –ДП "Укрнафтогазкомплект" НАК "Нафтогаз України" про стягнення  70  515,32грн.

Вказував, що 26.05.2005р. між ним та відповідачем було укладено договір № 103-05, відповідно до умов якого він зобов'язався виготовити та поставити відповідачу продукцію виробничо-технічного призначення, а відповідач –здійснити її оплату на умовах визначених у договорі.

Зазначав, що ним 24.11.2005р. було поставлено відповідачу кабельно-провідникову продукцію на загальну суму 160 442,36грн., проте відповідачем 24.05.2006р. здійснено оплату за отриману продукцію частково в сумі 100 000,00грн.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині оплати, позивач просив стягнути з відповідача 60 442,36грн. основного боргу, 7 303,84грн. інфляційних та 2 769,12грн. річних, а всього 70 515,32грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2006 року (суддя Якименко М.М.) позов задоволено повністю.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 60 442,36грн. заборгованості, 7 303,84 інфляційних, 2 769,12грн. річних, 3 450,00грн. послуг адвоката, 705,15грн. витрат по сплаті держмита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване посиланнями на невиконання відповідачем умов договору № 103-05 в частині оплати, що є підставою для покладення на нього обов'язку по сплаті заборгованості, втрат від інфляції та річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01 лютого 2007 року (колегія суддів у складі: Моторного О.А. –головуючий, Кошіля В.В., Вербицької О.В.) рішення скасовано. В позові відмовлено.

Постановлено стягнути з позивача на користь відповідача 353,00грн. витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова мотивована посиланнями на п. 3.5 договору № 103-05, згідно умов якго обов'язок по остаточному розрахунку з позивачем у відповідача настане після надходження йому коштів від третьої особи.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 26.05.2005р. між сторонами по справі було укладено договір № 103-05, відповідно до умов якого позивач зобов'язався виготовити та поставити відповідачу продукцію виробничо-технічного призначення, а відповідач –здійснити її оплату на умовах визначених у договорі.

Специфікацією № 4 від 26.05.2005р., що є невід'ємною частиною договору № 103-05, сторони по справі погодили поставку кабелю на загальну суму 176 052,97грн. Згідно вказаної специфікації, умовою оплати за поставлений товар –є оплата по факту поставки.

Судами встановлено, що 24.11.2005р. на виконання умов договору позивач поставив відповідачу, узгоджену специфікацією № 4, продукцію за видатковою накладною № 2784 на загальну суму 160 442,36грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 24.11.2005р., підписаним сторонами по справі.

24.05.2006р. платіжним дорученням № 876 відповідач частково виконав свої договірні зобов'язання, перерахувавши на рахунок позивача 100 000,00грн. за отриманий товар.

Відповідно до п. 2 договору, ціни на продукцію вказуються у специфікаціях. Загальна сума договору складає суму підписаних специфікацій.

Згідно п. 3.2 договору, умови оплати продукції: попередня оплата або оплата після поставки продукції, зазначаються в кожній специфікації.

Відповідно до п. 3.5 договору, остаточні розрахунки за поставлену продукцію здійснюються покупцем (відповідачем) після поставки продукції та підписання акту прийому-передачі продукції протягом 3-х банківських днів з дня надходження коштів від споживача продукції –ДК "Укргазвидобування", ДК "Укртрансгаз" (третьої особи по справі).

В силу ст. 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що згідно п. 3.5 договору, розрахунок відповідача з позивачем поставлений в залежність від надходження коштів від третьої особи. А оскільки кошти від споживача продукції - третьої особи відповідачу не надходили, то відсутні будь-які правові підстави вважати, що наступив строк для остаточного розрахунку відповідача з позивачем за поставлений товар за договором № 103-05.

Дані висновки суду апеляційної інстанції  відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Посилання скаржника на п. 3.2 договору та на Специфікацію № 4, як на обов'язок відповідача здійснити оплату за отриманий товар по факту поставки, не заслуговують на увагу суду та не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції про те, що згідно п. 3.5 договору, розрахунок відповідача з позивачем поставлений в залежність від надходження коштів від споживача продукції - третьої особи. Оскільки предметом спору у справі є стягнення заборгованості, інфляційних втрат та річних, а вимога про визнання п. 3.5 договору недійсним окремо не заявлялась, то відсутні будь-які підстави вважати, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без всебічного та повного з'ясування всіх обставин справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до намагань позивача надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, і тому до уваги не беруться.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 лютого 2007 року у справі № 7/549 залишити без змін.

Головуючий:                                                              Л.П. Невдашенко

Судді:                                                                      М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська