донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.03.2007 р.                                                                            справа №45/342пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Гагай П.С. (довіреність б/н від 17.09.06р.),

від відповідача:
не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремплер" м.Стаханов

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
18.01.2007 року

по справі
№45/342пд

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремплер" м.Стаханов

до
Казенного науково-виробниче підприємство "Кварсит" м.Костянтинівка

про
визнання  договору неукладеним

В С Т А Н О В И В:

У 2006 році позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Ремплер”, м.Стаханов Луганська обл., звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Казеного науково-виробничого підприємства „Кварсит”, м.Констянтинівка Донецька обл. про визнання договору поставки  №45 від 10.09.04р.  неукладеним.

Рішенням від 18.01.2007р. у позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю „Ремплер”, м.Стаханов Луганська обл. було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що вимога, заявлена позивачем у позовній заяві, не направлена на встановлення, зміну чи припинення юридичних фактів та не свідчить про захист порушеного права, а є лише встановленням певного факту, тобто позивачем обраний таких спосіб захисту прав, який не призводить саме до захисту права та не передбачений діючим законодавством. Також в позовній заяві позивач вказує, що спірний договір може бути визнаний недійсним, однак вимоги про визнання договору недійсним ним не заявлені.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Ремплер”, м.Стаханов Луганська обл., з прийнятим рішенням не згоден, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 18.01.2007р. скасувати та прийняти нове рішення.

Представник відповідача до  судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 12.02.07р. ухвали суду. Про причину неявки суд не повідомив, своїм процесуальним правом, передбаченим ст.22 ГПК України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, відзив на апеляційну скаргу не надав.  Явка сторін ухвалою суду не була визнана обов’язковою, тому справу розглянуто відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №45/342пд, та наданих позивачем пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.09.04р. між позивачем, ТОВ „Ремплер”, та відповідачем, КНВП „Кварсит”, був підписаний договір поставки №45, відповідно до п.1 якого позивач (продавець) зобов’язався поставити товар (вироби корвешитові марки К-320) на загальну суму 500160,00грн., а відповідач (покупець) оплатити товар.

На думку позивача, у договорі №45 від 10.09.2004р. відсутня домовленість між сторонами з приводу таких істотних умов, які він вважає обов’язковими для договорів даного виду. Зокрема, „обов’язок покупця прийняти товар” та місце виконання зобов’язання, тобто „місце передачі  товару”. У зв’язку з відсутністю істотних умов у спірному договорі позивач позбавлений можливості доставити та передати товар за місцезнаходженням покупця (відповідача).

Позивачем неодноразово були направлені листи на адресу відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду та сама додаткова угода №А від 07.01.2005р., яка передбачає істотні умови договору. Відповіді від відповідача не отримано та згоди з приводу прийняття товару та місця  виконання зобов’язання  між сторонами так досягнуто й не було.

Позивач вважає, що факт ухилення відповідача від досягнення згоди з приводу вищезазначених істотних умов договору, дав йому право стверджувати, що відповідач при укладанні договору переслідував інші цілі ніж передбачені умовами договору поставки №45.

За таких підстав позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Ремплер”, м.Стаханов Луганська обл., звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Казеного науково-виробничого підприємства „Кварсит”, м.Констянтинівка Донецька обл. про визнання договору поставки №45 від 10.09.04р.  неукладеним.

Рішенням господарського суду Донецької області  від 18.01.07р. в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Ремплер” було відмовлено у зв’язку з безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Відповідно до абзацу 2 п.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 43 ГПК України сторони та  інші  особи,  які   беруть   участь   у   справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При прийнятті рішення суд першої інстанції правомірно послався на те, що Цивільним кодексом України не зазначена така обов’язкова умова договору поставки (купівлі - продажу) як „місце передачі продукції (товару)”. Згідно ст.664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Господарським судом досліджено, що договір поставки №45 від 10.09.2004р.  був підписаний сторонами без заперечень та розбіжностей і відповідно статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною другою статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Апеляційна інстанція вважає, що господарський суд правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки позивачем не доведений факт порушення його законних прав та охоронюваних інтересів. Крім того, позовні вимоги ТОВ „Ремплер” не відповідають нормам ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України  про захист порушених прав позивача.

Вимога про встановлення факту неукладення договору не призводить до поновлення порушених прав позивача, оскільки не може бути  самостійним предметом спору по справі. Вимога про визнання договору неукладеним є нічим іншим, як встановленням факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне або господарське. Його встановлення є тільки елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Такий висновок не суперечить положенням конституції України, зокрема, щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі.

Одночасно суд звертає увагу, що в позовній заяві позивач вказує, що спірний договір може бути визнаний недійсним, однак вимоги про визнання договору недійсним ним не заявлені.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю „Ремплер”, не доведено, що спірний договір №45 від 10.09.04р. порушує його права та охоронювані законом інтереси, у зв’язку з чим господарський суд правомірно дійшов висновку щодо безпідставності вимог позивача, так як умови спірного договору відповідають вимогам чинного законодавства, договір підписаний в силу вільного волевиявлення учасників договору відповідно до ст.627 ЦК України та відмовив у задоволені позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 18.01.2007 року у справі №45/342пд ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Ремплер”, м.Стаханов Луганської обл. на рішення господарського суду Донецької області від 18.01.2007 року у справі № 45/342пд залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від  18.01.2007 року у справі №40/342пд   –без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС