ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 р.
№ 2-20/8743-2006

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
ЗАТ “Курорт “Золотий пляж”

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від  08.11.2006 року

у справі
№2-20/8743-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом
ЗАТ “Курорт “Золотий пляж”

до
1)          ВАТ “Управління будівництва м.Феодосії”
2)          Приватного підприємства “Технопласт плюс”

про
визнання права на пайову участь у будівництві житла, спонукання виконати зобов’язання за договором та визнання недійсним договору,

за участю представників сторін від:

позивача:
не з’явились

відповідача:
не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.06.2006р. (суддя Луцяк М.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.11.2006р. (судді Плут В.М. –головуючий, Сотула В.В., Горошко Н.П.), в позові відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального права, неврахування всіх обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Учасники процесу не скористалися наданим процесуальним правом на участь своїх представників в судовому засіданні касаційної інстанції

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню  підлягає частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09.08.1991 між ФСП „Море”, правонаступником якого згідно пункту 1.2 Статуту, є позивач, та ОП „Феодосійський домобудівний комбінат” укладено договір про пайову участь у будівництві житла, за умовами якого ФСП „Море” мала бути передана у власність, зокрема, одна чотирьохкімнатна квартира №28 в 75-ти квартирному житловому будинку по вул. Дружби, №42-В у м. Феодосії.

14.05.1996 між позивачем та ОП „Феодосійський домобудівний комбінат” було укладено додаткову угоду до договору від 09.08.1991р., відповідно до пункту 1 якої (розділ „Предмет угоди”) - в заміну зобов'язань ОП „Феодосійський домобудівний комбінат” за договором від 09.08.1991р., щодо виділення однієї чотирьохкімнатної квартири №28 в 75-ти квартирному житловому будинку по вул. Дружби, № 42-В у м. Феодосії, ОП „Феодосійський домобудівний комбінат” зобов'язалося виділити позивачеві одну трикімнатну квартиру №7 в 12-ти квартирному житловому будинку по вул.Чкалова загальною приведеною площею 75,70кв.м до 31.12.1996р. Відповідно до пункту 1 розділу угоди „Зобов'язання сторін”, при укладенні цієї додаткової угоди сторони виходили з того, що позивач свої зобов'язання за договором від 09.08.1991 виконав у повному обсязі.

Згідно з пунктом 4 цього розділу додаткової угоди, у разі невиконання умов договору з вини ОП „Феодосійський домобудівний комбінат”, ОП „Феодосійський домобудівний комбінат” зобов'язалося сплатити позивачеві кошторисну вартість квартири (що є предметом договору) за договірними цінами, що склалися в ОП „Феодосійський домобудівний комбінат”, не пізніше 01.07.1997р.

ОП „Феодосійський домобудівний комбінат” договірні зобов'язання щодо виділення позивачеві однієї трикімнатної квартири №7 в 12-ти квартирному житловому будинку по вул. Чкалова загальною площею 75,70кв.м, не виконало. Доказів сплати позивачеві кошторисної вартості квартири відповідач-1 не надав.

Згідно з наказами Фонду майна Автономної Республіки Крим від 13.02.1997р. №222 та від 25.02.1997р. №278 в процесі приватизації ОП „Феодосійський домобудівний комбінат”, шляхом виділення із цілісного майнового комплексу ОП „Феодосійський домобудівний комбінат” в самостійний об'єкт приватизації структурного підрозділу „Управління будівництва”, створено ВАТ „Управління будівництва м. Феодосії”.

02.10.1997р. згідно з наказом Фонду майна Автономної Республіки Крим від 25.02.1997р. №278, в якості внеску до статутного фонду, у власність ВАТ „Управління будівництва м.Феодосії” Фондом майна Автономної Республіки Крим передано незавершений будівництвом 12-ти квартирний житловий будинок по вул. Чкалова в м. Феодосії.

Як встановлено судами, в процесі процедури банкрутства ВАТ  „Управління будівництва м. Феодосії” ухвалою господарського суду АР Крим від 03.06.2004 року у справі №2-6/51-2004 затверджено зміни та і доповнення до плану санації товариства, які передбачають продаж в процедурі санації майна ВАТ „Управління будівництва м. Феодосії” як цілісного майнового комплексу.

