ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р.
№ 4/2187-11/305

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Палій В.М., за участю представника відповідача Н. Пастуховської (дов. від 07.05.07), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Остов-Бардс” на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2007 року у справі № 4/2187-11/305 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Остов-Бардс” до приватного підприємства “СМІО” про стягнення 165 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Остов-Бардс” звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до приватного підприємства “СМІО” про стягнення суми боргу в розмірі 55 000 грн. та штрафу в розмірі 110 000 грн. з підстав неналежного виконання зобов’язання, що виникло з договору.

В подальшому позивач зменшив ціну позову на 55 000 грн. у зв’язку із сплатою відповідачем суми боргу.

Рішенням господарського суду Львівської області від 7 листопада 2006 року  позов задоволено частково: стягнуто суму штрафу 110 000 грн. та припинено провадження у справі в частині стягнення суми боргу 55 000 грн.; в решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано простроченням відповідачем виконання грошового зобов’язання.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2007 року (судді Р. Марко, Т. Бонк, С. Бойко) рішення в частині стягнення суми штрафу було скасовано і прийнято нове про стягнення пені в розмірі 668 грн. 35 коп. і в іншій частині рішення залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Остов-Бардс” просить постанову скасувати з підстав незастосування чи неправильного застосування апеляційним господарським судом частини частин 4 і 6 статті 231, частини 2 статті 343 Господарського кодексу України, статей 546, 549 та 551 Цивільного кодексу України, статті 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” та залишити в силі рішення.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, проте товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Остов-Бардс”  право на подання відзиву на касаційну скаргу не використало і його представник в судове засідання не з’явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено, що сторони уклали договір від 14 серпня 2006 року за № 1 (далі-Договір), на умовах якого позивач передав у власність відповідача обладнання вартістю 220 000 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 15 серпня 2006 року.

Порядок оплати обладнання та розрахунків встановлені розділом 4 Договору, відповідно до якого відповідач має сплатити ціну товару шляхом переказу 55 000 грн. не пізніше 15 серпня 2006 року; 55 000 грн. не пізніше 30 серпня 2006 року; 55 000 грн. не пізніше 15 вересня 2006 року і останній платіж - 55 000 грн. не пізніше 30 вересня 2006 року.

У випадку несвоєчасної оплати товару покупець має сплатити пеню (пункт 8.2.Договору), а у разі порушення строків оплати товару - штраф у розмірі 50 відсотків від суми Договору.

До порушення провадження у справі відповідач сплатив ціну товару і за цієї обставини господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 55 000 грн. на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас відповідач допустив прострочення платежів і господарський суд на підставі пункту 8.3. Договору задовольнив позов в цій частині.

Змінюючи рішення в частині розміру неустойки, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що її розмір має бути обмежений подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

Цей висновок помилковий, оскільки суд дійшов його без врахування вимог статей 549 і 551 Цивільного кодексу Української РСР та Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, контрагенти забезпечили виконання зобов’язання в частині дотримання строків оплати ціни товару як пенею, так і штрафом (відповідно пункти 8.2. і 8.3. Договору).

Позивач предметом позову зазначив саме стягнення суми штрафу на підставі пункту 8.3. Договору, тим самим визначивши спосіб захисту порушеного права цивільного.

Апеляційний господарський суд, в порушення принципу диспозитивності та пункту 2 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, неправомірно вийшов за межі позовних вимог, безпідставно змінивши різновид неустойки, застосував до спірних правовідносин правило пункту 8.2. Договору.

Колегія суддів також дійшла  висновків, що і рішення господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В день судового засідання позивач зменшив розмір позовних вимог, подавши 7 листопада 2006 року відповідне пояснення до канцелярії суду.

В порушення вимог статей 43 і 22 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд не встановив чи був про цей факт повідомлений відповідач та прийняв рішення.

Крім того, господарський суд не звернув уваги на вимоги статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до яких розмір неустойки обумовлюється розміром збитків, яких зазнав кредитор у зв’язку з неналежним виконанням боржником зобов’язання (їх співвідношенням), а також іншими обставинами, які мають значення для вирішення спору, зокрема, істотного погіршення майнового стану боржника у разі застосування санкцій.

Неповне з’ясування господарськими судами обставин справи, не застосування до спірних правовідносин статті 551 Цивільного кодексу України, неправильне застосування статей  43, 22 і 83 Господарського процесуального кодексу України зумовлюють скасування рішення і постанови в даній справі та її передачу на новий розгляд, при якому суду слід урахувати викладене, вжити всіх передбачених законом заходів до всебічного, повного й об’єктивного з’ясування обставин справи, дійсних прав та обов’язків сторін і залежно від установленого ухвалити відповідне рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім “Остов-Бардс”  задовольнити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 7 листопада 2006 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2007 року у справі № 4/2187-11/305 скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий, суддя

М. В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій