СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10.04.07                                                                                 Справа № 8/556пн-ад.

Суддя   господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Тітан ЛТД», місто Лисичанськ Луганської області,

до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова, місто Харків,-

про спонукання виконати певні дії,

при секретарі судових засідань  Подколзіній С.С.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Мельникова А.Ф., - довіреність №75 від 01.02.06 року;

від відповідача – не прибув, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимоги:

1)зобов’язати Державну податкову інспекцію у Київському районі міста Харкова (далі –ДПІ, - відповідач) внести зміни в картку особового рахунку по обліку плати за торгові патенти на право здійснення торгівельної діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тітан ЛТД»(далі –ТОВ «Тітан ЛТД», - позивач) шляхом зменшення сум нарахувань:

- у 2005 році  (по строку нарахування за І-ІУ квартали 2005 року та за І квартал 2006 року) у сумі 71748,44 грн., –станом на 01.01.06 року;

2)зобов’язати відповідача здійснити зарахування переплати, здійсненої позивачем за торгові патенти на право здійснення торгівельної діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу:

- у 2005 році (по строку нарахування за І-ІУ квартали 2005 року та за І квартал 2006 року) у сумі 71748,44 грн. - в оплату торгівельних патентів на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу позивача по строку нарахування за четвертий квартал 2006 року та  І квартал 2007 року;

3)судові витрати покласти на Відповідача.

Такого висновку Позивач дійшов з огляду на те, що, на його думку, відповідачем при стягненні з нього плати за придбання  29 патентів, а саме:

01 березня 2005 року –восьми патентів строком дії з 03 березня  2005 року по 28 лютого 2010 року (серія ТПА №№46 та 489348);

31 серпня 2005 року -  семи патентів зі строком дії з 01 вересня 2005 року по 31 серпня 2010 року (серія ТПА №№90);

26 жовтня 2005 року – десяти патентів зі строком дії з 27 жовтня 2005 року по 30 вересня 2010 року (серія ТПА №41);

та 21 грудня 2005 року – чотирьох патентів зі строком дії з 22 грудня 2005 року по 30 листопада 2010року (серія ТПА №66), -

невірно застосовано ставку вартості одного такого патенту.

Як вважає позивач, замість вартості одного патенту у розмірі 1400 грн.  - ДПІ безпідставно застосувала та отримала  вартість  у розмірі 4200 грн. за один патент, - що потягло за собою переплату ним коштів  у розмірі 71478,44 грн.

На його думку, це сталося внаслідок невірного застосування відповідачем чинного податкового законодавства,  перш за все, -  Закону України «Про систему оподаткування», Бюджетного кодексу України, оскільки Законом України  від 25.03.05 року №2505-ІУ  «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»та деяких інших законодавчих актів України» до частини 3 статті 5 Закону України від 23.03.1996 року № 98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»внесено зміни та неправомірно підвищено розмір ставок плати за придбання одного патенту  за надання послуг у сфері грального бізнесу  до рівня, що становить 4200 грн.

Все це порушує охоронювані законом права позивача, у зв’язку з чим він вважає вищеописані дії відповідача неправомірними.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області  від 29.08.06 року розгляд справи доручено судді цього суду Середі А.П.

Попереднє судове засідання відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) призначене та фактично відбулося 29.08.06 року; відповідач до цього засідання не прибув.

Від нього до суду, поштою, надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вих. №9195/10/10-025 від 22.08.06 року) –у зв’язку з тим, що він звернувся до Харківського апеляційного суду зі скаргою на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.07.06 року (справа №АС-03/345-06) –про повернення ТОВ «Тітан ЛТД»позовної заяви  з того ж предмету спору -  за непідсудністю.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.08.06 року на підставі п.3 частини 1 ст.156 КАС України провадження по справі №8/556пн-ад зупинено у зв’язку з оскарженням відповідачем по цій справі до Харківського апеляційного господарського суду ухвали господарського суду Харківської області від 13.07.06 року по справі №АС-03/345-06 –про визначення підсудності спору, який є предметом розгляду по даній справі (№8/556пн-ад).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 26.02.07 року провадження по справі №8/556пн-ад поновлено.

15.03.07 року  від позивача на адресу суду, поштою, надійшло клопотання  (вих. №47 від 14.03.07 року), - про розгляд справи за його відсутності.

16.03.07 року від відповідача на адресу суду, поштою, надійшло клопотання  (вих. №3296/10/10-025 від 12.03.07 року) –про розгляд справи за відсутності його представника. Одночасно ним надано до суду  заперечення проти позову (вих. №3295/10/10-025 від 12.03.07 року), в якому він  позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням того, що обидва ці клопотання відповідають вимогам частини 3 ст. 122 КАСУ, судом їх долучено до справи та задоволено.

В той же час розгляд справи по суті у судовому засіданні, призначеному на 16.03.07 року, визнано неможливим, а тому на підставі ст. 150 КАСУ її розгляд відкладено з 16 березня до 10 квітня 2007 року та витребувано  від позивача додаткові докази.

У судовому засіданні, яке відбулося 10.04.07 року, представник позивача позов підтримав у повному обсязі та звернувся до суду з клопотанням про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому судом його задоволено.

Представник відповідача до цього засідання не прибув, але суд, враховуючи  клопотання  відповідача (вих. №3296/10/10-025 від 12.03.07 року), керуючись частиною 3 ст. 122 КАСУ,  здійснив розгляд справи по суті за його відсутності.

Представник позивача проти цього не заперечує.

Заслухавши представника позивача, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1.  07.06.1994 року виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області  удчик Ру ТОВ «Тітан ЛТД», ідентифікаційний код 21784342, зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, про що зроблено запис  №1000582.

2.ТОВ «Тітан ЛТД»придбало в ДПІ у Київському районі міста Харкова 29 торгових патентів на право здійснення операцій  з надання послуг у сфері грального бізнесу, а саме:

01 березня 2005 року –вісім патентів строком дії з 03 березня  2005 року по 28 лютого 2010 року (серія ТПА №№46 та 489348);

31 серпня 2005 року -  сім патентів зі строком дії з 01 вересня 2005 року по 31 серпня 2010 року (серія ТПА №№90);

26 жовтня 2005 року – десять патентів зі строком дії з 27 жовтня 2005 року по 30 вересня 2010 року (серія ТПА №41);

та 21 грудня 2005 року – чотири патенти зі строком дії з 22 грудня 2005 року по 30 листопада 2010року (серія ТПА №66), -

При отриманні кожного з них позивачем сплачено його вартість за 1 квартал у сумі 1050 грн., - тобто 4200,00 грн. у розрахунку за 1 рік.

Факт сплати ним вартості придбаних торгових патентів підтверджується наступними платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи:

№31 від 22.02.05 року; №41 від 14.03.05 року; №122 від 14.06.05 року; №198 від 29.08.05 року; №211 від 14.09.05 року; №251 від 25.10.05 року; №299 від 14.12.05 року  та №304 від 19.12.05 року.

4.Як сказано вище у цій постанові, позивач вважає, що ДПІ при стягненні плати за продані 29 патентів невірно застосувала чинне законодавство, у т.ч. Закон України «Про систему оподаткування», Закон України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»та Бюджетний кодекс України.

Суд вважає, що це твердження  Позивача знайшло своє підтвердження лише частково, а саме: при сплаті вартості восьми патентів серії ТПА №№46 та 489348.

ІІ. Заслухавши представника позивача та оцінивши  наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з  наступних підстав.

1. Дійсно, згідно частині 7 ст. 1 Закону України від 25.06.91 року №1251-ХІІ «Про систему оподаткування»(далі –ЗУ №1251-ХІІ) зміни і доповнення до цього Закону, інших законів України про оподаткування стосовно надання пільг, зміни податків, зборів (обов’язкових платежів), механізму їх сплати вносяться до цього Закону, інших законів України про оподаткування не пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року.

Це правило не застосовується у випадках зменшення розміру ставок податків, зборів (обов’язкових платежів) або скасування пільг з оподаткування та інших правил, які призводять до порушення правил конкуренції та створення податкових переваг окремим суб’єктам підприємницької діяльності або фізичним особам.

А у частині 2 статті 7 того ж Закону сказано так:

зміна податкових ставок і механізм справляння податків і зборів (обов’язкових платежів) не можуть запроваджуватися Законом України про Державний бюджет на відповідний рік.

Але, як видно з матеріалів справи, у даному випадку позивач невірно трактує чинне податкове законодавство та законодавство, яким врегульовано ставки та порядок внесення плати за торгові патенти на право здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу.

Так, у статті 1 Закону України  від 23.03.1996 року №98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» (далі –ЗУ №98/96-ВР) щодо сфери правовідносин, які ним врегульовано, говориться наступне:

об’єктом правового регулювання згідно з цим Законом є торговельна діяльність за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток на території України, діяльність з обміну готівкових валютних цінностей (включаючи операції з готівковими платіжними засобами, вираженими в іноземній валюті, та з кредитними картками), а також діяльність з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг.

Тобто –цей Закон НЕ Є ПОДАТКОВИМ ЗАКОНОМ, а тому правило частини 7 ст. 1 ЗУ №1251-ХІІ  не може бути застосовано до нього у зв’язку з тим, що статтею 15 Закону України від 25.03.05 року №2505-ІУ  «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»та деяких інших законодавчих актів України»(далі –ЗУ №2505-ІУ) внесено зміни до частини 3 статті 5 Закону України від 23.03.1996 року №98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», якими встановлено вартість торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу –для використання грального автомата з грошовим або майновим виграшем –4200 грн. (за рік).

Ця редакція є чинною на час розгляду спору.

Закон № 2505-ІУ набрав чинності з 31.03.2005 року; будь-які дані про його скасування  або визнання  неконституційним на час розгляду цієї справи -  відсутні.

2. Як сказано у абзаці 1 частини 5 статті 5 ЗУ №98/96-ВР,

оплата вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу провадиться щоквартально до 15 числа місяця, що передує звітному кварталу.

Згідно правилу, викладеному у абзаці 3 тієї ж частини ст. 5, суб’єкт підприємницької діяльності може здійснити ПОПЕРЕДНЮ оплату вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу ЗА ВЕСЬ ТЕРМІН ДІЇ торгового патенту. При цьому суб’єкт підприємницької діяльності звільняється від обов’язків додаткового внесення вартості торгового патенту у разі, якщо прийнятими після цього актами законодавства збільшується його вартість.

Тобто цей Закон передбачає право позивача (у даному випадку) не вносити додатково вартість торгового патенту, якщо ставка плати за нього в подальшому була збільшена, ЛИШЕ У РАЗІ, коли він ПОПЕРЕДНЬО сплатив його вартість за весь час  дії патенту.

Матеріалами справи доведено, що позивач не скористався таким своїм правом, сплативши лише квартальну суму вартості кожного з патентів, а тому у суду немає підстав  застосовувати при вирішенні цього спору  вищецитоване  правило частини 5 ст. 5 ЗУ №98/96-ВР.

Згідно наявним у справі доказам позивач сплатив ЧАСТИНУ спірної вартості перших 8 патентів ДО того, як зміни до Закону №98/96-ВР були внесені Законом України  від 25.03.05 року №2505-ІУ  «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»та деяких інших законодавчих актів України» та набрали чинності, - а саме: 01 березня 2005 року, коли діяла норма Закону України «Про Державний бюджет на 2004 рік»і вартість одного такого патента становила 2800 грн., - тобто коли вартість патенту у розмірі 4200 грн. за 1 рік ще не була встановлена вищеназваним ЗУ №2505-ІУ.

За всі інші патенти позивач сплатив їх вартість патентів прийняття цього Закону, відповідно, 31 серпня, 26 жовтня та 21 грудня 2005 року.

Законодавство України, у тому числі Закон №98/96-ВР, як сказано вище, у такому випадку (після встановлення вартості торгового патенту у розмірі 4200 грн. на 1 рік) не надає позивачу, який придбав торгові патенти на здійснення операцій у сфері грального бізнесу після встановлення нового розміру плати за нього, права сплачувати ту його вартість, яка була встановлена на підставі раніше чинного законодавства.

З огляду на це суд вважає, що дії ДПІ при стягненні з Позивача плати за спірні патенти, придбані ним 31.08.05 року, 26.10.05 року та 21.12.05 року, Є ПРАВОМІРНИМИ та відповідають чинному законодавству.

3.В той же час суд, оцінюючи дії відповідача в частині отримання ДПІ оплати вартості 8-МИ вищезгаданих торгових патентів, придбаних позивачем 01.03.05 року, термін дії яких припадає  у тому числі і на І квартал 2005 року (з 03.03.05 року), - є неправомірними з огляду на наступне.

Статтею 57 Закону України №1344-ІУ від 27.11.03 року «Про Державний бюджет на 2004 рік», який набрав чинності з 01.01.04 року, внесено зміни до частини 3 ст. 5 ЗУ №98/96-ВР та встановлено, що вартість торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу становить 2800 грн. на 1 рік, або  700 грн. за 1 квартал.

З огляду на це дії ДПІ щодо визначення вартості кожного з 8-ми торгових патентів, придбаних позивачем 01.03.05 року, у розмірі 1050 грн. за один патент є неправомірними.

У даному випадку слід було стягнути вартість ОДНОГО патента у розмірі 700 грн., тому що Закон України від 23.12.04 року №2285-ІУ «Про Державний бюджет на 2005 рік»(набрав чинності з 01.01.05 року) у своєму первісному варіанті не містив норми  про збільшення вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу; у ньому також не йшлося про внесення змін до частини 3 ст. 5 ЗУ №98/96-ВР.

Лише  статтею 47 Закону України від 25.03.05 року №2505-ІУ  «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»та деяких інших законодавчих актів України»(набрав чинності з 31.03.05 року), про що уже сказано вище  у цій постанові, - було внесено зміни до частини 3 ст. 5 ЗУ №98/96-ВР та встановлено, що вартість вищезгаданого торгового патенту становить 4200 грн. за 1 рік - або ж 1050 грн. за 1 квартал.

Звідси виходить, що  ДПІ мала право лише після набрання чинності новою редакцією частини 3 ст. 5 ЗУ №98/96-ВР застосовувати  закріплене у ній правило, - тобто застосовувати нову ставку вартості патенту у розмірі 4200 грн. за рік - або 1050 грн. за 1 квартал.

З огляду на викладене суд вважає, що дії ДПІ у Київському районі міста Харкова з отримання плати за один торговий патент про надання послуг у сфері грального бізнесу, придбаний 01.03.05 року, у розмірі 1050 грн. за 1 квартал є неправомірними, у зв’язку з чим сума переплати за 8 таких торгових патентів,  становить 2800 грн. (1050 грн. –700грн. = 350 грн.; 350 грн. х 8 = 2800 грн.), а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

На підставі ч. 3 ст. 94 КАС України судові витрати розподілено пропорційно до частини задоволених позовних вимог,  а саме: з державного бюджету на користь Позивача підлягає стягненню 0,13 грн., тобто:

1)2800,00 грн. (сума, на яку позов задоволено) поділена на 71478,44 грн. (сума, заявлена позивачем) = 3,9%;

2)3,9%  від 3,40 грн. = 0,13 грн.

На підставі викладеного, ст. 5 Закону України від 23.03.1996 року №98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», керуючись ст.ст. 94, 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Київському районі міста Харкова, ідентифікаційний код 22705959, внести зміни в картку особового рахунку по обліку плати за торгові патенти на право здійснення торгівельної діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тітан ЛТД», ідентифікаційний код 21784342, яке знаходиться за адресою: місто Лисичанськ, вул. Чекістів, 3, кв. 17 Луганської області, - шляхом зменшення нарахувань за І квартал 2005 року у сумі 2800 (дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

3.Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Київському районі міста Харкова, ідентифікаційний код 22705959, здійснити зарахування переплати за торгові патенти на право здійснення торгівельної діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп., здійсненої у І кварталі 2005 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Тітан ЛТД», ідентифікаційний код 21784342, яке знаходиться за адресою: місто Лисичанськ, вул. Чекістів, 3, кв. 17 Луганської області, - в  рахунок оплати за торгівельні патенти на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу Товариством з обмеженою відповідальністю «Тітан ЛТД» за ІV квартал 2006 року та І квартал 2007 року.

4.Стягнути з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тітан ЛТД», ідентифікаційний код 21784342, яке знаходиться за адресою: місто Лисичанськ, вул. Чекістів, 3, кв. 17 Луганської області, р/р 111 в АКБ «Промінвестбанк»міста Лисичанська Луганської області, МФО 304416, - державне мито у сумі  0 (нуль) грн. 13 коп.

5.У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представника позивача у судовому засіданні 10.04.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано   16.04.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа