ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2007 р.                                                                                Справа №  14/100

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді  Марач В.В. за участю  секретаря судового засідання  помічника судді Катеринчика А.І.

За позовом   Здолбунівське відкрите акціонерне товариство "Волинь-Цемент"

до відповідача  Здолбунівська ОДПІ

про   скасування податкових повідомленнь-рішеннь

від позивача    –Корнієнко С.В., Остапенко О.А., Собчук М.В., Різник Г.В. (довіреностіпредставників у справі);

від відповідача–Маслюк О.М., Мельник Н.А., Штейнбарт В.Г. (довіреності представниківу справі)

присутні представники прокуратури Рівненської області Вихотень К.Є., Соболєв М.М.

Статті  27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства  України  роз’яснені.

СУТЬ СПОРУ:  Здолбунівське відкрите акціонерне товариство "Волинь-Цемент" звернулося в господарський суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Здолбунівському районі Рівненської області в якому просить задовольнити позов та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № /0 від 20.02.2007 р., що прийняте ДПІ в Здолбунівському районі на підставі Акту № 298/23-00293054 від 19.02.2007 р. за результатами виїзної позапланової перевірки Здолбунівського ВАТ «Волинь-Цемент».

Під час розгляду справи відповідач подав клопотання в якому просить замінити Державну податкову інспекцію у Здолбунівському районі Рівненської області її правонаступником Здолбунівською об"єднаною державною інспекцією (надалі Здолбунівська ОДПІ) в зв"язку з реорганізацією ДПІ у Здолбунівському районі на підставі наказу ДПА України від 21.12.2006 року №798. Вказане клопотання судом задоволено та на підставі сттаттей 55, 160  КАСУ без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу про замінену відповідача Державну податкову інспекцію у Здолбунівському районі Рівненської області її правонаступником Здолбунівською об"єднаною державною інспекцією.

Також до винесення рішення по справі позивач подав заяву від 10.05.2007 року №1020-Юр про зміну позовних вимог в якій просить  скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 20.02.2007 року., №/0 від 28.03.2007 року., №/1 від 25.04.2007 року..

Позивач вважає, що вищевказаними рішеннями відповідач безпідставно та неправомірно виключив із сум податкового кредиту позивача суму в розмірі 11 738 083, 74 грн. та визначив позивачу податкове зобов"язання за податком на додану вартість в цій частині. При цьому позивач посилається на наступне.

В Акті перевірки (сторінка 22) вказується, що Позивачем при веденні податкового обліку за період з 01.01.2005 р. по 31.03.2006 р. допущено порушення норм п.7.2 ст. 7 Закону України  “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97 р. (із змінами і доповненнями), ст. 9 Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік», а також п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. за № 1729 «Про забезпечення споживачів природним газом» (із змінами і доповненнями), в результаті чого безпідставно сформовано податковий кредит за операціями з придбання природного газу за ставкою 20% в сумі 6 726 950 грн., в тому числі по періодах:

- червень 2005р. – 679584 грн.;

- серпень 2005р. – 7411 грн.;

- вересень 2005р. – 652144 грн.;

- жовтень 2005р. – 1238041 грн.;

- листопад 2005р. – 1300465 грн.;

- грудень 2005р. -  1147469 грн.;

- січень 2006р. – 685237 грн.;

- лютий 2006р. – 1016599 грн.

Таке твердження Відповідач обґрунтовує тим, що Позивачем враховано до податкового кредиту суми податку по податкових накладних, які оформлені не належним чином, а саме не вказано опис (номенклатуру) товару, про що зазначено на сторінці 21 Акту перевірки. Відповідач зазначив, що «в податкових накладних належним чином не вказано опис товару що поставляється, не вказано походження і належність природного газу та безпідставно вказано суму ПДВ за ставкою 20%».

Позивач вважає, що вищенаведене твердження Відповідача не відповідає вимогам чинного законодавства тому, що придбаваючи газ позивач сплатив постачальнику ДП «У.П.К.-Ресурс» у вартості придбаного газу суму ПДВ, яку ДП «У.П.К.-Ресурс» повинен був перерахувати до державного бюджету. Оскільки ПДВ є непрямим податком, то сплативши ПДВ у вартості придбаного газу, позивач фактично сплатив його до державного бюджету. Таким чином, позивач вважає, що виконав свої зобов’язання за вищевказаними договорами купівлі-продажу природного газу та сплатив кошти до державного бюджету у повному обсязі з урахуванням правомірного податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов в яких вимоги позивача не визнає  посилаючись при цьому на таке.

Відділом аудиту юридичних осіб на виконання Постанови начальника ВОДС СВ ПМ ДПА у Рівненській області  майора податкової міліції Семенка В.В. "Про призначення позапланової перевірки" від 28.11.2006р. було проведено позапланову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ВАТ "Волинь-Цемент" вимог податкового законодавства при придбанні природного газу в ДП " У.П.К.-Ресурс" за період з 01.01.2005р. по 31.03.2006 року. За результатами перевірки складено акт від 19.02.2007р. за №298/23-00293054.

Перевіркою встановлено, що протягом червня 2005 р.- лютого 2006 року ВАТ "Волинь-Цемент" здійснювало операції з придбання природного газу у  ДП " У.П.К.-Ресурс". ДП " У.П.К.-Ресурс" отримувало вказаний газ від ДК "Газ України", який постачався їй НАК "Нафтогаз України" за зовнішноьоекономічними контрактами, укладеними на виконання угоди між Україною та Туркменистаном про постачання природного газу з Туркменистану в Україну. Відповідно до п.3 Постанови КМУ від 27.12.2001р. №1729 "Про забезпечення споживачів природним газом" (із змінами і доповненнями), ст.8 Закону України "Про державний бюджет на 2005 рік" та ст.9 Закону України  "Про державний бюджет на 2006 рік" операції з продажу на території України природного газу, отриманого на виконання вищевказаної угоди між Україною та Туркменистаном, споживачам оподатковувалися за нульовою ставкою ПДВ. Однак всупереч наведеному ВАТ "Волинь-Цемент" у  червні 2005 р.- лютого 2006 року придбавало природний газ у ДП " У.П.К.-Ресурс" за ставкою оподаткування ПДВ 20%, а відтак останнім неправомірно було сформовано податковий кредит за червень 2005 р.- лютий 2006 року на суму 6 726 950 грн..

Також відповідач стверджує, що у податкових накладних за перевіряємий період належним чином не вказано опис (номенклатуру) товару, що поставлявся, не вказано походження і належність природного газу.

Під час розгляду справи відповідач подавав клопотання про зупинення провадження у  справі до закінчення слідства та набрання законної сили вироком суду по кримінальній справі від 02.11.2006 року по факту заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах шляхом обману з подальшою їх легалізацією, зловживання службовими особами ДП " У.П.К.-Ресурс" своїм становищем, порушеній прокурором Рівненської області.

Клопотання відповідача не підлягає задоволенню з огляду на те, що п.3 ч. 1 статті 156 КАСУ встановолено, що суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Однак відповідач не надав суду доказів того що вказана кримінальна справа розглядається судом. Саме порушення  кримінальної справи не є підставою для зупинення провадження у справі.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу та зібрані судом, заслухавши пояснення предстаників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини на яких грунтуються  їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому суд керувався наступним.

За результатами виїзної позапланової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при придбанні природного газу в ДП «У.П.К. – Ресурс» за період з 01.01.2005 р. по 31.03.2006 р., відповідачем 19.02.2007 р. був складений Акт за  № 298/23-00293054 (надалі – Акт перевірки) та винесене податкове повідомлення – рішення за № /0 від 20.02.2007 р., згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов’язання в розмірі 10090425,00 грн., в т. ч. за основним платежем – 6726950,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями – 3363475,00 грн.

В Акті перевірки (сторінка 22) вказується, що Позивачем при веденні податкового обліку за період з 01.01.2005 р. по 31.03.2006 р. допущено порушення норм п.7.2 ст. 7 Закону України  “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97 р. (із змінами і доповненнями), ст. 9 Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік», а також п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. за № 1729 «Про забезпечення споживачів природним газом» (із змінами і доповненнями), в результаті чого безпідставно сформовано податковий кредит за операціями з придбання природного газу за ставкою 20% в сумі 6 726 950 грн., в тому числі по періодах:

- червень 2005р. – 679584 грн.;

- серпень 2005р. – 7411 грн.;

- вересень 2005р. – 652144 грн.;

- жовтень 2005р. – 1238041 грн.;

- листопад 2005р. – 1300465 грн.;

- грудень 2005р. -  1147469 грн.;

- січень 2006р. – 685237 грн.;

- лютий 2006р. – 1016599 грн.

Таке твердження Відповідач обґрунтовує тим, що Позивачем враховано до податкового кредиту суми податку по податкових накладних, які оформлені не належним чином, а саме не вказано опис (номенклатуру) товару, про що зазначено на сторінці 21 Акту перевірки. Відповідач зазначив, що «в податкових накладних належним чином не вказано опис товару що поставляється, не вказано походження і належність природного газу та безпідставно вказано суму ПДВ за ставкою 20%».

Дослідивши наявні в справі матеріали, проаналізувавши норми відповідних законів та нормативних актів суд прийшов до висновку, що вищенаведене твердження Відповідача не грунтується на нормах чинного законодавства України, що підтверджується наступним.

Протягом червня 2005 року – лютого 2006 року Позивач на підставі договорів купівлі-продажу природного газу №2005 від 20.05.2005 р., №1310 від 26.08.2005 р. і №0201-06 від 27.12.2005 р. придбав від постачальника ДП «У.П.К.-Ресурс» природний газ в кількості 87207 тис. куб. м на суму 40361702,85 грн., в тому числі ПДВ 6726950,47 грн.

Здійснення даної господарської операції підтверджено відповідними первинними документами, зазначеними в Акті перевірки (стор. 8 – 13), зокрема актами приймання-передачі природного газу (стор. 8, 10 і 12), податковими накладними, складеними відповідно до чинного законодавства (стор. 9, 11 і 13) і платіжними дорученнями (стор. 9 – 13). Всі зобов’язання за вищевказаними договорами купівлі-продажу природного газу  Позивачем виконані належним чином, тобто товар отриманий, податкові накладні отримані, оплата грошовими коштами відбулася, заборгованість перед постачальником за отриманий газ в обліку  Позивача не рахується.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р. № 168/97-ВР  (далі – Закон про ПДВ) на момент вчинення зазначених вище правочинів, Дочірнє підприємство «У.П.К.-Ресурс» було зареєстроване в установленому Законом про ПДВ порядку в якості платника ПДВ з присвоєним податковим органом індивідуального податкового номера, який використовується для справляння цього податку (свідоцтво №37610353 про реєстрацію платника податку на додану вартість, видане 12 листопада 2002 року ДПІ у Печерському районі м. Києва).

Тобто, згідно п.п.7.2.6 ст.7 Закону про ПДВ, ДП «У.П.К.-Ресурс», як продавець товару, видало податкові накладні Позивачу, що стало підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно п. 7.5 ст. 7 Закону про ПДВ, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підставою для включення Позивачем сум до складу податкового кредиту, є податкові накладні, складені в момент виникнення податкових зобов’язань Продавця. Податкові накладні складені Продавцем належним чином та  відповідають вимогам п.7.2 ст.7 Закону України про ПДВ та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037 (надалі - Порядок № 165).

Податкові накладні, отримані Позивачем від  ДП «У.П.К.-Ресурс» мають всі реквізити, передбачені п.7.2.1 ст.7 Закону про ПДВ, а саме порядковий номер, дату виписування податкової накладної, повну назву юридичної особи, податковий номер платника податку, місцезнаходження продавця, номенклатуру товарів, назву покупця, ціну поставки без врахування податку,  ставку податку та суму податку у цифровому значенні, а також загальну суму коштів, що підлягають сплаті з ПДВ.

Номенклатура товару (природний газ), що зазначена в вищевказаних податкових  накладних, повністю відповідає (співпадає) номенклатурі товару, що є предметом укладених Позивачем договорів купівлі-продажу природного газу.

На підставі наведених вище документів Позивач оприбуткував товар та, відповідно, збільшив податковий кредит відповідних податкових періодів, керуючись вимогами  чинного законодавства.

Згідно п.7.4.5 ст.7 Закону про ПДВ «не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту)». Таким чином, вказана норма Закону про ПДВ чітко та недвозначно встановлює випадки, коли платник податку не має права включити до податкового кредиту суми сплаченого податку у зв’язку з придбанням товарів, робіт (послуг). Таким єдиним випадком є факт відсутності у платника податку податкової накладної, тобто не підтвердження сум сплаченого податку податковими накладними.

Окрім цього, п.5 Порядку №165 встановлено, що «податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку». Частиною 1 п.2 Порядку № 165 встановлено, що «податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно податковий номер платника податку на додану вартість».

Враховуючи зазначені вище норми Закону про ПДВ та Порядку № 165, платники податку не мають права включати до податкового кредиту суми сплаченого податку у зв’язку з придбанням товарів, робіт (послуг) лише у випадках, коли такі сплачені суми податку:

-          не підтверджені податковими накладними;

-          підтверджені недійсними податковими накладними, тобто, податковими накладними, що видані особами, які не є платниками податку на додану вартість.

У всіх інших випадках платники податків мають право включати до податкового кредиту суми сплаченого податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), що використовуються у власній господарській діяльності, на підставі отриманих податкових накладних.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоуправління, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

Законами «Про державну податкову службу в Україні», «Про податок на додану вартість» та іншими законами, Державній податковій адміністрації України (надалі – ДПАУ) не надано право встановлювати умови недійсності документів, а також визнавати недійсними документи, зокрема податкову накладну. Пункт 10.3 Закону про ПДВ надає ДПАУ право встановлювати правила податкового обліку, а не вирішувати, які із податкових накладних є недійсними.

Щодо порушень Позивачем ст. 9 Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік» від 25.03.2005р. №2505-IV, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 14.11.2006р.№338-V, а також п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. за № 1729 «Про забезпечення споживачів природним газом» (із змінами і доповненнями), (сторінка 22 Акту перевірки) суд зазначає наступне.

Відповідач посилається (сторінка 21 Акту перевірки) на порушення статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», в якій встановлено, що:

«операції з продажу природного газу, ввезеного на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, крім операцій з продажу такого газу для населення, бюджетних установ та інших споживачів, що не є платниками цього податку, оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість».

Договірні зобов’язання між Позивачем та ДП «У.П.К.-Ресурс» виникли згідно договорів купівлі-продажу природного газу №2005, №1310, №0201-06 та виконані в повному обсязі. Позивач придбав газ у Постачальника для використання  його у власній виробничій діяльності.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договори ж купівлі-продажу природного газу №2005, №1310, №0201-06 є правомірними (дійсними).

Позивач, як добросовісний набувач, відповідно до ст.689 ЦК України  прийняв товар та вчинив дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару.

Законодавством не передбачений обов’язок покупця визначати країну походження товару, назва товару визначається продавцем у супровідній первинній документації та згідно договорів, підписаних сторонами, що бажають придбати та продати певний товар.

Позивач не мав і не повинен був мати інформацію щодо правомірності застосування продавцем положень ст. 9 Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік» від 25.03.2005р. №2505-IV, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 14.11.2006р.№338-V, а також п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. за № 1729 «Про забезпечення споживачів природним газом» (із змінами і доповненнями).

Позивач, укладаючи договори на придбання природного газу №2005, №1310, №0201-06, мав намір придбати такий товар для виробничого призначення. Не вбачається порушення Позивачем ст.9 Закону України „Про Державний бюджет 2005 рік” та ст. 8 Закону України „Про Державний бюджет 2006 рік”, оскільки зазначені законодавчі норми повинні застосовуватися в операціях продажу (тобто продавцями, постачальниками). Законодавство не містить вимоги щодо застосування покупцем в операціях придбання газу норм ст.9 Закону України „Про Державний бюджет 2005 рік” та ст. 8 Закону України „Про Державний бюджет 2006 рік”. Отже відповідальність за їх правомірне застосування лежить на постачальникові, тобто на ДП «У.П.К.-Ресурс».