16.09.2004р. між відповідачами укладено договір купівлі-продажу майна ВАТ „Управління будівництва м. Феодосії” як цілісного майнового комплексу, за умовами якого на користь ПП „Технопласт плюс” у складі цілісного майнового комплексу відчужено незавершений будівництвом 12-ти квартирний житловий будинок, розташований за адресою: м.Феодосія, вул. Чкалова, № 179-а, який за даними Феодосійського МБРТІ станом на 04.08.2004 року має готовність 50%. У договорі зазначено, що незавершений будівництвом будинок належить ВАТ „Управління будівництва м. Феодосії” на підставі наказу Фонду майна Автономної Республіки Крим № 278 від 25.02.1997р. та акту прийому-передачі державного майна, що передається Автономною республікою Крим у власність ВАТ “Управління будівництва м. Феодосії” від 02.10.1997р.

Відмовляючи в позові, суди виходили, зокрема, з того, що позивач не обґрунтував та не довів, на підставі яких норм законодавства, у зв’язку з порушенням чого має бути визнано недійсним договір купівлі-продажу майна відповідача-1; право пайової участі позивача не є порушеним, невизнаним або оспорюваним, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання позивачем права пайової участі в будівництві житла в розмірі однієї трикімнатної квартири, визначеної вище.

Однак, зазначені висновки господарських судів не є такими, що ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом, як це передбачено ст. 43 ГПК України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання за позивачем права на пайову участь в будівництві житла в розмірі однієї 3-х кімнатної квартири загальною площею 75,7кв.м.у недобудованому житловому будинку по вул.Чкалова в м.Феодосії за договором пайової участі від 09.08.1991р., додатковими угодами від 07.10.1992р. та 14.05.1996р., доповненнями №2 від 25.11.1992р. та №3 від 22.06.1993р.; зобов’язання відповідача-1 виконати зобов’язання за договором пайової участі, вказаними додатковими угодами та доповненнями; визнання недійсним договір купівлі-продажу майна відповідача-1 в частині продажу однієї 3-х кімнатної квартири загальною площею 75,7кв.м.у недобудованому житловому будинку по вул.Чкалова в м.Феодосії.

Суди, розглядаючи спір, дійшли висновку, що право пайової участі позивача не є порушеним, невизнаним або оспорюваним

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення позову, суди не дали належної юридичної оцінки встановленим обставинам справи. Так, встановивши, що право позивача на пайову участь в будівництві житла визначено договором про пайову участь у будівництві житла від 09.08.1991р., укладеним між правопопередником позивача та ОП „Феодосійський домобудівний комбінат”, вищевказаними додатковими угодами до цього договору  та доповненнями, суди, з урахуванням встановленого, не зробили висновок щодо наявності чи відсутності предмету спору в цій частині позовних вимог. Відсутність предмету спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Правовим наслідком відсутності предмету спору є припинення провадження у справі згідно ст.80 ГПК України.

Вищевикладене залишилося поза увагою судів.

Щодо позовних вимог в частині зобов’язання відповідача-1 виконати зобов’язання за договором пайової участі від 09.08.1991р., додатковими угодами від 07.10.1992р. та 14.05.1996р., доповненнями №2 від 25.11.1992р. та №3 від 22.06.1993р., судами не з’ясовано у цьому зв’язку стан виконання зобов’язань сторін за умовами вказаних договору, додаткових угод та доповнень.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Однак, суди, дійшовши висновку про те, що позивачеві  належить вимагати відшкодування завданих невиконанням угоди збитків, не мотивували, в чому полягає неможливість захисту цивільних прав у спосіб, обраний позивачем, а саме, зобов’язання відповідача-1 виконати зобов’язання за договором пайової участі, додатковими угодами та доповненнями. Фактично суди не розглянули позовні вимоги в цій частині.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що у зв’язку з невиконанням ОП „Феодосійський домобудівний комбінат” своїх зобов’язань щодо виділення позивачеві квартири у строк до 31.12.1996р., в ОП „Феодосійський домобудівний комбінат” виникло  зобов'язання сплатити позивачеві кошторисну вартість квартири не пізніше 01.07.1997р., а у позивача, відповідно, виникло право вимагати сплати кошторисної вартості невиділеної квартири, не дали належної оцінки вказаним обставинам, з урахуванням умов договору, додаткових угод, та виходячи з предмету позову.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.11.2006р. та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.06.2006р. у справі №2-20/8743-2006 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький