ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26.04.07
Справа № 13/2пд(18/135пд).

За позовом фізичної особи підприємця
ОСОБА_1м. Ровеньки Луганської області.

до Товариства з обмеженою
відповідальністю “Магазин НОМЕР_3” м. Ровеньки

та фізичної особи підприємця
ОСОБА_2м. Ровеньки

про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Савенко
В.Ю.

Від позивача

ОСОБА_3 дов. НОМЕР_1

Від відповідачів

ОСОБА_4 дов. № б/н від 15.05.2006
р., та дов. НОМЕР_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач
звернувся до господарського суду з позовом в якому просить суд визнати договір
купівлі-продажу ? частин магазину розташованого за адресою АДРЕСА_1Луганської
області укладений між відповідачами недійсним в частині найменування покупця та
перевести права і обов'язки покупця за даним договором на позивача.

Позивач позов підтримав,
обґрунтовуючи свої вимоги порушенням при укладенні спірного договору його
переважного права на придбання майна передбаченого п. 9.2. договору оренди
житлових приміщень від 01.04.2001 р.

Відповідачі проти позову заперечують
посилаючись на відсутність зазначеного права у позивача, та пропуск позивачем
строку позовної давності.

19.03.2007 р. за клопотанням
відповідачів була призначена судова технічна експертиза акту прийому виконаних
робіт в рахунок орендної плати за приміщення від 30.04.2001 р. складеного між
ОСОБА_1, та ТОВ Магазин НОМЕР_3, провадження по справі було зупинено.

09.04.2007 р. в зв'язку з
неможливістю проведення експертизи Луганським відділенням Донецького
науково-дослідного інституту судових експертиз провадження у справі було
поновлено.

26.04.2007 р. представник
відповідачів відмовився від проведення експертизи.

За таких обставин справа
розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ,
що  01.04.2001 між позивачем та 1-м
відповідачем був укладений договір оренди житлових приміщень НОМЕР_6 згідно
якому, 1-й відповідач передав позивачу в оренду, без зазначення строку,
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
матеріалами справи та визнано сторонами за позовом.

21.12.2001 перший відповідач за
договором купівлі-продажу продав 2-му відповідачу вищевказане приміщення, яке
знаходилося в безстроковій оренді позивача за 2900 грн. 00 коп.

Позивач зазначає, що згідно п. 9.3
договору оренди, у випадку продажу зданого в оренду приміщення, він, як
орендатор, мав переважне право на його купівлю. Однак, 1-й відповідач порушив
вказане його право продавши приміщення 2-му відповідачу без повідомлення
позивача про його продаж.

Позивач вважає, що в даному випадку
слід застосовувати аналогію закону, а саме ч. 4 ст. 362 Цивільного кодексу
України, яка передбачає, що у разі продажу частки у праві спільної часткової
власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до
суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно  позивач зобов'язаний внести на депозитний
рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Позивач вказує, що 1-й відповідач не
мав права продавати 2-му відповідачу нежитлове приміщення, так як позивач мав
переважне право на його купівлю та бажав його купити.

Позивачем заявлено вимоги:  про визнання недійсним договору
купівлі-продажу ? частини магазину від 21.12.2001, який укладено між
відповідачами за позовом, в частині найменування покупця; про переведення на
нього прав і обов'язків покупця за вказаним договором;

Відповідачі проти позову заперечують
посилаючись на безпідставність вимог та на сплив строку позовної давності.

1-й
відповідач також зазначив, що в договорі оренди НОМЕР_6, який укладено між ним
та позивачем, відсутній пункт п. 9.3 про переважне право орендаря на купівлю
орендованого приміщення.

У судовому засіданні були досліджені
екземпляри договорів що знаходяться у позивача та відповідача. Екземпляр
позивача містив 3 друковану сторінку, що містила останній  п. 9.3. Наданий відповідачем екземпляр
договору містив ксерокопію 3 сторінки, в якій п. 9.3. був відсутній.

Клопотання відповідачів щодо проведення
судової експертизи екземпляра договору позивача було судом відхилено, оскільки
оригінал договору оренди НОМЕР_6позивач на вимогу суду не надав, повідомивши
про викрадення зазначеного документу 26.02.2007 р. на підтвердження чого ним
була надана постанова ВКР Ровенківського МВ УМВС від 26.02.2007 р. про відмову
в порушені кримінальної справи.