Згідно п. 10.1. ст.. 10 Закону про ПДВ, особою відповідальною за перерахування податку до бюджету  є  ДП «У.П.К.-Ресурс», як  відповідальна особа, що має «об’єктом оподаткування операції з поставки товарів та послуг на митній території України» відповідно до п.3.1.1.ст. 3 Закону Про ПДВ.

Придбаваючи газ, Позивач сплатив постачальнику ДП «У.П.К.-Ресурс» у вартості придбаного газу суму ПДВ, яку ДП «У.П.К.-Ресурс» повинен був перерахувати до державного бюджету. Оскільки ПДВ є непрямим податком, то сплативши ПДВ у вартості придбаного газу, Позивач фактично сплатив його до державного бюджету. Таким чином, Позивач виконав свої зобов’язання за вищевказаними договорами купівлі-продажу природного газу та сплатив кошти до державного бюджету у повному обсязі з урахуванням правомірного податкового кредиту з податку на додану вартість.

За наведених вище обставин Відповідач безпідставно та неправомірно виключив із сум податкового кредиту Позивача суму в розмірі 6726950,00 грн. та визначив Позивачу податкове зобов’язання за податком на додану вартість в цій частині, а тому вказане вище податкове повідомлення-рішення Відповідача № /0 від 20.02.2007 р. підлягає скасунню.

Також суд зазначає, що частиною 1 статті 1 Закону України "Про систему оподаткування" передбачено, що встановлення і скасування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування. Про вказане відмічено і встатті 3 цього ж Закону.

Таким чином розмір ставки податку на додану вартість має встановлюватися тільки законами про оподаткування. Однак Закон України "Про Державний бюджет" не є законом про оподаткування, а відтак не може встановлювати розмір ставок по ПДВ. Крім того не є законом про оподаткування  і постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. за № 1729 «Про забезпечення споживачів природним газом»(із змінами і доповненнями), на яку посилається відповідач, як на підставу прийняття оспорюваних рішень.

Крім того за результатами виїзної позапланової  документальної перевірки  Здолбунівського ВАТ „Волинь-Цемент”, з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з ТОВ ”Енергохолдинг” за  період з 01.09.2003 р. по  31.12.2006 р., яка оформлена відповідним актом за № 579/23-00293054 від 23.03.2007 р. (далі – акт перевірки), Підприємству винесене ДПІ у Здолбунівському  районі (далі – ДПІ) податкове  повідомлення –  рішення від 28 березня 2007  року за №/0 (далі – податкове повідомлення-рішення), яким Підприємству донараховано суму 7516700,61 грн. податкового зобов’язання по ПДВ з врахуванням штрафних  (фінансових) санкцій, зокрема за основним платежем суму 5 011 133,74 грн. і за штрафними  (фінансовими) санкціями  суму 2 505 566,87 грн.

Податкове  повідомлення –  рішення ДПІ було винесене з метою визначення правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями поставки природного газу імпортного походження та на виконання наказу ДПА України № 21 „Про організацію та проведення перевірок підприємств –газотрейдерів”.

Зокрема, в акті перевірки зазначено: „... перевіркою встановлено, що  ВАТ „Волинь-Цемент” в листопаді, грудні 2003 року, січні, лютому, березні, квітні,  травні,  червні та вересні 2004 року  було придбано  природній газ  у ТОВ „Енергохолдинг”  за ставкою оподаткування  ПДВ 20%,  який  попередньо ТОВ „Енергохолдинг”  було придбано  у відповідних періодах  у ДК ”Газ України” НАК „Нафтогаз України” за ставкою оподаткування ПДВ - „0”%. (стор. 21-22 Акту).

Далі по тексту акту перевірки: „Отже, для реалізації  зазначених норм  Законів України ”Про Державний бюджет України на 2003 рік”, ”Про Державний бюджет України на 2004 рік”, Постанови КМ №1729  податкова накладна, виписана на  поставку гагу, повинна  містити  в рядку „Опис (номенклатура)  товарів (робіт, послуг)”  інформацію щодо   належності  та походження   поставленого газу, яка є невід’ємним   істотним   реквізитом  податкової накладної  при  здійсненні   операцій  з поставки  природного  газу (стор.23 Акту).

Висновки  вказані в аті перевірки не грунтуються на нормах законодавства України, зокрема,   пункту 7.2   ст.7 Закону України  „Про  податок на  додану вартість” від 03.07.1997 р. за №168/97–ВР (зі змінами  і доповненнями), ст.9 Закону України „Про державний бюджет України на  2004 рік”, п.3 Постанови Кабінету Міністрів  „Про забезпечення   споживачів  природним газом” від  27.12.2001 р.  №1729 (зі змінами  і доповненнями), та не можуть  бути  підставою  для виключення сум з  податкового  кредиту позивача за  операціями  з придбання  газу від  ТОВ „Енергохолдинг” в листопаді, грудні 2003 року, січні, лютому, березні, квітні,  травні,  червні та вересні 2004 року.”

Необґрунтованість рішення ДПІ та неправомірне застосування норми пункту 7.2   статті 7 Закону про ПДВ полягає в наступному.

Підпункт 7.2.6. пункт 7.2 статті 7 Закону про ПДВ зазначає, що  податкова накладна видається платником податку,  який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підставою  для віднесення  Підприємством  суми ПДВ до складу  податкового кредиту, є податкові накладні, складені ТОВ ” Енергохолдинг” у момент виникнення  податкових зобов’язань  продавця, що відповідає  Закону  про ПДВ та  Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від  30 травня 1997 року №165 (надалі – Порядок №165).

Податкові накладні (стор.12-14 Акту ), отримані Підприємством від  ТОВ ”Енергохолдинг”, мають всі необхідні  реквізити, передбачені п.7.2.1 ст.7 Закону про ПДВ, а саме: порядковий номер; дату виписування податкової накладної; повну назву юридичної особи; податковий номер платника податку; місцезнаходження продавця; номенклатуру товарів; назву покупця; ціну поставки без врахування податку;  ставку податку та суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з ПДВ.

Інформацію щодо  належності  та походження  природного  газу  що поставлявся Підприємству, зобов’язане було надати ТОВ ”Енергохолдинг”, з  обов’язковим  визначенням  у договорах  та  вантажосупровідних  документах (товаротранспортних накладних і податкових накладних, актах прийому – передачі газу) належності поставленого  газу  та відображенням  відповідного  податкового номера споживача –платника  податку на додану вартість, у відповідності до п.3 Постанови Кабінету Міністрів  „Про забезпечення   споживачів  природним газом”.

Інформація, не внесена ТОВ ” Енергохолдинг” до  податкової накладної про  походження поставленого  газу,  впливає  на  ставку оподаткування і ніяким чином не впливає на „дійсність” чи „не дійсність” виданих податкових накладних. Тобто  змінюється лише ставка оподаткування з  20%  на „0”%.

При проведенні перевірки, ДПІ не ставить під сумнів дійсність податкових накладних.

Оскільки  податкові накладні отримані від ТОВ ” Енергохолдинг”   є дійсними, чого не заперечує  і  ДПІ , то у Позивача є всі законні підстави  включити їх до податкового обліку та  нарахувати податковий кредит.

Підприємство не може нести відповідальність за дії ТОВ ”Енергохолдинг”. В податкових накладних отриманих від ТОВ ”Енергохолдинг” зазначена ставка податку на додану вартість у розмірі 20%.

Придбаваючи газ, Підприємство сплатило постачальнику ТОВ ”Енергохолдинг у вартості придбаного газу суму ПДВ (20%), яку ТОВ ”Енергохолдинг повинне  було перерахувати до державного бюджету.

Згідно ст. 11 Закону України „ Про систему оподаткування” від 25.06.1991 р. №1251, відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) і додержання законів про оподаткування несуть платники податків і зборів (обов'язкових платежів) відповідно до законів України.

Отримання покупцем  права на податковий кредит  з податку на додану вартість Закон "Про ПДВ"  не передбачає обов’язкової умови  фактичного надходження  цих сум до бюджету. Зазначена обставина  не є підставою  для позбавлення  добросовісного платника  податків  права на  податковий кредит у разі  якщо  останній  виконав  усі передбачені   законом умови  і має документальне  підтвердження  розміру податкового кредиту (податкові накладні).

Покупця не наділено  нормами Закону "Про ПДВ"  самостійно  визнавати  недійсною податкову накладну, вносити  додаткову інформацію, проводити коригування або виправлення в податкових  накладних.

Згідно із ст. 19 Конституції України „Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України”.

Також, як правильно та логічно зазначено в довідці ВАСУ „Про  вивчення  та узагальнення  судової практики  Вищого Адміністративного Суду України про відшкодування  податку на  додану вартість з державного бюджету” „ ... при вирішенні  спорів цієї категорії  треба  враховувати, що  встановлений законом  прядок сплати , утримання  та внесення  до бюджету  податку   на додану вартість , згідно  з яким  сплачені  покупцем – платником податку  суми   податку безпосередньо  не вносяться до бюджету , а включаються  до суми  податкових зобов’язань продавця  - платника  податку, має  значення обставина щодо  характеру  дій продавця як утримувача   податку та  відповідального  за його внесення до бюджету. Якщо  контрагент  не виконав  свого  зобов’язання  по сплаті  податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки  саме  для  цієї особи. Зазначена  обставина  не є підставою  для  позбавлення  платника  податку  права на   відшкодування  податку на додану вартість у разі ,  якщо останній  виконав  усі передбачені  законом  умови щодо  отримання  такого  відшкодування  і має  всі  документальні підтвердження розміру свого  податкового  кредиту.

Відповідно до  підпункту 7.5.1 пункту 7.5  статті 7 Закону "Про ПДВ"  датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до  підпункту 7.4.1 пункту 7.4  статті 7 Закону Про ПДВ  податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку  у звітному  періоді у зв'язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким  чином,  податкова накладна  є документом, який підтверджує  сплату  покупцем  податку на додану вартість”.

За таких обставин,  висновок зроблений в  акті перевірки ДПІ, про порушення Підприємством встановленого законом  порядку  ведення  податкового обліку, а саме:  Пункту 7.2 ст.7 Закону України  „Про  податок на  додану вартість” від 03.07.1997 року за №168/97 –ВР (зі змінами  і доповненнями), ст.9 Закону України „Про державний бюджет України на  2004 рік”, п.3 Постанови Кабінету Міністрів  „Про забезпечення   споживачів  природним газом” від  27.12.2001 року  №1729 (зі змінами  і доповненнями), є  неправомірним  та не може   бути  підставою  для застосування фінансових санкцій до  ВАТ „Волинь-Цемент”.

Вищевказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене 06.04.2007 р. позивачем до ДПА України однак за результатами апеляційного узгодження ДПІ не задовольнила скаргу Підприємства та прийняла наступне податкове повідомлення – рішення за № /1 від 25.04.2007 року.

Виходячи з усіх вище викладених обставин суд вважає що податкові повідомлення – рішення ДПІ за №№ /0  і  /1 відповідно від 28.03.2007 р. і 25.04.2007 р. є неправомірними, а відтак підлягають скасуванню в судовому порядку.

Заперечення відповідача є необгрунтованими та спростовуються всім вищенаведеним.

Керуючись    ст. 94, ч.1 ст.158, ст.ст. 160,  163   Кодексу адміністративного судочинства України, суд -                                                  постановив:

1.Позов задоволити.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 20.02.2007 року., №/0 від 28.03.2007 року., №/1 від 25.04.2007 року..

Присудити з Державного бюджету України на користь Здолбунівське ВАТ "Волинь-Цемент"  судові витрати в розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                           Марач В.В.

Постанова підписана  "14" червня 2007 р.