ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.07

Справа №АС10/746-06.

Господарський
суд Сумської області у складі:

Головуючого
судді -Малафеєвої І.В.,

секретаря
судового засідання -Куценко Л.Ю.

розглянувши
справу

За
позовом          приватного підприємця
ОСОБА_1 м. Конотоп

до
відповідача          Конотопської
міжрайонної державної податкової інспекції в Сумській області

про
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

Представники:

від
позивача          ОСОБА_2.

від
відповідачаОСОБА_3. (доруч. НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р.), ОСОБА_4 (доруч.
НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р.)

прокурор                 Дубова О.В.

Суть
спору: Позивач просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення
відповідача НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. про визначення суми податкового
зобов'язання за платежем -податок на додану вартість на суму 220614 грн., в
т.ч. 147076 грн. основного платежу, 73538 грн. штрафних санкцій та НОМЕР_4 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. про визначення суми податкового зобов'язання за платежем -
прибутковий податок на доходи від підприємницької діяльності на суму 66407
грн., посилаючись на неправомірність невиїзної документальної перевірки, за
результатами якої ці рішення прийняті.

Відповідач
проти позову заперечує, рішення вважає законними, обґрунтованими, а перевірку -
здійсненою відповідно до вимог Закону України «Про державну податкову службу в
Україні».

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив
наступне.

За
результатами невиїзної документальної перевірки приватного підприємця ОСОБА_1
(Акт НОМЕР_5  від ІНФОРМАЦІЯ_4 р. «Про
результати невиїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового
законодавства підприємцем ОСОБА_1 при проведенні господарських операцій із
суб'єктом господарювання ПП "Нарда", ТОВ «Борейс», СП «Лючія», ТОВ
«Торос» за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 р. по ІНФОРМАЦІЯ_6 р.») Конотопською МДПІ були
прийняті податкові повідомлення - рішення від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. НОМЕР_6 та
НОМЕР_7 про визначення 220614 грн. податкових зобов'язань по податку на додану
вартість та 66407 грн. прибуткового податку на доходи від підприємницької
діяльності.

Згідно
актів попередніх планових документальних перевірок НОМЕР_8 від ІНФОРМАЦІЯ_7
року та НОМЕР_9 відІНФОРМАЦІЯ_8 року було встановлено , що протягом періоду з
ІНФОРМАЦІЯ_9 р. по ІНФОРМАЦІЯ_10 р. підприємець ОСОБА_1 проводив господарські
операції з суб'єктами господарювання ТОВ «Борейс», ПП «Нарда», ТОВ «Торос», СП
«Лючія».

Рішеннями
господарського суду Сумської області, які набрали законної сили, були визнані
недійсними господарські зобов'язання по правочинам з ТОВ «Борей» , ПП «Нарда»
(постанова від ІНФОРМАЦІЯ_11 р. по справі НОМЕР_10, рішення від ІНФОРМАЦІЯ_12
р. по справі НОМЕР_11)

Пунктами
1 та 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-Х1У "Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" із змінами та
доповненнями, визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських
операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого
складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської
операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають
змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської
операції.

Податкові
накладні та господарські зобов'язання , які виникли по зазначених накладних ,
були визнані судом недійсними, а тому в розумінні діючого законодавства
зазначені первинні документи не можуть бути підставою для підтвердження
здійснення господарських операцій і не можуть мати юридичної сили та
доказовості.

Згідно
ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992 року "Про
прибутковий податок з громадян" зі змінами та доповненнями до складу
валових витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів громадянами -
суб'єктами підприємницької діяльності без створення юридичної особи,
відносяться витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва або
підлягають амортизації згідно статті 5 та статті 8 Закону України від
22.05.1997 року № 283/97-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств".
У відповідності з абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
зазначеного Закону не відносяться до складу валових витрат будь-які витрати,
які не підтверджені відповідними розрахунковими , платіжними та іншими
документами . обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

В
період з ІНФОРМАЦІЯ_9 року по ІНФОРМАЦІЯ_13 року суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність на спрощеній системі
оподаткування, шляхом сплати єдиного податку . У період з ІНФОРМАЦІЯ_14 року по
ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність на загальній
системі оподаткування.

Таким
чином, в порушення вимог ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" № 13-92 від 26.12.1992 року зі змінами та
доповненнями підприємцем ОСОБА_1 було безпідставно включено до складу валових
витрат за 2004 рік суму витрат в розмірі 255981.90 грн. та за 2005 рік суму
витрат в розмірі 254842,54 грн., що призвело до заниження суми чистого
оподатковуваного доходу та, відповідно, до заниження суми податку з доходів
фізичних осіб за 2004 рік на суму 33277,65 грн. та за 2005 рік на суму 33129,53
грн.

На
запит Конотопської МДПІ щодо проведення зустрічної перевірки ТОВ
"Торос" з питань його взаєморозрахунків з ПП ОСОБА_1 по зазначеним
податковим накладним Державна податкова інспекція у Святошинському районі
м.Київ повідомила, що підприємство звітувало з нульовими показниками
фінансово-господарської діяльності . Останній звіт подано за ІНФОРМАЦІЯ_15 р.
Заходи щодо скасування підприємства не проводились в зв'язку з наявністю боргу
по підприємству. Також було повідомлено, що актом НОМЕР_12 від ІНФОРМАЦІЯ_16 р.
анульовано свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість ТОВ
"Торос" (дата анулювання ІНФОРМАЦІЯ_16 р.)

На
запит Конотопської МДПІ щодо проведення зустрічної перевірки СП
"Лючія" з питань його взаєморозрахунків з ПП ОСОБА_1 по зазначеним
податковим накладним Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.
Київ повідомила , що підприємство визнано банкрутом та знаходиться в стані
ліквідаційної процедури за рішенням суду. Також було повідомлено, що актом
НОМЕР_13 від ІНФОРМАЦІЯ_17 р. анульовано свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість СП "Лючія" (дата анулювання ІНФОРМАЦІЯ_18
р.).

Таким
чином в ході перевірки підприємця з питання дотримання вимог Закону України
"Про податок на додану вартість " було встановлено, що актом ДПІ У
Печерському районі м. Києва НОМЕР_14 від ІНФОРМАЦІЯ_19 р. свідоцтво платника
податку на додану вартість НОМЕР_15, яке належало ТОВ «Борейс» було анульовано
зІНФОРМАЦІЯ_21 р.;  актом ДПІ у
Дарницькому районі   м. Києва НОМЕР_16
від ІНФОРМАЦІЯ_20 р. свідоцтво платника податку на додану вартість НОМЕР_17,
яке належало ПП «Нарда» було анульовано з ІНФОРМАЦІЯ_22 р.; актом ДПІ у
Святошинському районі м. Києва НОМЕР_12 від ІНФОРМАЦІЯ_16 р. свідоцтво платника
податку на додану вартість НОМЕР_18, яке належало ТОВ «Торос» було анульовано з
ІНФОРМАЦІЯ_16 р.; актом ДПІ у Шевченківському районі  м. Києва НОМЕР_13  від ІНФОРМАЦІЯ_17 р. свідоцтво платника
податку на додану вартість НОМЕР_19, яке належало СП «Лючія» було анульовано з
ІНФОРМАЦІЯ_18 р.

Отже,
ТОВ «Борейс», ПП «Нарда», ТОВ «Торос», СП «Лючія» втратили юридичний статус
платників податку на додану вартість з дати анулювання свідоцтва ПДВ, а це
означає , що з зазначеного періоду підприємства взагалі не мали статусу
платника ПДВ. Порядок сплати ПДВ, порядок віднесення сплаченого ПДВ до
податкового кредиту регулюються Законом України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР
" Про податок на додану вартість " з змінами та доповненнями ( далі
Закон).

Пунктом
1.3 статті 1 Закону платником ПДВ вважається особа , яка зобов'язана
здійснювати утримання та внесення до бюджету податку що сплачується покупцем.

Відповідно
до пп. 7.2.3. п .7.2. ст. 7 Закону податкова накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках .Оригінал
податкової накладної надається покупцю , копія залишається у продавця товарів(
робіт, послуг).

Податкова
накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

На
підставі пп. 7.2.4. п. 7.2. ст. 7 Закону право на нарахування податку та
складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку , передбаченому ст. 9 Закону . Відповідно до п.10 .3
.ст. 10 Закону правила податкового обліку встановлюються центральним податковим
органом України . Пунктом 2 Порядку заповнення податкової накладної,
.затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.1997 р., №165 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 23.06.1997 р. за 233/ 2037 (із змінами та
доповненнями ) встановлено, що податкову накладну складає особа ,яка
зареєстрована як платник податку на додану вартість у податковому органі та
якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.

Згідно
п.5 вищезазначеного ПорядкуНОМЕР_20 податкова накладна вважається недійсною у
разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.
Підпунктом 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 Закону не дозволяється включення до
податкового кредиту будь яких витрат зі сплати податку , що не підтверджені
податковими накладними .

Отже
податкові накладні , що були видані не зареєстрованими у податкових органах ,
як платники податку на додану вартість , особами ( ТОВ "Борейс", ПП
«Нарда», ТОВ «Торос», СП «Лючія» ) не надавали права підприємцю ОСОБА_1 права
віднести відповідні суми податку на додану вартість до складу податкового
кредиту.

Позивач
не наводить жодних заперечень, які б спростовували наведені факти, але
посилається на неправомірність перевірки, посилаючись на те, що у пункті 1
статті 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні"
чітко зазначено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах
компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право
здійснювати документальні невиїзні перевірки на підставі поданих інших
документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів
(обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі.

Таким
чином, на думку позивача, зазначеним Законом встановлено, що під «іншими
документами»  розуміються документи, які
були подані податковому орган саме платником податків.

В
підтвердження цього позивач зазначає, що відповідно до частини першої п.8.2
Регламенту адміністрування податків, зборів (обов'язкових платежів),
затвердженого наказом ДПА НОМЕР_21 від ІНФОРМАЦІЯ_24 р., підставами для
проведення документальної невиїзної перевірки є виявлення органом державної
податкової служби арифметичної або методологічної помилки у поданих платниками
податків податкових деклараціях, звітах та інших документах, пов'язаних з нарахуванням
і   сплатою   податків та зборів   (обов'язкових   платежів), а також у випадках  заявленого до відшкодування податку на додану
вартість.

Суд
не погоджується з позицією позивача, виходячи із наступного.

Відповідно
до пункту 1 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»,
однією з функцій міжрайонних державних податкових інспекцій, є здійснення
контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати
податків та зборів (обов'язкових платежів).

Статтею
11 вищезгаданого Закону до прав органів державної податкової служби належить
здійснення документальних невиїзних перевірок (на підставі поданих податкових
декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а
також планових та позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності,
повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Пунктом
4 статті 11 даного Закону також передбачено право органів ДПС запрошувати
платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування
та своєчасності сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) такими
платниками податків. Письмові повідомлення про такі запрошення направляються не
пізніше ніж за десять робочих днів до дня запрошення рекомендованими листами, в
яких зазначаються підстави запрошення, дата і час на які запрошуються платник
податків (посадова особа платника податків)

Конотопська
МДПІ ІНФОРМАЦІЯ_25 р. направила ПП ОСОБА_1 письмовий запит (вих. НОМЕР_22 від
ІНФОРМАЦІЯ_26 р.) для надання пояснень та їх документальне підтвердження щодо
взаємовідношень з контрагентами, але лист було повернуто поштою через місяць
без вручення.

ІНФОРМАЦІЯ_27
року позивач з'явився до Конотопської МДПІ та отримав один екземпляр даного
запиту під підпис, але в 10-ти денний строк, як того вимагає Закон України
"Про державну податкову службу" ні пояснень, ні документів приватний
підприємець ОСОБА_1 не надав.

Необхідно
зазначити, що державна реєстрація позивача здійснена за адресоюАДРЕСА_1, за
місцем проживання ОСОБА_1. Тому, провести виїзну перевірку податкова не має
можливості, тим більше, що підприємець не знаходиться за місцем проживання, що
підтверджується фактом не вручення йому рекомендованого листа.

Вищевказані
обставини фактично унеможливили проведення позапланової виїзної документальної
перевірки, а тому Конотопською МДПІ було проведено невиїзну документальну
перевірку приватного підприємця ОСОБА_1 на підставі п.1 та п.4 ст. 11 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні».

Позивач
довільно тлумачить п. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу»
та Регламент, на який він посилається і який є підзаконним актом.

Враховуючи
викладене, суд  дійшов висновку, що
позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

2.          Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає
законної сили після закінчення цього строку.

3.          Заява про апеляційне оскарження
постанови подається протягом 10 днів з дня її складення у повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

4.          Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ
І.В.МАЛАФЕЄВА

В
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний
текст постанови підписаний 26.02.2007  р.