ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

12.04.07                                                                                           Справа№ 5/326-28/52А

12 год 00 хв

За позовом: Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі, м. Пустомити Львівської області

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Леопрінт”, м. Пустомити Пустомитівського району Львівської області

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Ерматекс”, м. Київ

про  визнання недійсним господарського зобов”язання

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Брик І.С.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Чубак Н.В. –начальник юридичного відділу; Навроцький А.І. –головний державний податковий інспектор

Від відповідача 1: Огоновський І.М. –директор; Огоновська М.І. - представник

Від відповідача 2: не з”явився

Позов заявлено Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі до Товариства з обмеженою відповідальністю “Леопрінт” та до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ерматекс” про визнання недійсним господарського зобов”язання.

В судовому  засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, позивач просить визнати недійсною усну угоду між ТзОВ “Леопрінт” та ТзОВ “Ерматекс”, та застосувати  юридичні насідки  передбачені ст. 208 Господарського кодексу України, а саме: стягнути з ТзОВ  “Леопрінт” у дохід держави грошову суму в розмірі 301824,00 грн, стягнути з ТзОВ “Ерматекс” на користь ТзОВ “Леопрінт”  все, що отримано ним по угоді - 301824,00 грн.

Представники відповідача 1 проти позову заперечили з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, відповідач 1 просить відмовити в задоволенні позову, зазначив, що господарське зобов’язання між ТзОВ “Леопрінт” та ТзОВ “Ерматекс” не є таким, що укладене з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. Під час проведення вищеназваного зобов’язання його сторони були наділені правоздатністю і дієздатністю, перебували на податковому обліку, розрахунки за придбані товари проведені повністю.

Представник  відповідача 2 явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, позовних вимог по суті не оспорив.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (банківська виписка особового рахунку, довідки,  рахунки,  накладні,  податкові накладні,  рішення інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі була проведена виїзна планова перевірка ТзОВ “Леопрінт”, про що складений Акт перевірки від 30.11.06 року № 503/230/02467587. При проведенні перевірки ТзОВ “Леопрінт” встановлено, що підприємство мало взаєморозрахунки з ТзОВ “Ерматекс”.

Так, ТзОВ “Леопрінт” придбав у ТзОВ “Ерматекс” промислові товари (запасні частини) на суму 301824,00 грн, що підтверджують наступні документи: рахунок №11 від 11.03.2005 року, накладна від 11.03.2005 року №11/03,  рахунок від 11.03.2005 року №12, накладна від 11.03.2005 року №12/03, рахунок №16 від 16.03.2005 року, накладна  №16/03 від 16.03.2005 року на загальну суму 301824,00 грн.

Вказані поставки  було оплачено ТзОВ “Леопрінт” в повному обсязі, що  підтверджується  банківською випискою особового рахунку №77 від 23.03.2005 року.

Відповідно до вказаних поставок, ТзОВ “Ерматекс” виписано податкові накладні: від 11.03.2005 року №11/03 на суму  60948,00 грн, в т.ч. ПДВ 10158 грн, від 11.03.2005 року №12/03 на суму   63996,00 грн., в т.ч. ПДВ 10666,00 грн, від 16.03.2005 року №16/03 на суму 176880,00 грн, в т.ч ПДВ 29480 грн.

Згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 04.08.05 р. по справі № 2-2196 визнано недійсними статут та установчий договір ТзОВ “Ерматекс”  з моменту їх реєстрації  - 01.08.2003 року та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість  ТзОВ “Ерматекс” з моменту внесення його в реєстр платників ПДВ –13.08.2003 року.

Відповідно до листа ДПІ у Голосіївському районі м.Києва від 12.03.2007 року, ТзОВ “Ерматекс” зареєстроване як платник ПДВ з 01.09.2003 року, підприємство не звітує до ДПІ з липня 2006 року, за 2005-2006 року підприємство звітувало з нульовими показниками.

Податковий орган вважає, що усна угода між відповідачами, виникнення та існування якої підтверджують рахунок №11 від 11.03.2005 року, накладна від 11.03.2005 року №11/03,  рахунок від 11.03.2005 року №12, накладна від 11.03.2005 року №12/03, рахунок №16 від 16.03.2005 року, накладна  №16/03 від 16.03.2005 року, податкова накладна від 11.03.2005 року №11/03, податкова накладна від 11.03.2005 року №12/03, податкова накладна №16/03 від 16.03.2005 року, є такою, що вчинена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та підлягає визнанню недійсною із підстав визначених статтею 207 Господарського кодексу України, оскільки ТзОВ “Ерматекс” було зареєстроване протиправним шляхом на підставних осіб.

Відповідно до довідки Головного міжрегіонального управління статистики у м.Києві від 22.01.2007 року, ТзОВ «Ерматекс»значиться в ЄДРПОУ.

При прийнятті постанови суд виходив з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 179 ГК України, передбачено, що майново-господарські  зобов'язання,  які   виникають   між суб'єктами  господарювання  або  між  суб'єктами  господарювання і не господарюючими  суб'єктами  -  юридичними  особами  на  підставі господарських договорів,  є   господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Пустомитівському районі просить  визнати недійсною усну угоду між ТзОВ “Леопрінт” та ТзОВ “Ерматекс”, та застосувати  юридичні наслідки  передбачені ст. 208 Господарського кодексу України, мотивуючи це тим, що ТзОВ “Ерматекс” не подавало податкову звітність по ПДВ, а також з тих підстав, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04.08.05 р. по справі № 2-2196 визнано недійсними статут та установчий договір ТзОВ “Ерматекс”  з моменту їх реєстрації та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість  ТзОВ “Ерматекс” з моменту внесення його в реєстр платників ПДВ.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону  України “Про  державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, якщо відомості, які підлягають  внесенню до  Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в  спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Беручи до уваги рішення Подільського районного суду м. Києва від 04.08.05 р. по справі № 2-2196 слід зазначити, що на момент укладення угоди ТзОВ “Ерматекс” було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, мало свідоцтво платника податку на додану вартість, а визнання недійсними з моменту реєстрації установчих документів підприємства, його свідоцтва платника податку на додану вартість не є підставою для визнання вчинених ним з іншими суб’єктами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки його контрагент за договором може нести  відповідальність лише за наявності вини.  ТзОВ “Леопрінт” свої зобов’язання по угоді виконало повністю, перерахувавши ТзОВ “Ерматекс” вартість товару грошовими коштами (в тому числі ПДВ), що підтверджується матеріалами справи і не заперечується податковим органом.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське   зобов'язання,   що  не  відповідає  вимогам закону,  або вчинено з метою,  яка завідомо  суперечить  інтересам  держави  і  суспільства,  або  укладено  учасниками  господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної  правосуб'єктності),  може  бути  на вимогу однієї із сторін,  або відповідного органу  державної  влади  визнано  судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Санкції, передбачені  ч.1 ст. 208 ГК України  застосовуються за вчинення  правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Застосування цих санкцій можливе лише в разі  виконання правочину хоча б однією стороною.

Позивачем не доведено, що спірна угода вчинена відповідачами саме з метою заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою. Матеріали справи не вказують на те, що спірна угода містить зобов’язання сторін щодо сплати податків, а тому несплата податків відповідачем 2 (ТзОВ “Ерматекс”) у даному випадку не може тягнути за собою недійсності такої угоди.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця, а також не надано йому право перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах. Це ж стосується і перевірки покупцем намірів продавця щодо сплати ним державі податків. Згідно з Конституцією України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (стаття 19 Конституції України).

Визнання недійсними установчих документів ТзОВ “Ерматекс” та анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягнуло за собою недійсність господарських зобов’язань, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних. Рішення Подільського районного суду м. Києва по справі № 2-2196  прийнято 04.08.05 року, тобто після укладення угоди і виписування ТзОВ “Ерматекс” податкових накладних  від 11.03.2005 року №11/03, від 11.03.2005 року №12/03, від 16.03.2005 року  №16/03 на загальну суму 301824,00 грн. Матеріали справи підтверджують, що на момент укладення усного договору ТзОВ “Ерматекс” перебувало в Єдиному державному реєстрі, мало свідоцтво платника ПДВ.

Окрім того, пунктом 1.3 Оглядового листа Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів про визнання угод недійсними” № 01-8/481 від 20.04.2001р. передбачено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним.

При цьому уповноважений податковий орган (за наявності встановлених законом підстав) не позбавлений права донарахувати необхідну суму податку суб'єкту підприємницької діяльності –порушнику податкового законодавства –відповідачу 2  у справі (ТзОВ “Ерматекс”), оскільки статею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи.

Окрім цього, ч.1 ст.208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Статею 250 ГК України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Виписування накладних та податкових накладних мало місце в березні 2005 року, а отже вказане свідчить про прострочення самих строків можливого застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.208 ГК України, до відповідачів по даному спору.

Згідно  ст.71  Кодексу  адміністративного   судочинства  України   кожна   сторона  повинна  довести  ті обставини  на  яких ґрунтуються  її  вимоги  та  заперечення.

Податковим органом не доведено те, що спірна угода укладена саме з метою  завідомо  суперечною інтересам держави і суспільства, тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд ухвалив відхилити клопотання позивача про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідачів, оскільки позивач не представив суду докази в підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди прав, свободам та інтересам позивача, неможливості чи ускладнення захисту їх без вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 18 Закону  України “Про  державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, ст. 203, 215 Цивільного кодексу, ст. ст. 179, 207, 208 ГК України, ст. 67 Конституції України, ст.ст.17, 48, 69-71, 86, 158, 160, 162, 163, 167, п.6 розділу  УІІ  Прикінцевих та  перехідних  положень  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя