ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"30" січня 2007 р.                                                  Справа № 11/366а/18

12 год. 55 хвил.

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Парафіївський цукровий завод”

16730, Ічнянський район, смт. Парафіївка, вул. Шевченка, 123

До: Державної податкової інспекції у Ічнянському районі

16703, м. Ічня, вул. Леніна, 23

Про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення

Суддя  Ю.М.Бобров

Секретар О.В.Скрипка

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН :

Від Позивача: Міхно Л.І. –дов. від 17.01.07 р. № 58,

Панькович О.Ф. –бухгалтер, дов. від 29.01.07 р. № 25.

Від Відповідача: Крамаренко В.А. –гол. держподатінспектор, дов. від 11.12.06 р. № 587/0/10-002,

Миколюк В.В.–ст. держподатревізор - інспектор, дов. від 16.01.07 р. № 10/1010.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем –Відкритим акціонерним товариством „Парафіївський цукровий завод” подано адміністративний позов до Державної податкової інспекції у Ічнянському районі про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення інспекції.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені у позовній заяві.

В позовній заяві позивач посилається, зокрема, на те, що ВАТ „Парафіївський цукровий завод” виконано всі вимоги Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 р. № 168/97-ВР (далі –Закон № 168), тому визначення йому в оскаржуваному податковому повідомленні – рішенні податкового зобов’язання з ПДВ суперечить діючому законодавству.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідь –рішення ДПІ у Ічнянському  районі за результатами розгляду його апеляційної скарги направлено з порушенням строків, передбачених п.п.5.2.2 п.5.2 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.00 р. № 2181-ІІІ (далі - Закон № 2181).

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву позовних вимог не визнає, посилаючись на те, що податкові накладні, виписані контрагентами позивача ПП „Оптпродукти –Луганськ” та ПП „КСВД” не дають права позивачу на податковий кредит, оскільки постановами господарського суду Луганської області та Луганського апеляційного господарського суду визнано недійсним запис про державну реєстрацію і припинено юридичну особу ПП „Оптпродукти –Луганськ”, визнано недійсним запис про держану реєстрацію і скасовано державну реєстрацію ПП „КСВД”.

Відповідач зазначає, що рішення ДПІ у Ічнянському районі, прийняте за результатами скарги позивача, було своєчасно вручено особисто секретарю ВАТ „Парафіївський цукровий завод” Бондар М.І., що засвідчено її підписом у Книзі реєстрації вручення платників податків вихідної кореспонденції.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали заперечення на позов з мотивів, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, допитавши свідка, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ВАТ „Парафіївський цукровий завод” зареєстровано як суб’єкта підприємницької діяльності –юридичну особу, взято на податковий облік в ДПІ у Ічнянському районі, зокрема, зареєстровано як платника ПДВ.

ДПІ у Ічнянському районі була проведена позапланова документальна перевірка позивача з питання неправомірного віднесення до податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинах з ПП „Оптпродукти –Луганськ” та ПП „КСВД” за період з 01.07.04 р. по 30.09.05 р., за результатами якої складено акт перевірки від 28.07.06 р. № 21/23/00372612.

У висновку акта перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону № 168, в результаті чого донараховано ПДВ на суму 1325326,35 грн., в тому числі за лютий 2005 року –125326,35 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Ічнянському районі прийнято оскаржуване податкове повідомлення –рішення від 02 серпня 2006 року № 0/0, яким ВАТ „Парафіївський цукровий завод” визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 187989,52 грн., у тому числі: основний платіж –125326,35 грн., штрафні (фінансові) санкції –62663,18 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, ВАТ „Парафіївський цукровий завод” у лютому 2005 року включило по податкового кредиту 125326,35 грн. ПДВ по податкових накладних від 16.02.05 р. № 289 на суму 21666,67 грн., в т.ч. 42133,33 грн. ПДВ, що виписана ПП „Оптпродукти –Луганськ”, та від 25.02.05 р. № 279 на суму 415965,08 грн., в т.ч. 83193,02 грн. ПДВ, виписана приватним підприємством „КСВД”.

Постановою господарського суду Луганської області від 29.09.05 р. по справі № 8/577ад визнано недійсним запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців від 31.08.04 р. № 0000484 про державну реєстрацію СПД –ПП „Оптпродукти –Луганськ”, припинено  юридичну особу. На підставі зазначеної постанови ДПІ у Артемівському районі м. Луганська анульовано свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 17045621, видане 14.10.04 р. ПП „Оптпродукти –Луганськ”, дата анулювання  - 14.10.04 р. (акт анулювання від 22.12.05 р. № 392).

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 23.01.06 р. по справі № 12/442пн, зокрема, визнано недійсним запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців № 000174 про державну реєстрацію приватного підприємства „КСВД” з моменту його винесення –4 серпня 2004 року, скасовано державну реєстрацію ПП „КСВД”. Ленінська МДПІ у м. Луганську анулювала свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 17320928, видане 20.08.04 р. ПП „КСВД”, дата анулювання –09.12.04 р. (акт від 09.12.04 р. № 23627).

За наведених обставин, ДПІ у Ічнянському районі  зроблено висновок, що податкові накладні, виписані продавцями, постачальниками робіт, послуг від імені ПП „Оптпродукти –Луганськ” та ПП ”КСВД” з порушенням податкового законодавства, і не дають права ВАТ „Парафіївський цукровий завод” на включення до податкового кредиту суми ПДВ.

Але суд вважає, що з обґрунтованістю такого висновку відповідача погодитись не можна, з наступних обставин.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону № 168, в редакції Закону, яка діяла на момент виписування контрагентами позивача податкових накладених, податковий кредит звітного період складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді в зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до податкового кредиту згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168 будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими  накладними чи митними деклараціями, а при імпорті  робіт (послуг) –актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг) (редакція до 25 березня 2005 року).

Позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість були надані податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення яких  відповідав встановленому чинним законодавством.

Помилковим є висновок відповідача про не підтвердження позивачем права на податковий кредит з огляду на визнання рішенням суду недійсними записів в Єдиному державному реєстрі та припинення юридичної особи двох контрагентів позивача вже після здійснення господарських операцій, за якими ними були видані податкові накладні, та несплату ПДВ до бюджету контрагентами позивача.

Визнання недійсними записів в Єдиному державному реєстрі, припинення юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника ПДВ саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що на момент здійснення  господарських  операцій обґрунтованість віднесення позивачем  до податкового кредиту,  сум податку на додану вартість за якими не визнала податкова інспекція,  продавці були в  Єдиному державному   реєстрі,   а  також  мали  свідоцтво  про  реєстрацію платником податку на додану вартість.

За таких обставин покупець не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного  реєстру,  за умови необізнаності покупця щодо такої.

Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -  підприємців" від 15.05.03 р. № 755-IV встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних  змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі,  якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону).

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону № 168 платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення  до  бюджету податку,  що сплачується покупцем,  або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пп. "а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та  своєчасність його внесення до бюджету відповідно  до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону № 168).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні  господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та  накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення  штрафних санкцій.

Крім того, як показала свідок секретар ВАТ „Парафіївський цукровий завод” Бондар М.І., рішення ДПІ у Ічнянському районі від 29.08.06 р. № 356/10/10 про результати розгляду скарги позивача від 10.08.06 р. № 180 було вручено їй нарочним 30.08.06 р, про що вона зробила відмітку на примірнику рішення інспекції та зробила запис у Книзі реєстрації вхідної кореспонденції товариства за № 173, оригінал якої надано в судовому засіданні для огляду. У Книзі реєстрації вручення платником податків вихідної кореспонденції Бондар М.І не розписувалася.

Тобто рішення ДПІ у Ічнянському районі від 29.08.06 р. про результати розгляду скарги позивача вручено з порушенням строків, передбачених п.п. 5.2.2 п.5.2 ст. 5 Закону № 2181, що є підставою вважати скаргу повністю задоволеною на користь платника податків.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При прийнятті рішення судом взято до уваги постанову Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 26.09.06 р. по перегляд за винятковими обставинами ухвали ВАСУ від 05.04.06 р. у справі за позовом ТОВ „К.” до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Севастополя про визнання недійсним рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАСУ сплачені позивачем 3,40 грн. судового збору підлягають присудженню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним податкове повідомлення –рішення Державної податкової інспекції у Ічнянському  районі від 02 серпня 2006 року № 0/0.

3.  Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 в УДК у Чернігівській області, МФО 853592, код 22825965) на користь Відкритого акціонерного товариства „Парафіївський цукровий завод” (16730, Чернігівська область, Ічнянський район, смт. Парафіївка, вул. Т.Шевченка, 123, п/р 8 в КФ ВАТ СКБ „Дністер” м. Чернігів, МФО 300722, код 00372612) 3,40 грн. сплаченого держмита.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була  подана у строк, встановлений цим Кодексом,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано,  набирає  законної  сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження постанови спочатку подається заява.

Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Чернігівської області.

Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до Київського апеляційного господарського суду.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, відповідно до ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні 30.01.07 р. проголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова суду в повному обсязі виготовлена 05.02.07 р.

Суддя                                                                                Ю.М.Бобров