Відповідачі посилаються на пропуск
позивачем строку позовної давності. В обґрунтування цього вони посилаються на
те, що позивачу про наявність договору купівлі-продажу було відомо  з моменту його укладення. Крім того в 2002
році Ровеньківським міським судом розглядалася цивільна справа за позовом
другого відповідача до позивача про дострокове розірвання договору оренди, 06.10.2002
р. у цій цивільній справі ОСОБА_1 заявила клопотання про зупинення провадження
у справі в зв'язку з розглядом іншої цивільної справи.

Позивачем заявлене клопотання  про визнання строку позовної давності не
пропущеним, в якому він зазначає, що позивачу не було відомо про укладення договору
купівлі-продажу, та розгляд Ровеньківським міським судом цивільної справи в
2002 році. Позивач вважає, що право на позов виникло у нього тільки після
ухвалення Верховним Судом України 24 листопада 2005 року рішення про залишення
в силі рішення апеляційного суду Луганської області № 22-304/2005 оскільки
після цього другий відповідач вперше заявив вимоги поро звільнення будівлі
магазину. Позивач просить суд вважати початок перебігу строку позовної давності
з 24 листопада 2005 року та визнати строк позовної давності не пропущеним.

Встановивши фактичні обставини
справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про не
обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34
Господарського  процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у
господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Відповідно до ст. 71 Цивільного
кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно положень ст. 76 Цивільного
кодексу Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня
виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення свого права.

В силу ст. 73 Цивільного кодексу
Української РСР зміна строків позовної давності і порядку їх обчислення угодою
сторін не допускається.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу
України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення
яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання
чинності цім кодексом.

Відповідно до ст. 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд
визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає
захисту.

Як вбачається з ухвали
Ровеньківського міського суду у цивільній справі  № 2-690 2002 від 06 жовтня 2002 року за
позовом другого відповідача к позивачу про розірвання договору оренди в зв'язку
з придбанням ним права власності на спірне майно за договором купівлі-продажу
від 21.12.2001 року позивачу станом на 06.10.2002 року було відомо про
наявність спірного договору купівлі-продажу, оскільки як зазначено в ухвалі
суду він заявляв клопотання при розгляді зазначеної справи про її зупинення до
розгляду справи № 2-746-2002.

Крім того факт того, що позивачу було
відомо про наявність спірного договору підтверджується також його поясненнями
як свідка у справі 2-1676/03 Ровеньківського міського суду, а саме згідно
протоколу судового засідання від 15.08.2003 року позивач 20.08.2003 року давала
пояснення, згідно яких їй на той момент вже було відомо про наявність договору
купівлі-продажу від 21.12.2001 року.

Доводи позивача стосовно того, що
вона не приймала участі при розгляді цивільної справи № 2-690 2002 06 жовтня
2002 року, оскільки знаходилося на лікувальні з 17.10.2003 р. по 01.11.2003
року оцінюються судом критично.

Позивачем не надано суду належних
доказів, що підтверджували факт фальсифікації або підроблення ухвали суду по
справі № 2-690 2002.

Крім того з врахуванням того, що як
вбачається з протоколу допиту позивача в якості свідка станом на 20.08.2003
року їй було вже відомо про наявність спірного договору. В той же час позивач в
клопотанні про визнання строку позовної давності не пропущеним стверджує що про
наявність спірного договору їй стало відомо лише після ухвалення Верховним
Судом України 24 листопада 2005 року рішення про залишення в силі рішення
апеляційного суду Луганської області № 22-304/2005.

За таких обставин, на момент
звернення позивача з позовом 22.03.2006 року строк позовної давності сплинув.

Позивачем не доведено суду поважність
причин пропуску ним строку позовної давності.

З врахуванням того, що відповідачами
подані заяви про застосування наслідків спливу позовної давності в задоволені
позову слід відмовити.

Судові витрати по справі покладаються
на позивача.

Повернути позивачу суму депозиту 2900
грн. 00 коп. внесену за квитанцією від 10.02.2007 р.

Керуючись ст. 44,49, 82-85
Господарського  процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

3. Повернути фізичної особи  підприємцюОСОБА_1 АДРЕСА_2 код НОМЕР_4 з
депозитного рахунку суду кошти в сумі 2900 грн. 00 коп., перераховані на
зазначений рахунок згідно квитанції НОМЕР_5. Підставою для перерахування є дане
рішення засвідчене  печаткою суду.

У судовому засіданні за згодою сторін
була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після
десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя
Б.В. Яресько

Дата підписання рішення

03.05.2007
р.