СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

07 травня 2007 року

Справа № 2-29/18909-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

прокурор АР Крим: Шаблін Є.І., посвідчення № 490 від 21.03.2007 року;

позивача: Осипенко Д.М., дов. № 01.01-07/479 від 01.12.2006 року;

відповідача: Меленцева О.О., дов. № 01-01/1623 від 07.06.2006 року; Сердюк І.В., дов. № 01-01/3260 від 10.11.2006 року;

розглянувши апеляційну скаргу Ради Міністрів Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Башилашвілі О.І.) від 12 лютого 2007 року у справі № 2-29/18909-2006

за позовом заступника прокурора Автономної Республіки Крим (вул. Севастопольська, 21, м.Сімферополь, 95015)

в інтересах держави в особі Представництва Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва в Автономній Республіці Крим (вул. Київська, 81, оф. 103, м.Сімферополь, 95000)

до Ради Міністрів Автономної Республіки Крим (пр. Кірова, 13, м.Сімферополь, 95000)

про визнання нечинною постанови

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора АР Крим звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Представництва Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва в АР Крим з адміністративним позовом до Ради Міністрів АР Крим про визнання нечинною постанови Ради Міністрів АР Крим від 10.10.2006 року № 604 „Щодо повноважень при розгляді питання про видачу ліцензії”.

Постановою господарського суду АР Крим від 12.02.2007 року у справі № 2-29/18909-2006А позов заступника прокурора АР Крим задоволено. Суд визнав нечинною постанову Ради Міністрів АР Крим від 10.10.2006 року № 604 „Щодо повноважень при розгляді питання про видачу ліцензії”.

При прийнятті постанови, суд першої інстанції встановив, що постановою Ради Міністрів АР Крим від 10.10.2006 року № 604 „Щодо повноважень при розгляді питання про видачу ліцензії” було затверджено склад ліцензійної комісії, а також затверджено обов`язковий перелік документів, що мають надавати суб`єкти господарювання для розгляду питання про видачу ліцензії. Також судом першої інстанції встановлено, що до складу ліцензійної комісії увійшли посадові особи: начальники та головні спеціалісти управлінь, які не є членами Ради Міністрів АР Крим, що суперечать вимогам статті 4 Закону АР Крим „Про Раду міністрів АР Крим”, оскільки, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 року № 1698 органом ліцензування визначено саме Раду Міністрів АР Крим. Оскаржуваною постановою також передбачено витребування від суб`єктів господарювання таких документів, що не передбачені пунктом 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.07.2001 року № 756 „Про затвердження переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності”. На підставі викладеного, господарський суд АР Крим прийшов до висновку про наявність порушень вимог Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” та обгрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з постановою господарського суду АР Крим, Рада Міністрів АР Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову прокурора АР Крим відмовити.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, полягають у тому, що Рада Міністрів АР Крим є колегіальним органом, а створена на підставі оскаржуваної Постанови від 10.10.2006 року № 604 ліцензійна комісія є лише консультативно-дорадчим, робочим органом, створеним лише для технічного забезпечення роботи Ради Міністрів АР Крим. У зв`язку з цим, відповідач вважає відсутніми порушення вимог Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодились, вважають оскаржувану постанову суду першої інстанції законною та обгрунтованою.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні прокурора, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для  скасування постанови суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” органом ліцензування є орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 року № 1698 „Про затвердження переліку органів ліцензування”, органом ліцензування будівельної діяльності (вишукувальних та проектні роботи для будівництва, ведення несучих та огороджуючих конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж) є, зокрема, Рада Міністрів АР Крим.

Відповідно до статті 4 Закону АР Крим „Про Раду міністрів АР Крим” від 03.02.1997 року № 1024-1, до складу Ради Міністрів АР Крим входять: голова Ради Міністрів АР Крим, три перших заступників голови Ради міністрів АР Крим, три заступника голови Ради міністрів АР Крим, міністр Ради міністрів АР Крим, міністри, голови республіканських комітетів.

10.10.2006 року Радою Міністрів АР Крим було прийнято постанову № 604 „Щодо повноважень при розгляді питання про видачу ліцензії”. Зазначеною постановою було затверджено склад ліцензійної комісії: начальник  управління   капітального будівництва Республіканського комітету у справах національностей і депортованих громадян Автономної Республіки Крим; начальник управління містобудівної політики та історико-архітектурної забудови; начальник управління ДАСК і ліцензування Міністерства будівельної політики і архітектури Автономної Республіки Крим; головний спеціаліст управління ДАСК і ліцензування Міністерства будівельної політики і архітектури АР Крим; головний  фахівець  управління  ДАСК  і  ліцензування  Міністерства  будівельної політики і архітектури АР Крим, начальник відділу управління ДАСК і ліцензування Міністерства будівельної політики і архітектури АР Крим.

Однак, судом першої інстанції вірно встановлено, що стаття 6 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” встановлює, що повноваження органу ліцензування не можуть бути делеговані іншим особам, у тому числі створеним органом ліцензування. Орган ліцензування не може доручати іншим особам визначати спроможність суб'єктів господарювання виконувати ліцензійні умови згідно з поданими документами.

У даному випадку, Радою Міністрів АР Крим затверджено склад ліцензійної комісії, до якої входять посадові особи не передбачені статтею 4 Закону АР Крим „Про Раду міністрів АР Крим”, тобто не є членами ради Міністрів АР Крим, а саме: начальники та головні спеціалісти управлінь.

При цьому, судова колегія не може погодитись з доводами відповідача в апеляційній скарзі про те, що створена ліцензійна комісія є лише консультативно-дорадчим, робочим органом, створеним лише для технічного забезпечення роботи Ради Міністрів АР Крим з наступних підстав.

Так, оскаржуваною постановою Ради Міністрів АР Крим від 10.10.2006 року № 604 „Щодо повноважень при розгляді питання про видачу ліцензії” встановлено, що для проведення оцінки можливості суб'єкта господарювання здійснювати будівельну діяльність, вказану в додатку до заяві, робочою групою ліцензійної комісії проводиться перевірка достовірності даних, вказаних в документах на отримання ліцензій, і складається акт перевірки (при необхідності можливого залучення фахівців інспекцій ДАСК на місцях). По результатах перевірки складається акт.

Постановою Ради Міністрів АР Крим від 10.10.2006 року № 604 також затверджено порядок роботи комісії, а саме: розгляд на засіданні зав, поданих для отримання ліцензії, переоформлення, видача дублікату ліцензії, анулювання та інші питання, пов`язані з ліцензуванням; визначення на розсуд комісії дати проведення засідань ліцензійної комісії; надання повноважень на прийняття рішень за підсумками засідань, надання повноважень на зупинення, анулювання дії ліцензії.

Таким чином, створена на підставі постанови Ради Міністрів АР Крим від 10.10.2006 року № 604 ліцензійна комісія наділена конкретними функціями, а також їй фактично делеговано такі повноваження, якими, відповідно до вимог Закону України „Про ліцензування певних виді господарської діяльності”, наділяється лише орган ліцензування, яким, як зазначалось, є лише Рада Міністрів АР Крим.

На підставі викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність порушень відповідачем при прийнятті пункту 1 спірної постанови вимог статті 6 Закону України „Про ліцензування певних виді господарської діяльності” стосовно заборони органу ліцензування доручати іншим особам право на визначення спроможність суб'єктів господарювання виконувати ліцензійні умови.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів АР Крим від 10.10.2006 року № 604 затверджено наступний обов'язковий перелік документів, що витребуються від суб'єкта господарювання для розгляду питання про видачі ліцензії: заява встановленого зразку; перелік видів робіт; копію довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України або свідоцтво про державну реєстрацію, завірена нотаріально або органом що видав оригінал документа (по вибору); організаційно-функціональну структуру підприємства з розподілом обов'язків, повноважень і відповідальності посадових осіб; відомості про укомплектування підприємства інженерно-технічними працівниками і робочими необхідних професій і кваліфікації (посвідченні у встановленому порядку копії документів, що підтверджують трудові відносини з підприємством і рівень, необхідний для проведення відповідного виду господарській діяльності); перелік техніки та обладнання; характеристику виробничої бази; перелік нормативного забезпечення, необхідного для виконання заявлених робіт; перелік наявних засобів вимірювань, методик, інструкцій які необхідні для перевірки встановлених параметрів продукції і технологічних операцій; впроваджену систему якості продукції суб'єкта господарювання на всіх етапах її виробництва відповідно до ДСТУ 180 серії 9000; інформацію про наявну заборгованість по заробітній платі (завірена органом статистики) і про сплату податків (завірена податковою інспекцією).

Однак, відповідно до частини 1 статті 10 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, суб'єкт господарювання, який має намір провадити певний вид господарської діяльності, що ліцензується, особисто або через уповноважений ним орган чи особу звертається до відповідного органу ліцензування із заявою встановленого зразка про видачу ліцензії.

Частинами 4, 5 статті 10 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” також  встановлено, що до заяви про видачу ліцензії додається копія свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності або копія довідки про внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, засвідчена нотаріально або органом, який видав оригінал документа.

Для окремих видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, до заяви про видачу ліцензії також додаються документи, вичерпний перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.

Відповідно до частини 6 статті 10 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, органу ліцензування забороняється вимагати від суб'єктів господарювання інші документи, не вказані у цьому Законі, крім документів, передбачених частиною п'ятою цієї статті.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідно до пункту 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.07.2001 року № 756 „Про затвердження переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності”, до заяви про видачу ліцензії на здійснення будівельної діяльності (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджувальних конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж), додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують рівень освіти і кваліфікації, необхідний для провадження відповідного виду, господарської діяльності; відомості за підписом заявника - суб'єкта господарської діяльності про систему контролю та управління якістю виробництва на підприємстві відповідно до вимог державних будівельних норм і стандартів.

На підстави викладеного, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що Радою Міністрів АР Крим було затверджено обов'язковий перелік документів, що витребуються від суб'єкта господарювання для розгляду питання про видачу ліцензії, до якого увійшли документи, які не передбаченні Законом України „Про ліцензування певних виді господарської діяльності” та Постановою Кабінету Міністрів України „Про затвердження переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності”, у зв`язку з чим, пункт 2 постанови Ради Міністрів АР Крим від 10.10.2006 року № 604 також суперечить вимогам законодавства України.

Згідно зі статтями 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єктів владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи його окремих положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, зобов`язання відповідача –суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Враховуючи той факт, що пункти 1 та 2 постанови Ради Міністрів АР Крим від 10.10.2006 року № 604 є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства у сфері ліцензування, суд апеляційної інстанції вважає позовні вимоги заступника прокурора АР Крим обгрунтованими, а їх задоволення господарським судом АР Крим правомірним.

Відповідно до статті 200 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки при винесенні господарським судом АР Крим оскарженої постанови порушень норм матеріального та процесуального права не виявлено, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 198 п.1, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ради Міністрів Автономної Республіки Крим залишити без задоволення, постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 лютого 2007 року у справі № 2-29/18909-2006 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді