СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06.02.07                                                                                 Справа № 8/747ад(12/202).

Колегія суддів господарського суду Луганської області у складі: головуючого –судді Середи А.П., членів колегії –суддів Ворожцова А.Г., Яреська Б.В.,   розглянувши матеріали справи за позовом

Спільного підприємства з іспанським інвестором «Інтерсплав», місто Свердловськ Луганської області,

до            1.Головного управління Державного казначейства у Луганській області,

2.Державної податкової інспекції у місті Свердловську Луганської області, -

про стягнення 3.686.828 грн. 37 коп.,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Шишкін О.В. –юрисконсульт, - довіреність №2464 від 24.10.06 року;

від  1-го відповідача –Єршова О.Ю. -  начальник відділу, - довіреність №09-22/1-6-95 від 12.01.07 року;

від 2-го відповідача –Бабкіна Т.О. –старший державний податковий інспектор, - довіреність 2 від 09.01.07 року; Крівченко М.В. –заступник начальника відділу, - довіреність  №4 від 09.01.07 року; Пахолок Р.М. –начальник юридичного управління аудиту, - довіреність  №16 від 22.01.07 року, -

встановив:

суть спору: 19.04.2005 року позивач   звернувся до господарського суду з позовною заявою (вих. №1074 від 15.04.05 року), в якій заявлено вимогу про:

1)стягнення з Державного бюджету  України на його (позивача) користь бюджетної заборгованості  з податку на додану вартість (далі –ПДВ) у сумі 3.665.642 грн. 00 коп. по декларації з ПДВ за січень 2005 року;

2)про стягнення з Державного бюджету України на  користь позивача  процентів у сумі 15337, 35 грн., нарахованих на суму 2.253.677,00 грн. бюджетної заборгованості з ПДВ (ескопортне відшкодування) за період з 23.03.05 року по 14.04.05 року включено, а також проценти у сумі 5849,02 грн., нараховані на суму 1.411.965,00 грн. бюджетної заборгованості (бюджетне відшкодування) за період з 01.04.05 року по 14.04.05 року по декларації з ПДВ за січень 2005 року;

3)віднесення судових витрат на відповідача.

Рішенням господарського суду Луганської області від 13.06.05 року позов задоволено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 02.08.05 року його залишено без змін.

На підставі заяви  Спільного підприємства з іспанським інвестором «Інтерсплав»(далі –СП «Інтерсплав», - позивач) (вих. №2167 від 04.08.05 року) господарським судом Луганської області  10.08.05 року  видано два накази за №12/202:

про стягнення на його користь з Державного бюджету України бюджетного  відшкодування з ПДВ  у сумі 3.665.642,00 грн. по декларації з ПДВ за січень 2005 року;  процентів у сумі 5849,02 грн., нарахованих на суму бюджетного відшкодування (1.411.965,00 грн.) за період з 01.04.05 року по 14.04.05 року включно; процентів у сумі 15337,35 грн., нарахованих за період з 23.03.05 року по 14.04.05 року включно на суму експортного відшкодування  (у розмірі 2.253.677,00 грн.);

про стягнення  витрат по сплаті державного мита у сумі 25500 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Обидва накази виконано у повному обсязі, що підтверджується як матеріалами справи, так і показаннями сторін по ній.

Вищеназвані судові рішення  Державною податковою інспекцією у місті Свердловську Луганської області (далі –ДПІ, - 2-й відповідач) оскаржено у касаційному порядку.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 09.11.05 року справу для розгляду у касаційному порядку передано до Вищого адміністративного суду України, який своєю ухвалою від 28.09.06 року касаційну скаргу ДПІ задовольнив частково:

скасував постанову Луганського апеляційного господарського суду від 02.08.05 року та рішення господарського суду Луганської області від 13.06.05 року у частині стягнення на користь СП «Інтерсплав»з Державного бюджету  бюджетної заборгованості  з ПДВ у сумі 1.411.965,00 грн. (бюджетне відшкодування)  та нарахованих на цю суму  бюджетної заборгованості процентів за період з 01.04.05 року по 14.04.05 року у сумі 5849,02 грн., а  також  в частині стягнення на користь СП «Інтерсплав»з ДПІ у м. Свердловську витрат по сплаті державного мита у сумі 9806,33 грн. та  на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 45,38 грн.

Справу у цій частині вимог спрямовано до господарського суду Луганської області на новий розгляд.

Отже, предметом спору по цій справі на даний час є стягнення на користь СП «Інтерсплав»з Державного бюджету  бюджетної заборгованості  з ПДВ у сумі 1.411.965,00 грн. (бюджетне відшкодування)  та нарахованих на цю суму  бюджетної заборгованості процентів за період з 01.04.05 року по 14.04.05 року у сумі 5849,02 грн., а  також витрат по сплаті державного мита у сумі 9806,33 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 45,38 грн.

Розпорядженням голови господарського суду Луганської області Зубової Л.В. від 30.10.06 року розгляд справи доручено судді цього суду Середі А.П.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 24.11.06 року, за участю представників сторін.

На підставі ст. 150 КАСУ у судовому засіданні було оголошено перерву з 12 до 25 грудня 2006 року, з 25 грудня 2006 року до 23 січня 2007 року та з 23 січня по 06 лютого 2007 року  –з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області Рябцевої О.В. від 25.12.06 року розгляд справи доручено колегії суддів названого суду у складі: головуючого –судді Середи А.П., членів колегії –суддів Ворожцова А.Г. та  Яресько Б.В.

Ухвалою суду від 23.01.07 року здійснено заміну неналежного 1-го відповідача –Відділення Державного казначейства у місті Свердловську Луганської області –на належного 1-го відповідача –Головне управління Державного казначейства у Луганській області (далі  - ГУДК, - 1-й відповідач), - при цьому судом  припущено описку, яка полягає у тому, що в ній  ГУДК названо 2-м відповідачем.

Керуючись ст. 169 КАСУ, суд  виправляє описку, враховуючи у всіх подальших процесуальних рішеннях по справі, у тому числі –в постанові про результати її розгляду, що ГУДК є 1-м відповідачем, а  ДПІ у місті Свердловську - 2-м відповідачем.

За клопотанням  2-го відповідача судовий процес відповідно до вимог ст. 41 КАСУ у повному обсязі зафіксовано технічними засобами, крім судового засідання, яке відбулося 23.01.07 року, коли таке клопотання заявлено не було.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник 1-го відповідача (ГУДК) позов не визнав, про що також зазначено у відзиві на позов (№98 від 05.02.0 року),  посилаючись на те, що позивачу на підставі наказів господарського суду Луганської області від 10.08.05 року відшкодовано з бюджету у повному обсязі ПДВ, проценти та судові витрати.

Представники 2-го відповідача (ДПІ) проти позову заперечують, про що також зазначено у відзиві на позовну заяву (вих. №5013/10 від 11.05.05 року) та запереченні на позов (вих. №22093/10 від 25.12.906 року).

Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов наступного.

І.1.  25.01.1989 року виконавчим комітетом Свердловської міської ради Луганської області СП «Інтерсплав», ідентифікаційний код 05827201, зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, у зв’язку з чим видано свідоцтво №05827201; тим же виконкомом підприємство перереєстроване:

14.03.1993 року, реєстраційний запис №6/2199;

28.05.1997 року, реєстраційний запис №154;

14.06.1999 року, реєстраційний запис №04051610ю00110121;

02.10.2000 року, реєстраційний запис №177;

17.09.2001 року, реєстраційний запис №259(5);

11.04.2002 року, реєстраційний запис №316.

Судом вжито заходів до дослідження питання про те, чи знаходиться позивач на час розгляду цього спору в ЄДР (ЄДРПОУ).

З урахуванням пакету документів, наданого позивачем (постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.10.06 року по справі №24/250-А;  ухвала Свердловського міського суду Луганської області від 06.06.06 року; та ін.)  суд дійшов висновку, що позивач є суб’єктом підприємницької діяльності –юридичною особою, державна реєстрація якої є чинною.

1.1. 13.07.1990 року ДПІ у місті Свердловську підприємство взято на податковий облік в якості платника податків, реєстраційний №324, а 16.07.1997 року тією ж ДПІ його взято на облік в якості платника ПДВ, свідоцтво №16573484, індивідуальний податковий номер платника ПДВ –32.

2.  21.02.05 року Позивачем до ДПІ у місті Свердловську надано податкову звітність:

податкову декларацію  з ПДВ за січень 2005 року, у якій заявлено право на відшкодування з бюджету ПДВ у сумі 3.665.642 грн. 00 коп. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок платника податку у банку.

14.03.05 року ним  надано до ДПІ податкову декларацію з ПДВ за лютий 2005 року, у якій відображені помилки,  самостійно виявлені платником податку за січень 2005 року, при цьому в ній заявлено право на відшкодування з бюджету ПДВ у тій же сумі –3.665.642 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок платника податку у банку; розрахунок експортного відшкодування у сумі 2.253.677,00 грн. та бюджетного відшкодування за той же період у сумі 1.411.965,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.05 року (вих. №594) позивач  на адресу Відділення Державного казначейства у місті Свердловську (далі – ВДК) подав заяву про відшкодування з Державного бюджету на його користь  вищевказаних сум ПДВ; на заяві мається відмітка ВДК про отримання її того ж дня.

2.2.  03.03.05 року  ДПІ здійснено камеральну перевірку податкової декларації з ПДВ за січень 2005 року, -  при цьому, як сказано у довідці, виявлено помилку, яка полягає у тому, що платник ПДВ помилково збільшив суму бюджетного відшкодування з ПДВ,  яка підлягає бюджетному відшкодуванню протягом 30 календарних днів від дати подання декларації, на 71926 грн., -  та помилково зменшив суму бюджетного відшкодування у такому ж розмірі, яке підлягає відшкодуванню з бюджету  протягом наступних трьох податкових періодів.

В період з 14.03.05 року по 24.03.05 року фахівцями тієї ж ДПІ здійснено  виїзну документальну перевірку правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум ПДВ СП «Інтерсплав» за січень 2005 року, за результатами якої 24.03.05 року складено одноіменну довідку за №107/232/05827201, - при цьому у ній констатовано, що виявлено  таке ж порушення, про яке йдеться у попередньому абзаці цієї постанови.

Дані про прийняття ДПІ за результатами цієї перевірки  будь-якого рішення  у справі відсутні.

3. Позивачем надано до матеріалів справи докази правомірності його вимоги про відшкодування на користь з Державного бюджету спірних сум, - тобто документальні дані, які стали підставою для визначення у січні 2005 року податкових зобов’язань та податкового кредиту, а саме:

платіжні доручення про повну сплату ним на користь постачальників продукції (товарів, послуг) її вартості, у т.ч. ПДВ;

вантажні митні декларації;

податкові накладні;

журнали обліку придбання товарів (робіт, послуг) по СП Інтерсплав»за січень 2005 року;

акт перевірки декларацій з ПДВ, здійсненої ДПІ за періоди, до складу яких входить також і січень 2005 року (акт №401/23-30/-5827201 від 31.10.05 року), на підставі якого ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 09.11.05 року, згідно якому констатується факт завищення платником податку суми ПДВ, яка підлягає відшкодуванню з бюджету за січень 2005 року у  розмірі 401290,64 грн.;

постанову господарського суду Луганської області від 23.01.06 року (справа №12/723н-ад), залишену без змін Луганським апеляційним господарським судом, згідно якій  вказане податкове повідомлення-рішення визнано нечинним та скасовано.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивач  належним чином документально довів суду факти:

надання ним встановленої чинним законодавством податкової звітності, яка цілком відповідає вимогам останнього;

для визначення своїх податкових зобов’язань  ним використані належні та припустимі документи, які у повному обсязі підтверджують його участь у господарських правовідносинах та повне і належне виконання своїх зобов’язань по них;

повної сплати  ціни товару (робіт, послуг) та ПДВ як частини їх вартості.

З огляду на викладене суд вважає, що вони у повному обсязі та належним чином підтверджують правомірність вимоги позивача про відшкодування з Державного бюджету на його користь спірної суми ПДВ та процентів, нарахованих на неї.

ІІ.Заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов ПІДЛЯГАЄ задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

1.На думку суду, дії позивача по цьому спору відповідають вимогам чинного законодавства, у тому числі –Закону України від 03.04.97 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість»(далі –ЗУ №168/97-ВР) у редакції, чинній на час подання платником податку податкової декларації та заяви про відшкодування суми ПДВ з Державного бюджету.

1.1. Так, згідно підпункту 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.97 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість” суми  ПДВ, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли  у зв’язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

1.2.Позивач належним чином документально довів суду, що ним при визначенні своїх податкових зобов’язань та податкового кредиту у січні 2005 року використані лише податкові накладні, які відповідають вимогам підпункту 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР.

Відповідач не спростував  його доводи у цій частині.

1.3.Наявними у справі доказами та відповідачем НЕ доведено, що позивачем податкові зобов’язання визначені з  порушенням вимог  абзацу першого підпункту 7.2.4 п. 7.2 ст. 7  того ж Закону, згідно якому право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

1.4.Датою виникнення податкових зобов’язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові  грошові кошти –дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої –дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника  податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платника податку (підпункт 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР).

ДПІ не доведено наявності фактів порушень вимог підпункту 7.3.1 цього Закону у діяльності позивача у січні 2005 року.

2. Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації (підпункт 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР).

2.1.Згідно пункту 7.5 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР –

датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається:

7.5.1.дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) –в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач НЕ припустився порушень цих вимог.

3.Як сказано у підпункті 7.7.1 п. 7.7. ст. 7 Закону «Про ПДВ», суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових  зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду,  та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Підпунктом 7.7.3 п.7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР встановлено, що:

у разі, коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті має від»ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації.

Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період (…).

Відшкодування здійснюється шляхом перерахування відповідних грошових сум з бюджетного рахунку на рахунок платника податку в установі банку, що його обслуговує (…).

Позивач повністю виконав вищенаведені вимоги цього Закону.

3.1.Що стосується вимоги позивача про сплату йому процентів за бюджетний борг з ПДВ, то вона відповідає нормі  частини 5  підпункту 7.7.3 п. 7.7. ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, в якій сказано, що суми, що не відшкодовані платнику податку протягом визначеного у цьому пункті строку, вважаються бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення протягом строку її дії, включаючи день погашення. Платник податку має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

3.2.Суд вважає, що дії позивача у даному випадку, крім того,  відповідають вимогам пункту 1.8 ст. 1 ЗУ №168/97-ВР, яким передбачено, що бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою  податку у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, вищевикладене спростовує твердження ДПІ  з приводу того, що:

позивач, щоб довести своє право на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ за спірний період, повинен надати докази сплати ним сум ПДВ, які входять до складу ціни товарів (робіт, послуг), сплаченої ним постачальникам (продавцям) останніх саме ДО БЮДЖЕТУ, а не на користь постачальників (продавців) товарів (робіт, послуг);

навіть за наявності таких доказів бюджетне відшкодування може мати місце лише за наявності доказів  сплати постачальниками (продавцями) позивача сум ПДВ до бюджету.

Закон №168/97-ВР не містить такої вимоги.

3.2.Той же Закон не містить вимоги, згідно якій позивач, укладаючи господарські договори, повинен перевіряти легітимність державної реєстрації, перебування в ЄДРПОУ (ЄДР) та таке інше - не тільки контрагентів за своїми договорами, але контрагентів останніх за їх договорами (тобто - з третіми особами).

Статті 9 («Обов’язки платників податків і зборів (обов’язкових платежів)») та 10 («Права платників податків, зборів (обов’язкових платежів)») Закону України від 25.06.91 року №1251-ХІІ «Про систему оподаткування» - НЕ наділяють платника податків ні правом, ні обов’язком здійснювати такі перевірки, - а тому покладення на платника ПДВ (у даному випадку –позивача) обов’язку фактично нести відповідальність за дії осіб, з якими він навіть не має господарсько-правових відносин, є неправомірним та безпідставним.

3.3. Вищевикладене дає суду підстави дійти висновку про те, що ДПІ по цьому спору дотримується позиції, яка свідчить про фактичне перекладення нею функцій органів державної податкової служби на позивача.

Він витікає з оцінки підстав, згідно з якими ДПІ дійшла висновку про необґрунтованість вимог позивача про відшкодування з бюджету на його користь ПДВ за січень 2005 року, оскільки (як вбачається з вищезгаданої довідки виїзної документальної перевірки від 24.03.05 року №107/232/05827201) ДПІ не змогла у розумні (найкоротші) строки здійснити належний моніторинг господарських правовідносин контрагентів позивача за господарськими договорами останніх  зі своїми контрагентами (тобто НЕВІДОМИМИ, ТРЕТІМИ особами для СП «Інтерсплав»).

Така вимога  суперечить чинному законодавству, а саме:

а)ЗУ №168/97-ВР, - який не містить у собі норми про відповідальність платника ПДВ за дії осіб, які не є ані підпорядкованими йому, ані стороною по господарських угодах, укладених таким платником ПДВ;

б)вимогам ст.ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України, оскільки у справі немає доказів про визнання нечинною у встановленому законом порядку будь-якої угоди, укладеної  СП «Інтерсплав»;

в)вищецитованим статтям 9 та 10 Закону України від 25.06.1991 року №1251-ХІІ «Про систему оподаткування»;

г)статтям 8, 9 та 10 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», - згідно з якими функції здійснення контролю  за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів), контролю за наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності, обліком платників податків, виявленням і веденням обліку надходжень податків, інших платежів і т.д. -  покладено не на суб’єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб, а на органи державної податкової служби України.

З урахуванням викладеного, на підставі досліджених матеріалів справи суд вважає, що позивачем вірно визначено суму податкового відшкодування з ПДВ за січень 2005 року та заявлено до відшкодування її з Державного бюджету, що повністю підтверджується наявними у справі доказами.

Таким чином, за таких обставин  є всі  підстави для задоволення позову.

ІІІ. Але колегією суддів прийнято до уваги те, що на підставі двох наказів господарського суду Луганської області №12/202  від 10.08.05 року на користь позивача ПОВНІСТЮ відшкодовано з Державного бюджету як суми ПДВ за січень 2005 року, так і суми нарахованих на нього процентів за той же період, а також всі понесені ним судові витрати.

Повторне стягнення тих же сум з Державного бюджету України колегія суддів вважає неправомірним.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України; ст.ст. 8,9 та 10 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»; п.1.8 ст. 1;  п.п. 7.2.1, 7.2.4 п. 7.2; п. 7.3; п. 7.4; п.п. 7.7.1, 7.7.2, 7.7.3, 7.7.4, 7.7.5  п.7.7. ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість”, ст.ст.9 та 10 Закону України від 25.06.1991 року №1251-ХІІ «Про систему оподаткування», керуючись ст.ст. 94, 158-162 та 167 КАС  України, колегія   суддів

п о с т а н о в и л а :

у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України у судовому засіданні 06.02.07 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 12 лютого 2007 року.

Колегія суддів:

Головуючий - суддя                                                                            А.П.Середа

Члени колегії –судді                                                               А.Г.Ворожцов

Б.В.Яресько