ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2007 р.
Справа № 3/244

За позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1

до Вадул-Сіретської митниці

про визнання недійсною Картки
відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи  пропуску товарів і транспортних засобів через
митний кордон України ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суддя  Скрипничук І.В.

Представники:

Від позивача -ОСОБА_1 - приватний
підприємець.

Від відповідача -Орловська Ю.М.
-представник за дорученням від 12.01.07р. № 11/27/1-111

СУТЬ СПОРУ: Приватний
підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (інд. код НОМЕР_1), звернувся з позовом до
Вадул-Сіретської митниці ст. Вадул-Сірет Глибоцького району про визнання
недійсною Карти відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України за
ІНФОРМАЦІЯ_1

У процесі розгляду спору позивачем
подана заява від ІНФОРМАЦІЯ_2. про зміни до адміністративного позову, а саме:
визнання нечинною Карту відмови ІНФОРМАЦІЯ_1

Підчисток та невиправлених помилок
на час подання ВМД виявлено не було, декларацію було прийнято до оформлення
шляхом проставлення штампу ПМК № 126 на ВМД та присвоєно номер декларації.

Виправлення помилки не є зміною та
доповненням ВМД.

Порушено порядок визначений п. 6.5
Наказу ДМСУ НОМЕР_5 в частині повернення 2-5 екземплярів ВМД по якій було
відмовлено в митному оформленні.

Розпорядженням голови
господарського суду Чернівецької області від 15.01.2007р. дану справу передано
до розгляду судді Скрипничуку І.В. у зв'язку з перебуванням судді Бабак Л.М. на
лікарняному.

Відповідач вимоги позивача не
визнає, посилаючись на те, що митницею було проведено службову перевірку, за
результатами якої порушення законодавства зі сторони інспектора митниці
виявлено не було.

Статтею 81 Митного кодексу України
визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і
транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та з метою оформлення.
Стаття 86 Митного кодексу України, передбачає, що митна декларація приймається
та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших
необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України
або уповноваженим ним органом. З моменту прийняття  митної декларації вона є документом, що
засвідчує факти, які мають юридичне значення. Стаття 90 Митного кодексу України
передбачає, що зміна, доповнення чи відкликання митної декларації можуть бути
здійснені лише до моменту прийняття митним органом митної декларації до митного
оформлення.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 09.06.97р. НОМЕР_6 затверджено Положення про вантажну митну
декларацію (далі - Положення). Зазначене Положення визначає форму вантажної
митної декларації та встановлює порядок її подання, оформлення, використання
(п. 1 Положення). Згідно п. 15 Положення передбачено подачу разом з вантажною
митною декларацією її електронної копії, яка залишається у декларанта та може в
подальшому використовуватися для проведення відповідного аналізу. Пункт 16
Положення передбачає порядок розподілу аркушів вантажної митної декларації
тільки у випадку завершення митного оформлення вантажної митної декларації.
Жодним пунктом Положення не передбачено повернення 2-5 примірників вантажних
митних декларацій у разі відмови у митному оформленні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, оцінивши докази суд  в с т а н о в и в .

ІНФОРМАЦІЯ_3працівник ОСОБА_2
здійснював декларування вантажу, що надійшов з Болгарії (фірма Euro cosmetic
production LLC) на АДРЕСА_2.

Під час підготовки Вантажної митної
декларації ОСОБА_2 у графі 44 вантажної митної декларації (надалі ВМД)
помилково зазначив, що сертифікат ІНФОРМАЦІЯ_4 та термін його дії закінчується
ІНФОРМАЦІЯ_5. Після роздрукування ВМД ОСОБА_2 виявив дану помилку та виправив
її шляхом закреслення цифри 6 та записом вірної цифри 4. Дане виправлення було
зафіксовано декларантом шляхом проставлення печатки ПП ОСОБА_1 у графі 44
вантажної митної декларації.

Під час прийняття ВМД інспектором
митниці Скрипником В.М. оформлено картку відмови у прийнятті митної декларації
митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний
кордон України ІНФОРМАЦІЯ_1

При цьому інспектором митниці в
картці зазначено, що підставою для оформлення картки відмови є помилка в графі
44 ВМД (ПКМУ НОМЕР_6, ст.90 МКУ). Вимогою, виконання якої  забезпечує можливість прийняття митної
декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів
через митний кордон України інспектором зазначено "Подання нової ВМД".

Предмет даного спору регулюється
главою 11 Митного кодексу України, Положенням про вантажну митну декларацію,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997р. НОМЕР_6
(далі - Положення). Порядком здійснення митного контролю й митного оформлення
товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом
Державної митної служби України ІНФОРМАЦІЯ_6 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі - Порядок), а також Порядком оформлення й
використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України,
затвердженого наказом Державної митної служби України ІНФОРМАЦІЯ_8 та
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_9(далі - Порядок
оформлення Картки).

Частиною другою статті 19
Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 88
Митного кодексу України, декларант виконує всі обов'язки і несе у повному
обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є
власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон
України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою. До зобов'язань
декларанта, зокрема, відносяться здійснення декларування товарів і транспортних
засобів відповідно до порядку, встановлено МК України, та надання митному
органу передбачених законодавством документів і відомостей, необхідних для
виконання митних процедур.

Одним з основних принципів митного
регулювання являються законність та додержання прав та охоронюваних законом
інтересів фізичних та юридичних осіб (стаття 4 МК України). Викладене означає,
що митні органи як спеціально уповноважені органи виконавчої влади в галузі
митної справи зобов'язані не тільки дотримуватися вимог закону при здійсненні
ними своїх повноважень, але також всіляко сприяти захисту прав і інтересів
юридичних та фізичних осіб.

Згідно з частиною 3 статті 86 МК
України, митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в
ній  містяться всі необхідні відомості і
до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації
фіксується посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставленням
відміток на бланку митної декларації та відповідним записом у документах
митного органу. Аналогічні вимоги містяться також й в пунктах 7, 11, 29 розділу
3 Порядку.

Суд вважає, що правових підстав для
відмови в митному оформленні не було.

Так, відповідно до п. 14 Постанови
Кабінету Міністрів України за НОМЕР_6 від 09 червня 1997 року, ВМД заповнена з
підчистками та помилками для оформлення не приймається.

Порядок усунення виправлень у ВМД
визначається державною митною службою України.

Декларацію було прийнято до
оформлення шляхом проставлення штампу ПМК № 126 на ВМД та присвоєння номеру
декларації.

Наказом ДМСУ ІНФОРМАЦІЯ_6 (п. 5.1,
п. 5.2 ) визначений порядок внесення змін до відомостей зазначених в ВМД.
Зокрема в пункті 5.2 зазначено, що зміни та доповнення вносяться декларантом до
всіх аркушів ВМД шляхом перекреслення помилкових і зазначення правильних
відомостей. Кожна зміна чи доповнення завіряється печаткою декларанта, що й
було виконано в повному обсязі ОСОБА_2

Окрім того, здійснення виправлення
помилки не є зміною та доповненням ВМД

У ст. 90 Митного кодексу України
(МКУ) зазначені випадки, при яких внесення змін та доповнень до ВМД
здійснюється шляхом подання нової митної декларації. Це зміни чи доповнення,
які мають істотне значення для застосування процедур митного контролю щодо
товарів і транспортних засобів або впливають на умови оподаткування товарів чи
застосування до них заходів нетарифного регулювання. Якщо вивчити наявні митні
декларації НОМЕР_2 та НОМЕР_3, то є всі підстави вважати, що таких умов не
було, оскільки всі істотні умови ВМД залишились без змін. Даний факт
підтверджується оформленням ВМД                               НОМЕР_3, в якій
всі відомості ідентичні тим відомостям, що зазначені в ВМД НОМЕР_4, по якій
було прийнято рішення про відмову у митному оформленні.

Інспектором митниці був порушений
порядок, зазначений в п. 6.5 Наказу ДМСУ НОМЕР_5 в частині повернення 2-5
екземплярів ВМД по якій було відмолено в митному оформленні.

Також картка відмови не відповідає
вимогам Порядку її оформлення. Так, згідно з пунктом 6 зазначеного Порядку
номер Картки повинен складатися з п'ятнадцяти цифр, однак номер оскаржуваної
Картки містить дев'ятнадцять цифр. В порушення Додатку до Порядку оформлення
Картки, в третьому її абзаці зайва та непотрібна інформація не була закреслена,
внаслідок чого суттєво ускладнено розуміння мотиву та причини її прийняття, тим
більше, що замість посилання на Положення, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 09.06.997року НОМЕР_6, Картка містить посилання
"ПМКУ 574", ст. 90 МК України.

Статтею 2 КАС України передбачено,
що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні
ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень, тобто захист фізичних та юридичних осіб від
чиновницького свавілля.

У частині першій статті 71 КАС
України приписано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу (обставини, встановлені відповідним судовим рішенням; обставини,
визначені судом загальновідомими; обставини, які при певних умовах визнаються
сторонами; вирок суду або постанова суду у справі про адміністративний проступок).

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову
(частина друга статті 71 КАС України).

Проте заперечення відповідача на
позов є необґрунтованим та непереконливим.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст.86, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 185, 186 п. 6 Прикінцевих положень
Кодексу адміністративного судочинства України,
с у д -

П О С Т А Н О
В И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинною Картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний кордон України ІНФОРМАЦІЯ_1., яка прийнята
Вадул-Сіретською митницею.

3. Стягнути з державного бюджету
України на користь приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інд. код НОМЕР_1)
державне мито в сумі  85грн.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк
встановлений КАС України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили
після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги,
постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи у
апеляційній інстанції та залишенні даної постанови у силі..

Відповідно до ст. 185, ч.1-3, 5 ст.
186 Кодексу адміністративного судочинства України сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю
або частково шляхом подання апеляційної заяви або апеляційної скарги, які
подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржувану постанову.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу -з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
І.В.Скрипничук