ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.

№ 20/280

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П.-головуючий, судді Бенедисюк І.М.
і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу  товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтермедсервіс", м. Київ (далі -ТОВ
"Інтермедсервіс")

на рішення господарського
суду Запорізької області від 26.09.2006 та

постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 13.12.2006

зі справи №
20/280

за позовом
ТОВ "Інтермедсервіс"

до
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Запоріжжя (далі
-СПД ОСОБА_1)

про стягнення
4 750 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

ТОВ "Інтермедсервіс"
-Костиркіної Н.О.,

СПД ОСОБА_1 -не з'яв.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов (з урахуванням уточнення до
нього) подано про стягнення з СПД ОСОБА_1 вартості переданого на зберігання та
втраченого  останнім майна на суму 3 800
грн.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 26.09.2006 (суддя Гандюкова Л.П.), залишеним без змін
постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 13.12.2006
(колегія суддів у складі: суддя Мірошниченко М.В. -головуючий, судді Коробка
Н.Д., Кричмаржевський В.А.), у задоволенні позову відмовлено. У прийнятті
названих судових актів господарські суди виходили з того, що спірний договір
зберігання не може бути підставою для стягнення з відповідача збитків,
оскільки  не був підписаний останнім.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України ТОВ "Інтермедсервіс" просить скасувати
оскаржувані рішення та постанову місцевого та апеляційного господарських судів
та задовольнити даний позов. Скаргу мотивовано, зокрема, посиланням на
підписаний СПД ОСОБА_1 акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення)
основних засобів НОМЕР_1, за яким відповідачеві було передано спірне майно.
Крім того, як зазначає скаржник, відтиск печатки СПД ОСОБА_1 на примірнику
договору зберігання НОМЕР_2 та акті приймання-передачі від 26.03.2004 є
належним доказом укладення цього договору учасниками спору.

У відзиві на касаційну скаргу СПД
ОСОБА_1 зазначає про те, що судові рішення зі справи були прийняті з
дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тиому відсутні
підстави для їх скасування.

Учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу
України (далі -ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду
скарги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Перевіривши на підставі
встановлених судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність
застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши
пояснення представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на
таке.

Судовими інстанціями у справі
встановлено, що:

- відповідно до договору про
відповідальне зберігання НОМЕР_2 за актом приймання-передачі від 26.03.2004
позивач передав СПД ОСОБА_1 на зберігання майно -шафи-вітрини у кількості 5 шт.
на загальну суму 4750 грн.;

- згідно з висновком почеркознавчої
експертизи НОМЕР_3:

підпис на вказаному договорі,
виконаний від імені СПД ОСОБА_1, а також підпис від імені відповідача в графі
"Прийняв" в акті приймання-передачі від 26.03.2004, виконані не СПД
ОСОБА_1, а іншою особою;

ознак незвичності при виконанні
зазначених підписів, які є характерними для виконання навмисно зміненим
почерком, не виявлено;

- відповідач не повернув позивачеві
речі, передані на зберігання за названим договором.

Причиною виникнення спору стало
питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача збитків,
завданих поклажедавцеві втратою речей, переданих СПД ОСОБА_1 на зберігання за
договором НОМЕР_2.

Відповідно до статті 22 Цивільного
кодексу України (далі -ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Підставою подання цього позову є
посилання позивача на порушення відповідачем умов договору зберігання шляхом
неповернення поклажодавцеві -ТОВ "Інтермедсервіс" -речей, переданих
останнім на зберігання.

Частиною другою статті 11 ЦК
України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків,
зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті
638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Вимоги щодо форми договору
зберігання визначені у статті 937 ЦК України, за приписами якої договір
зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208
цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ
на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно
від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору
вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Частиною ж другою статті 207 ЦК
України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій
формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З урахуванням наведених
законодавчих положень господарські суди, встановивши факт відсутності підпису
СПД ОСОБА_1 на договорі відповідального зберігання НОМЕР_2, дійшли вірного
висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків, завданих
невиконанням цього договору, з огляду на неукладення учасниками спору названого
договору.

Посилання скаржника на акт
приймання-передачі НОМЕР_1 не можуть бути взяті до уваги Вищим господарським
судом України, оскільки судовими інстанціями за результатами дослідження цього
акта встановлено, що останній є лише актом внутрішнього переміщення основних
засобів, а не доказом передачі спірних речей на зберігання відповідачеві. До
того ж, як вірно зазначено господарськими судами, сам по собі відтиск печатки
без підпису уповноваженої особи не може свідчити про наявність згоди на
укладення договору.

За таких обставин оскаржувані
рішення та постанову прийнято господарськими судами з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, а тому визначених законом підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1119
- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Запорізької області від 26.09.2006 та постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 13.12.2006 зі справи № 20/280 залишити без
змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю
"Інтермедсервіс" -без задоволення.

Суддя   Суддя  Суддя

В. Селіваненко   І. Бенедисюк   Б. Львов