ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.02.07                                                                                           Справа  № 9/234

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                      Мурської Х.В.

суддів                                                          Кордюк Г.Т.

Краєвської М.В.

розглянув матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія», м. Івано-Франківськ, вих. № 12.-12.06/а від 13.12.2006 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2006 року

у справі № 9/234, суддя Фанда О.М.,

за позовною заявою Державного підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», м. Івано-Франківськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія», м. Івано-Франківськ

про стягнення 18 127 грн. 33 коп.

за участю представників

від Позивача: Вацеба І.М. - юрисконсульт;

від Відповідача: не з’явились.

Представнику Позивача роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 06.02.2007 року, матеріали справи № 9/234 передано на перегляд колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді –Мурської Х.В., суддів –Кордюк Г.Т. та Краєвської М.В. з підстав, викладених у ньому.

Заяв про відвід колегії суддів не поступало.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2006 року у справі № 9/234 позов Державного підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», м. Івано-Франківськ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія», м. Івано-Франківськ 18 127 грн. 33 коп. нарахованої пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання, інфляційних та 3% річних - задоволено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване обгрунтованістю та підставністю вимог Позивача, їх відповідністю вимогам законодавства. Так, місцевим господарським судом визнано встановленим факт щодо невиконання Відповідачем своїх зобов’язань по оплаті за поставлену Позивачем теплову енергію згідно укладеного Договору № 521 від 01.05.2006 року про відпуск теплової енергії, а тому дійшов висновку про те, що на підставі вимог ст.ст. 624 та 625 Цивільного кодексу України сума боргу підлягає стягненню з Відповідача в примусовому порядку.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2006 року у даній справі та прийняти нове судове рішення, яким провадження у справі припинити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів Скаржника, викладених в апеляційній скарзі –заперечив, просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Скаржник участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи ту обставину, що учасники судового процесу своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, а також те, що явку представників сторін в судове засідання визнано на власний розсуд, то колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника Скаржника.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав свої доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши пояснення представника Позивача, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов’язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші  ресурси,  передбачені договором,  а споживач (абонент) зобов’язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає зі суті відносин сторін.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов’язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються і приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог статей 526, 629 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Як встановлено місцевим господарським судом, 01.05.2006 року між Державним підприємством «Івано-Франківськтеплокомуненерго»(енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія»(Споживач) укладено Договір про постачання теплової енергії № 521, згідно з п.п. 1.1. якого енергопостачальна організація зобов’язується постачати теплову енергію, а Споживач в свою чергу – приймати та оплачувати її вартість за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 01.03.2006 року по 01.10.2006 року Відповідач здійснював часткову оплату за відпущену Позивачем теплову енергію, на час звернення з позовною заявою до суду неоплаченими залишись послуги за поставлену теплову енергію в розмірі 17 579 грн. 69 коп.

Згідно заяви Позивача ( а.с. 22) про уточнення позовних вимог, останнім у зв’язку із погашенням Відповідачем основної суми боргу в розмірі 17 579 грн. 69 коп., розмір позовних вимог зменшено до 18 127 грн. 33 коп., з яких: 17 579 грн. 69 коп. –нарахована пеня, 287 грн. 42 коп.  –інфляційні, 260 грн. 22 коп. –3% річних.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на ту обставину, що Позивачем неправомірно нараховано штрафні санкції в розмірі, який перевищує суму основного боргу, а місцевим господарським судом, на переконання Скаржника, безпідставно не зменшено заявлений до стягнення розмір пені, чим проігноровано норми ч. 3 ст. 551 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 83 ГК України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, згідно Додатку № 4 до Договору № 521 від 01.05.2005 року про постачання теплової енергії, підписаного та скріпленого мокрими печатками обидвох сторін, такі зазначили, що в абзаці 4 пункті 6.3.5. Договору цифру 0,5 замінити на цифру 1, 0 у відповідності до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги».

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Покликання скаржника на ту обставину, що місцевим господарським судом безпідставно не застосовано вимоги ст. 233 ГК України, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Норми ст. 233 ГК України кореспондують з приписами ст. 551 ЦК України, згідно з ч. 3 якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач не обґрунтував підставність своїх вимог щодо зменшення розміру нарахованих Позивачем штрафних санкцій та не подав жодних доказів в спростування доводів останнього.

У відповідності до вимог Закону України «Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій», суб’єкти підприємницької діяльності за  несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмір одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

У відповідності до вимог ст. 509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання  грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три  проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки, Відповідачем ні місцевому господарському суду, ні суду апеляційної інстанції не подано доказів належного виконання взятих на себе зобов’язань згідно укладеного договору, то місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відповідність рішення Господарського суду Івано-Франківської області  законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для скасування такого.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2006 року у справі № 9/234  залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий-суддя                                                                            Мурська Х.В.

Суддя                                                                                                   Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                   Краєвська М.В.