ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"11" грудня 2007 р.

19:00

Справа №  7/788/07

м. Миколаїв

за позовом:
Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:
Державної податкової інспекції у Корабельному районі міста Миколаєва, 54052,
м.Миколаїв, вул. Артема, 1-а

про:
визнання дій Державної податкової інспекції у Корабельному районі міста
Миколаєва незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Корабельному районі міста Миколаєва від 11.10.2007 року
№ /0.

Суддя
-Семенчук Н.О.

Секретар
судового засідання Дзюба Ю.Ф.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від
позивача: ОСОБА_2, дов. № б/н від 01.10.2007 р

Від
відповідача: Хортюк І.В., дов. № 5239/9/10-00 від 19.06.2007р.

Жосан Т.О.,
дов. № 276/9/10-000 від 17.10.2007р.

СУТЬ СПОРУ: Суб'єкт підприємницької
діяльності фізична особа -ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовними
вимогами (уточнення позовних вимог від 11.12.2007 р.):

1.          Про визнання дій Державної податкової
інспекції у Корабельному районі міста Миколаєва щодо  виключення зі складу податкового кредиту та
донарахування  ПДВ на суму 4167,00 грн.,
нарахування  штрафу у сумі 2083, 50 грн.,
усього на суму 6250,50 грн. незаконними;

2.          Скасування податкового
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі міста
Миколаєва від 11.10.2007 року № /0.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що:

-          визначення податкового зобов'язання і
нарахування штрафу є протиправним;

-          до отримання листа ДПІ у Корабельному
районі  від 16.07.2007 р. № 6107/л/17-201
СПД ОСОБА_1 не знав та не міг знати про скасування будь-яких податкових або
інших документів, дозволів, ліцензій ТОВ “Перліт”;

-          між ТОВ “Перліт”  та СПД ОСОБА_1 господарські відносини
відбувались відповідно до вільного волевиявлення обох сторін, були направлені
на настання відповідних цивільно-правових наслідків та економічної вигоди. Всі
істотні умови вказаного правочину було виконано сторонами, претензій та скарг
не було. У учасників вказаного правочину не було жодного умислу щодо укладання
угоди з метою суперечного інтересам держави, а також моральним засадам
суспільства. Угоди між ТОВ “Перліт”  та
СПД ОСОБА_1 є дійсними, у встановленому законом порядку недійсними не
визнавались.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що оспорюване повідомлення рішення є законним та
обґрунтованим.

Заслухавши представників сторін,
вивчивши матеріали справи, суд

Встановив:

В період з 27.09.2007 р. по
03.10.2007 року Державна податкова інспекція у Корабельному районі м. Миколаєва
здійснила виїзну  планову документальну
перевірку фізичної-особи підприємця ОСОБА_1, з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з 01.06.2005 року по 31.07.2005 року, за
результатами якої складено акт № 1539-17-00- від 03.10.2007 року.

На підставі акту перевірки ДПІ У
Корабельному районі м. Миколаєва прийняла податкове повідомлення-рішення №
/0 від 11.10.2007 року, яким визначила фізичній-особі підприємцю
ОСОБА_1 податкове зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у сумі 6
250,50 грн., з яких: за основним платежем -4 167 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями -2083,50 грн.

Так на сторінці 5 акту перевірки
зазначено, що перевіркою встановлено, що в порушення п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст.. 7
Закону України № 168/97- ВР від 03 квітня 1997 року “Про податок на додану
вартість” зі змінами та доповненнями з урахуванням норм п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7  та ст.. 9 даного Закону ФОП ОСОБА_1
безпідставно включено до складу податкового кредиту та задекларовано у складі
податкового кредиту (рядок 10.1, колонка Б) податкових декларацій за червень
2005 року -  сума ПДВ 1900, 00 грн., за
липень 2005 року -сума ПДВ 2266,67 грн. Загальна сума податку на додану
вартість, згідно податкових накладних, виписаних особою не зареєстрованою як
платник податку на додану вартість складає 4166,67 грн. В результаті чого
занижено податок на додану вартість за 2005 рік на суму 4167,00 грн., в тому
числі за червень 2005 року на суму 1900,00 грн., за липень 2005 року на суму
2267,00 грн.

Висновки акту перевірки про те, що
позивач не мав правових підстав відносити до податкового кредиту суми за
податковими накладними, виданими ТОВ “Перліт” за результатами господарських
операцій у червні та липні 2005 року, у зв'язку з тим, що постановою
господарського суду Миколаївської області від 21.11.2006 року № 16/482/06 були
визнані недійсними установчі документи та свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ
є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України
учасник господарських відносин відповідає за невиконання або не належне
виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього
заходів для недопущення господарського правопорушення.

Припису цієї статті кореспондують
правила, закріплені у статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”, в редакції чинній на момент
господарських відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону
України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”,
якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на
них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатись на них у спорі у
разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Відповідачем в акті перевірки не
встановлено та в запереченнях на позов відсутнє посилання щодо обізнаності
позивача з обставинами державної реєстрації його контрагента, сплати ним
податків. Натомість позивач зазначає, що до отримання листа ДПІ у Корабельному
районі від 16.07.07 р. № 6107/Л/17-201 СПД ОСОБА_1 не знав та не міг знати про
скасування будь-яких податкових та інших документів  ТОВ “Перліт”.

Як вбачається з матеріалів справи,
та не заперечується представником відповідача в судовому засіданні, позивачем
на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту суми
ПДВ у червні 2005 року та липні 2005 року були надані податкові накладні, які
не мали будь-яких недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому
чинним законодавством.

Таким чином видані позивачу належно
оформлені податкові накладні від 15.06.2005 року № 224 та від 25.07.2005 року №
367 продавцем, який знаходився в Єдиному державному реєстрі, був зареєстрованим
платником ПДВ, з урахуванням господарських операцій, факт здійснення яких ніхто
не спростовував, не давали відповідачу підстав для висновку про завищення
позивачем сум податкового кредиту.

Позивачем податковий кредит
сформовано з урахуванням положень п.п. 7.4.1 ст. 7 Закону України “Про податок
на додану вартість” та вимог п.п. 7.4.5 ст. 7 Закону України “Про податок на
додану вартість”, який містить заборону включення до складу  податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів ( послуг) не
підтверджених податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно п.п. 7.2.6 цього пункту).

За таких обставин позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 94, 98, 160-163,
167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити.

2.          Визнати дії Державної податкової
інспекції у Корабельному районі міста Миколаєва щодо  виключення зі складу податкового кредиту та
донарахування  ПДВ на суму 4167,00 грн.,
нарахування  штрафу у сумі 2083, 50 грн.,
усього на суму 6250,50 грн. незаконними;

3.          Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі міста
Миколаєва від 11.10.2007 року № /0;

4.          Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Постанова у відповідності зі ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано.

Сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або
частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя

Н.О.Семенчук