СУД
ПОСТАНОВА

22.02.07р.

Справа № А27/16-07

За позовом  Західно-Донбаської об'єднаної державної
податкової інспекції, м. Павлоград

до  Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1, м. Павлоград

Приватного підприємства
“Дон-Промтехніка”, м. Донецьк

про визнання недійсними угод

Суддя    В.О.Татарчук

Секретар П.М.Сергієнко

представники:

від позивача -Краснікова Ю.О. дов. від
15.01.2007р. №565/10

від відповідача 1 -ОСОБА_2
дов. від 15.11.2006р.

від відповідача 2 -
не з'явився

Суть спору:

Західно-Донбаська об'єднана
державна податкова інспекція звернулась з позовами до суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі ПП ОСОБА_1) та приватного підприємства
“Дон-Промтехніка” про:

- визнання недійсною усної угоди,
укладеної між відповідачами 08.12.2003р., стягнення з ПП “Дон-Промтехніка” на
користь ПП ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих за товар у розмірі 2447,32грн. і
такої ж суми з відповідача-1 на користь державного бюджету;

- визнання недійсною усної угоди,
укладеної між відповідачами 20.10.2003р., стягнення з ПП “Дон-Промтехніка” на
користь ПП ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих за товар у розмірі 2970,25грн. і
такої ж суми з відповідача-1 на користь державного бюджету.

Ухвалою господарського суду від
13.02.2007р. на підставі ст.116 КАС України були об'єднані для спільного
розгляду справи №А27/16-07 і №А27/17-07.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що:

- з боку відповідача-2 угоди були
укладені з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства і повинні
бути визнані недійсними на підставі ст.49 ЦК України;

- рішенням Київського районного
суду м. Донецька від 05.08.2002р. по справі №2-6149/2002р. визнані недійсними
рішення засновника ПП “Дон-Промтехніка” від 05.06.2002р. про створення
підприємства, установчі документи підприємства з моменту державної реєстрації,
а свідоцтво платника податку на додану вартість - з моменту видачі;

- рішенням встановлені факти
реєстрації підприємства на підставну особу без наміру здійснювати підприємницьку
діяльність;

- відповідач-2 за юридичною адресою
не знаходиться, з моменту реєстрації не подає податкову звітність і діяльність
підприємства здійснювалась протиправно з порушенням ст.8 Закону України „Про
підприємництво”, ст.5 Закону України “Про підприємства в Україні”.

- актом НОМЕР_1 від 01.07.2002р.
анульовано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ПП
„Дон-Промтехніка”.

Відповідач-1 проти задоволення
позову заперечує посилаючись на те, що:

- позивачем в порушення ст.70, ч.2
ст.71 КАС України не надано належних доказів стосовно того, що спірні угоди
були саме угодами купівлі-продажу товару і сторони фактично  виконали зобов'язання за такими угодами;

- позивачем не надано доказів
наявності умислу у відповідачів на укладення протиправних угод;

- визнання недійсними установчих
документів ПП „Дон-Промтехніка” та свідоцтва платника податку на додану
вартість не є підставою для визнання угод недійсними і такими, що укладені з
метою, суперечною інтересам держави та суспільства;

- на момент укладення угод та по
теперішній час відповідач-2 знаходиться у Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України та має дієздатність юридичної особи;

- позивачем пропущений строк
позовної давності щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій,
встановлений статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідач-2 відзив на позов не
надав та не забезпечив явку представника в судове засідання. Суд вважає за
можливе розглянути справу за його відсутності, так як останній був належним чином
повідомлений про час та місце судового засідання.

Так, ухвали суду направлялись
відповідачу-2 за юридичною адресою, яка зазначена у свідоцтві про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності-юридичної особи. Відповідно до
ч.1 ст.93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її
державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні 22.02.2007р.
були оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, суд -

встановив:

В матеріалах справи містяться копії
накладних НОМЕР_2 від 08.12.2003р., НОМЕР_3 від 20.10.2003р., податкових
накладних НОМЕР_2 від 08.12.2003р., НОМЕР_3 від 20.10.2003р., виписаних ПП
„Дон-Промтехніка” на поставку товару на адресу ПП ОСОБА_1 на суму 2447,32грн.
та 2970,25грн. (відповідно), а також квитанції до прибуткового касового ордеру
НОМЕР_4 від 08.12.2003р. та НОМЕР_5 від 20.10.2003р. щодо розрахунку ПП ОСОБА_1
за поставлений товар на суму на суму 2447,32грн. та 2970,25грн. (відповідно).

Суд вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі ч.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як зазначалось вище позивач вказує
на те, що 20.10.2003р. і 08.12.2003р. ПП „Дон-Промтехніка” і ПП ОСОБА_1 були
укладені усні угоди купівлі-продажу.

Однак, матеріали справи не
дозволяють зробити беззаперечний висновок про укладення відповідачами саме
зазначених угод.

Так, Західно-Донбаська ОДПІ
посилається на накладні НОМЕР_2 від 08.12.2003р., НОМЕР_3 від 20.10.2003р.,
податкові накладні НОМЕР_2 від 08.12.2003р., НОМЕР_3 від 20.10.2003р.,
квитанції до прибуткового касового ордеру НОМЕР_4 від 08.12.2003р. та НОМЕР_5
від 20.10.2003р., виписані ПП „Дон-Промтехніка”.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону
України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинні та
зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або  машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ;

зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської
операції.

Наведені первинні документи не
відповідають вказаним вимогам.

Так, в накладних НОМЕР_2 від
08.12.2003р., НОМЕР_3 від 20.10.2003р. відсутні вказівки на місце складання,
зміст та обсяг господарських операцій, посади осіб, відповідальних за
здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення, інші дані, що
дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських
операцій.

В квитанціях до прибуткових касових
ордерів НОМЕР_5 від 20.10.2003р. і НОМЕР_4 від 08.12.2003р. відсутні посилання
на наведені накладні.

Суд враховує, що в акті НОМЕР_6 від
02.03.2006р. „Про результати перевірки дотримання вимог законодавства про
оподаткування приватного підприємця ОСОБА_1” вказано на факт укладення між ПП
ОСОБА_1 та ПП „Дон-Промтехніка” лише договору купівлі-продажу від 31.01.2003р.
і первинні документи  від 08.12.2003р.,
20.10.2003р. зазначені як такі, що складені на виконання саме наведеного
договору.

Враховуючи те, що позивачем не
доведені факти укладення відповідачами усних угод купівлі-продажу суд не з'ясовує
обставини, пов'язані з наявністю чи відсутністю у відповідача-2 мети завідомо
суперечної інтересам держави і суспільства при укладенні таких угод.

Якщо все ж таки погодитись з
твердженням  позивача про те, що
відповідачами були укладені угоди від 08.12.2003р. і 20.10.2003р., підставою
для відмови в позові в частині застосування наслідків визнання угод недійсними
є наступні обставини.

Санкції, встановлені ч.1 ст.208 ГК
України не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків (зборів, інших
обов'язкових платежів) однією з сторін договору. За таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування
санкцій, передбачених ч.1 ст.208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання
ухилення від сплати податків.

Частиною 1 статті 208 ГК України
передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41
Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована
виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією
частиною, є конфіскаційними і стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення
правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають
визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише
протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Відповідно до ст.250 ГК України
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але  не пізніш як через один рік з дня порушення
цим суб'єктом встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

Враховуючи, що спірні договори були
укладені та виконані протягом 2003р., закінчився строк для застосування
наслідків визнання угоди, як адміністративно-господарських санкцій.

Викладені обставини свідчать про
необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.49 ЦК УРСР, ст.ст.238,
250 ГК України, ст.ст. 94, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили
згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені
ст. 186 КАС України.

Суддя
В.О.Татарчук

Дата
підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України
-27.02.2007р