СУД
СУД
УХВАЛА

07.05.07                                                                                 Справа № 11/108.

Господарський суд Луганської області у складі судді  Москаленко М.О., при секретарі Мелеховій О.С., розглянувши матеріали справи за позовом

Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області, м. Луганськ

до Комунального підприємства „Житлово-експлуатаційна контора №4” Управління житлово-комунального господарства Антрацитівської міської ради Луганської області, м. Антрацит Луганської області

про стягнення 9692 грн. 76 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача – Євсєєва Ю.С., дов. № 34-03/1493 від 19.04.2007

від відповідача –Ісмаілова С.В., дов. № 31 від 16.01.2007

в с т а н о в и в:

Суть спору:  позивачем  заявлено вимогу про  стягнення з відповідача економічних санкцій  у сумі 9692 грн. 76 коп. за порушення державної дисципліни цін при формуванні, встановленні та застосуванні цін на житлово-комунальні послуги.

З позовною заявою позивач звернувся до господарського суду за правилами Господарського процесуального кодексу України, проте позивач у справі –Державна інспекція з контролю за цінами в Луганській області, є суб’єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так,  статтею  4 Закону України „Про ціни та ціноутворення” визначені повноваження Кабінету Міністрів України в галузі ціноутворення, зокрема, встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Таким органом відповідно до Положення  про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 13.12.2000                   № 1819 (далі за текстом –Положення), є Державна інспекція з контролю за цінами, яка є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства економіки України і підпорядковується останньому.

Згідно з пунктом 11 Положення Державна інспекція з контролю за цінами має територіальні органи –державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного  контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами  5,6 Положення.

За змістом абзацу  пункту 4 Положення Державна інспекція з контролю за цінами відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Відповідно до пункту 5 Положення Державна інспекція з контролю за цінами, зокрема, має право проводити в органах виконавчої влади, Раді Міністрів  автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов’язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів.

Згідно з Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами  державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 № 298/519, прийняття рішень про застосування економічних або фінансових (штрафних) санкцій за фактами порушення державної дисципліни цін покладено на державну інспекцію з контролю за цінами.

З наведеного випливає, що Державна інспекція з контролю за цінами, приймаючи рішення про застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін, виступає як орган державної влади у здійсненні управлінських функцій та, відповідно, як суб’єкт владних повноважень.

Позов у даній справі позивачем пред’явлено з метою реалізації своїх владних повноважень щодо  стягнення економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Згідно п.4 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. п. 6, 7 Розділу УІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за  правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Ст. 12 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік спорів, що підвідомчі господарським судам. Господарським судам не підвідомчі спори, що виникають з публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, даний спір підвідомчий адміністративному суду і повинен розглядатися за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Питання по держмиту судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від його сплати.

За таких обставин провадження у справі підлягає припиненню згідно із п.1 ч.1                ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 80, ст. 86 ГПК України, суд

у х в а л и в :

Провадження у справі припинити.

Суддя                                                                                           М.О. Москаленко