ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"07" лютого 2007 р.

11:30

Справа №  7/709/06

м. Миколаїв

Позивач:
Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:
Державної податкової інспекції у Корабельному районі міста Миколаєва, 54052, м.Миколаїв,
вул. Артема, 1-а

про: скасування
податкових повідомлень-рішень НОМЕР_1, НОМЕР_2

Суддя
Семенчук Н.О.

При секретарі судового засідання Дзюбі
Ю.Ф.

Представники:

Від позивача:      ОСОБА_2, дов.НОМЕР_3

Від відповідача: Жосан Т.О., дов.
№ 276/9/10-000 від 15.01.2007р. Саленко Т.П., дов. № 7345/9/10-000 від
21.11.2006р.

Суть спору:
Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 звернулась до
господарського суду із позовними вимогами про скасування податкових
повідомлень-рішень НОМЕР_1, НОМЕР_2 прийнятих Державною податковою інспекцією у
Корабельному районі міста Миколаєва.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що донарахування збору за спеціальне використання водних
ресурсів є неправомірним, оскільки:

- його ставки та механізм
справляння не встановлені жодним Законом України, а лише відомчою інструкцією;

- збір за спеціальне використання
водних ресурсів відсутній у вичерпному переліку обов'язкових платежів, сплата
яких здійснюється на території України, як загальнодержавного так і місцевого
рівня визначених ст. 14 та ст. 15 ЗУ «Про систему оподаткування». Вказує на те,
що відсутність обставин з якими закон пов'язує виникнення певних обов'язків
платника податків, відсутність самого обов'язкового платежу свідчить про те, що
нарахування збору  за спеціальне
використання водних ресурсів, є таким, що не відповідає вимогам чинного
законодавства, як і застосування штрафної санкції передбаченої п. п. 17.1.2,
п.17.1 ст 17 З.У. «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами».

Щодо оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 06.09.2006 року позивач зазначає, що акт
перевірки, за наслідками якого прийнято оскаржуване рішення, не містить
констатації факту наявності укладених трудових договорів з найманими особами, а
тому неправомірно стверджувати, що скаржник використовував працю найманих
працівників і сплачував їм заробітну плату.

Крім того, позивач вказує на
суперечливий характер матеріалів перевірки, так, акт перевірки свідчить про
278,52 грн. донарахованого податку з доходів фізичних осіб, а оскаржуване
рішення про 393,53 грн. цього ж податку.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує та зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення
відповідають вимогам чинного законодавства, а висновки, викладені в акті
планової перевірки є обґрунтованими.

Заслухавши представників сторін,
вивчивши матеріали справи, суд, -

встановив:

30.08.2006 року ДПІ у Корабельному районі
здійснила виїзну планову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, з питань
дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2003р.
по. 31.03.2006р.

Перевіркою було встановлено
порушення позивачем, а саме:

-          п. 2.1 розділу ІІ, та п. 7.1 п.7.2
розділу VІІ Інструкції “Про порядок обчислення і справляння збору за спеціальне
використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб
гідроенергетики і водного транспорту” затвердженої наказом Міністерства фінансів
України, Державної податкової адміністрації України, Міністерства економіки
України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної
безпеки України від 1 жовтня 1999р. № НОМЕР_5 і зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 19 жовтня 1999р. за № НОМЕР_6, (Далі - Інструкція) із змінами
та доповненнями, розрахунку збору за спеціальне використання водних ресурсів до
ДПІ не надано, а саме: за 9 місяців 2004р. по строку надання 09.11.2004р., за
2004 рік по строку надання 09.02.2005р., за 1 кв. 2005р. по строку надання
10.05.2005р., за півріччя 2005р. по строку надання 09.08.2005р., за 9 місяців
2005р. по строку надання 09.11.2005р., за 2005 рік по строку надання
09.02.2006р., за 1 кв. 2006р. по строку надання 10.05.2006р.;

-          п. 2.1 розділу ІІ, п. 4.2 розділу ІV,
п. 7.1 п.7.2 розділу VІІ Інструкції в результаті чого документальною перевіркою
донараховано збору за спеціальне використання водних ресурсів за 2004-2006р.р.
у сумі 5,02 грн., а саме за 2004 рік у сумі 2,116 грн., за 2005 рік у сумі 2,49
грн., за 1 кв. 2006р. у сумі 0,37 грн.;

-          п. 3. ст. 7 ДКМУ від 26.12.1992р. №
13-92 “Про прибутковий податок з громадян” із змінами і доповненнями, в
наслідок чого перевіркою додатково нараховано прибуткового податку за 2003 рік
в сумі 115,00 грн.;

-          п. 7.1 ст. 7, п.п. 8.1.1, п.п. 8.1.4
п. 81. ст. 8 , п.п. а) п. 19.2 ст. 19 Закону України від 22.05.2003р. № 889-ІV
“Про податок з доходів фізичних осіб” із змінами та доповненнями, в наслідок
чого перевіркою додатково нараховано податку з доходів фізичних осіб за
2004-2006р.р. в саме 270,53 грн., а саме за 2004р. в сумі 3.25 грн., за 2005р.
в сумі 130,78 грн., за 2006р. в сумі 136,50 грн.;

-          п.п. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6 Закону
України “Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003р. № 889-ІV із
змінами та доповненнями та відповідно до п. 4 Порядку надання документів та їх
складу при застосуванні податкової соціальної пільги, затвердженого постановою
КМУ від 26.12.2003р. № 2035, в результаті чого додатково нараховано податку з
доходів фізичних осіб за 2004 рік в сумі 7,99 грн.

За результатами перевірки
відповідачем був складений акт № НОМЕР_7 від 30.08.2006 року.

На підставі акту перевірки ДПІ у
Корабельному районі м. Миколаєва прийняла податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_1 від 06.09.2006 року, згідно якого позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем: збір за спеціальне використання  водних ресурсів на суму 0,52 грн. та
застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2380 грн. згідно п.п. 17.1.1
та п.п. 17.1.2 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та податкове
повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 06.09.2006 року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб (найманих
працівників) в розмірі 1180,56 грн., у тому числі: за основним платежем 393,52
грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 787,04 грн.

Позивач оскаржив податкові
повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

В ході розгляду  первинної скарги СПД ОСОБА_1 ДПІ у
Корабельному районі м. Миколаєва встановила, що сума податкових зобов'язань у
податковому повідомленні-рішенні  від
06.09.2006 року НОМЕР_1 занижена на суму 4,50 грн. (5,02-0,52= 4,50).

Відповідно абз. 7 п. 9 Положення
про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної
податкової служби, затверджено наказом ДПА України від 11.12.1996 р. за № 29 (в
редакції наказу ДПА України від 02.03.2001 р. за № 82), зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18.12.1996 р. за № 723/1748 ДПІ у Корабельному
районі м. Миколаєва збільшила суму податкового зобов'язання по збору за
спеціальне використання водних ресурсів в розмірі 4,50 грн., в тому числі за
основним платежем -4,50 грн. та прийняла податкове повідомлення-рішення від
09.10.2006 року № НОМЕР_8 на донараховану суму збору за спеціальне використання
водних ресурсів в сумі 4,50 грн. Відповідач зазначає, що позивачем добровільно
сплачено, суму 4,50 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_8 від
09.10.2006 року, що не заперечується представником позивача.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 06.09.2006 року слід зазначити наступне.

Згідно п.п. 13 п. 1 ст. 14 розділу
ІІ Закону України від 18.02.1997 р. № 77/97- ВР «Про систему оподаткування»із
змінами та доповненнями до загальнодержавних податків і зборів належать такі
податки і збори (обов'язкові платежі) збір за спеціальне використання природних
ресурсів.

Згідно ст. 39 Закону України від
25.06.1991 р. № 1264 -ХІІ «Про охорону навколишнього природного середовища»із
змінами та доповненнями, до природних ресурсів загальнодержавного значення
належать: г) підземні води; д) поверхневі води, що знаходяться або
використовуються на території більш як однієї області.

Згідно ст. 17 Закону України від
18.02.1997р. № 77/97-ВР «Про систему оподаткування» із змінами та доповненнями,
сплата податків і зборів (обов»язкових платежів) провадиться у порядку,
встановленому цим Законом та іншими законами України.

Згідно ст. 43 Закону України від
25.06 1991 р. № 1264-ХІІ «Про охорону навколишнього природного середовища»із
змінами та доповненнями, збір за спеціальне використання природних ресурсів
встановлюються на основі нормативів збору і лімітів їх використання. Нормативи
збору за використання природних ресурсів, а також порядок його стягнення
встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ліміти використання природних
ресурсів загальнодержавного значення встановлюються в порядку,  що визначається Кабінетом Міністрів України.

Наведенні положення названого
Закону узгоджуються з нормою пункту другого постанови Верховної Ради України
від 24.12.1998 року № 363-ХІV «Про порядок застосування нормативно-правових
актів з питань оподаткування в Україні», згідно якого справляння зборів за
спеціальне використання природних ресурсів здійснюється в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до законів України.

На виконання зазначених законодавчих актів
нормативи збору і порядок його сплати встановлені Постановою Кабінету Міністрів
України № 836 від 16.05.1999 року “Про затвердження нормативів збору за
спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для
потреб гідроенергетики і водного транспорту” (зі змінами та доповненнями) та
Інструкції “Про порядок обчислення і справляння збору за спеціальне
використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб
гідроенергетики і водного транспорту” затвердженої наказом Міністерства
фінансів України, Державної податкової адміністрації України, Міністерства економіки
України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної
безпеки України від 1 жовтня 1999р. № НОМЕР_5 і зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 19 жовтня 1999р. за № НОМЕР_6 зі змінами та доповненнями (Далі
- Інструкція), які є обов'язковими до виконання.

Згідно статті 42 Водного Кодексу
України від 06.06.1995 року зі змінами та доповненнями водокористувачі можуть
бути первинними і вторинними. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що
не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд
первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що
встановлюються між ними.

Згідно п. 3.1 Інструкції
водокористувачі, які здійснюють забір води з водного об'єкта або використовують
в установленому законодавством порядку воду, отриману  від інших водокористувачів, мають відповідно
дозволи на спеціальне водокористування або договори на поставку води.
Водокористувачам у  встановленому  порядку
затверджуються ліміти використання водних ресурсів.

Відповідно п. 2.1 Інструкції
платниками збору за спеціальне використання водних ресурсів є громадяни -
суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують водні ресурси.

Згідно п. 4.2 Інструкції
водокористувачі, які використовують у встановленому законодавством порядку
воду, отриману від інших водокористувачів, справляють збір до відповідних
бюджетів за обсяги фактично використаної води з
урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання.

Відповідно п. 7.1, п. 7.2
Інструкції Платники збору за спеціальне використання водних ресурсів складають
розрахунок накопичувальним підсумком з початку року за встановленою формою.
Базовий податковий (звітний) період для збору за спеціальне використання водних
ресурсів дорівнює календарному кварталу. Розрахунки збору за спеціальне
використання водних ресурсів подаються платниками органам державної податкової
служби протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) кварталу, за своїм місцем податкової реєстрації (місцем
перебування на податковому обліку в органах державної податкової служби).

Згідно п. 7.6 Інструкції Збір за
спеціальне використання водних ресурсів сплачуються платниками протягом 10
календарних днів, наступних  за  останнім
днем граничного строку подання розрахунку збору за своїм місцем
податкової реєстрації (місцем перебування на податковому обліку в органах
державної податкової служби), тобто протягом 50 календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

В ході перевірки встановлено, що на
протязі періоду з 01.10.2003 року по 31.03.2006 року ФОП ОСОБА_1
використовувала воду для здійснення підприємницької діяльності у сфері
громадського харчування, яку отримувала від Міського комунального підприємства
“Миколаївводоканал” згідно договору з водопостачання та водовідведення від
01.05.2001 року № НОМЕР_9.

Позивачем збір за спеціальне
використання водних ресурсів не нараховувався та не сплачувався, розрахунки
збору за спеціальне використання водних ресурсів за 9 місяців 2004 року, за
2004 рік, за І квартал 2005 року, за півріччя 2005 року, за 9 місяців 2005
року, за 2005 рік, за І квартал 2006 року до ДПІ не надавались.

Враховуючи вищевикладене відповідач
правомірно прийняв податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 06.09.2006 року.

Щодо оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 06.09.2006 року слід зазначити наступне.

Статтею 2 Кодексу Законів про працю
України затвердженого Законом № 322-VIII від 10.12.71 року зі змінами та
доповненнями  встановлено, що працівники
реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу
на   підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.

Згідно ст. 21 Кодексу Законів про
працю України, - трудовий договір є угода між працівником і власником
підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією
угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник
підприємства, установи, організації або уповноважений  ним орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну  плату
і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 Кодексу Законів про
працю України встановлено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді,
коли наказ чи розпорядження не були видані, але
працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до статті 94 Кодексу
Законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

В ході перевірки відповідачем
встановлено, що СПД ОСОБА_1 виплачувала заробітну плату працівникам на підставі
усної домовленості, без укладання трудової угоди та без утримання та
перерахування належного до сплати податку.

За таких обставин позовні вимоги не
обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо твердження позивача, що його
не було ознайомлено з тим, що він має право протягом 3-х робочих днів від дня
отримання примірника акта перевірки подати до органу ДПС свої зауваження та що
він не міг скористатися таким правом оскільки акт перевірки йому було надано
разом з податковими повідомленнями-рішеннями то вони є необґрунтованими,
оскільки будь-яких доказів щодо отримання позивачем акту разом з податковими
повідомленнями-рішеннями позивач не надав, акт перевірки № НОМЕР_7 від
30.08.2006 року підписаний СПД ОСОБА_1 без будь-яких заперечень, та в акті зазначено,
що з обов'язками, правами, відповідальністю підприємця та порядком оскарження
рішень і дій посадових осіб Державних податкових органів СПД ОСОБА_1  ознайомлена.

Керуючись ст.ст. 160-163, 167, 254
КАС України Господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова у відповідності зі ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано.

Сторони, які
беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову
повністю або частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя

Н.О.Семенчук