СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.01.2007
Справа  № 12/3

За
позовом закритого
акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк”,      м. Дніпропетровськ в особі філії
„Закарпатське регіональне управління”, м. Ужгород

до
відповідача приватного
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про
стягнення суми  13 506,81 грн. -боргу по відсотках;  291,94 грн. -пені та 2 500,00 грн. -заборгованості
по оплаті комісії за обслуговування кредитної лінії.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від
позивача -не
викликався

Від
відповідача -
ОСОБА_1 приватний підприємець

СУТЬ
СПОРУ: заявлено
позов закритим акціонерним товариством комерційного банку „Приватбанк”, м.
Дніпропетровськ в особі філії „Закарпатське регіональне управління”, м. Ужгород
приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про стягнення суми стягнення
суми  13 506,81 грн. -боргу по
відсотках;  291,94 грн. -пені та 2 500,00
грн. -заборгованості по оплаті комісії за обслуговування кредитної лінії.

Представнику відповідача роз'яснено
права і обов'язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання
про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Письмовим
відзивом на позов поданим в судовому засіданні (вх.НОМЕР_4) відповідач визнала
позов в повному обсязі, однак повідомила суд про те, що повернути кредит не
зможе через хворобу, яка вплинула на зупинення її підприємницької діяльності, а
тому через відсутність прибутку реальної можливості погашати кредит і
нарахування по ньому немає.

Позаяк,
відповідач надала суду докази перебування на пенсії (пенсійне посвідчення серії
НОМЕР_1).

Судом
відхиляється, як не правомірне в (матеріальному і процесуальному розумінні),
клопотання відповідача про спонукання (зобов'язання) позивача (кредитора)  здійснити виконання п. п. 2.3.2 п. 2.3
Розділу 2 Кредитного договору від 12.08.2005 року щодо зміни чи розірвання
укладеного договору та звернення стягнення на заставлене майно, оскільки
наведеними посиланнями визначається „право”, а не „обов'язок” кредитора, а тому
може вирішуватись шляхом переговорів між сторонами, згодою кредитора, і може
бути предметом окремого позову.

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника відповідача,
суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 13 506,81 грн. -боргу
по відсотках щодо оплати за наданий, згідно кредитного договору НОМЕР_2кредит,
підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-
розрахунком позову, а за таких обставин сума боргу по відсотках підлягає
стягненню примусово.

Термін повернення кредиту 10.08.2007
року (п.1.1 Кредитного договору НОМЕР_2).

Отже, добровільне погашення боргу по
відсотках відповідач не виконав, чим порушив укладений договір та ст. ст. (11;
526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме
ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною
позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених ГК України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи
вимог, що звичайно ставляться.

У
відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання -кредитор вправі
вимагати виконання обов'язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх
зобов'язань у відносинах. Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

Відповідно
до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа
(кредитодавець)  зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відтак,
ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором
між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими
коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного
законодавства.

В
даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні
відносини між сторонами, є  надання
кредиту (ст. 11 ЦК України).

Отже,
обов'язок відповідача оплатити відсотки за отриманий кредит є безспірним.

Одностороння
відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак,
договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім
цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, відповідачу відповідно до
п. 5.1 договору нарахована до сплати пеня в розмірі 291,94 грн. При оцінці
правильності нарахування пені відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України; ст. ст.
216 -218, 220 ГК України; Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, судом визнано
обґрунтовані позовні вимоги в цій частині і такими, що підлягають задоволенню.

Відтак,
відповідачу нарахована заборгованість по оплаті комісії за обслуговування
кредитної лінії в сумі 2 500,00 грн. При оцінці правильності нарахування вимог
в цій частині позову у відповідності ст. ст. 193, 198 ГК України,    ст. ст. 530, 547, 627-629 ЦК України судом
визнано обґрунтованими позовні вимоги в цій частині і такими, що підлягають
задоволенню.

При
постановленні судового рішення враховується характер зобов'язання, наслідки
його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно - державну
значимість господарської діяльності відповідача, обставини, що впливають на
неможливість виконання відповідачем зобов'язання належним чином та межі
здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи,
що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в
інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово
-майнового стану сторони у спорі.

За
ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є
припинення дії, яка порушує право.

Отже,
із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно -правової
відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
тому позов підлягає задоволенню, поклавши відшкодування судових витрат за
змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні
спору.

Виходячи
з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши
подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124
Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;  ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 82 - 84,
115; 116; Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити
повністю.

2. Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
код НОМЕР_3) на користь закритого акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк”, м. Дніпропетровськ в особі філії „Закарпатське регіональне
управління” (м. Ужгород, пр. Свободи, 14; код 22104007) суму  13 506,81 (тринадцять тисяч пятьсот шість
грн. 81 коп.) - боргу по відсотках; 291,94 (дві дев'яносто одну грн. 94 коп.)
-пені; 2 500,00 (дві тисячі пятьсот грн.) -заборгованості по виплаті комісії за
обслуговування кредитної лінії та 162,98 (сто шістдесят дві грн. 98 коп.)
-  у відшкодування витрат по оплаті
держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) - у відшкодування витрат на інформаційно
-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане
рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України.

Суддя
Тисянчин В. М.