ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

04.04.2007                                                   Справа №  10/141

Суддя господарського суду Закарпатської області І.В.Івашкович,

за участю представників:

стягувача (скаржника) –Габор О.М., начальник юридичного відділу, довіреність № 157 від 15.01.07; Балог В.Ю. –юрисконсульт 1 категорії, довіреність   № 1025   від   01.03.07

боржника  - Пилипець В.В., директор

ДВС в м. Ужгород –Венжега М.Р., заступник начальника ДВС в м. Ужгород, довіреність № 01/06 від 07.08.06

розглянувши матеріали за скаргою на бездіяльність ДВС в м. Ужгород,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.07.04 по справі № 10/141 стягнуто з ДП „Житловий комплекс № 2” ЗАТ „Житлово-побутове підприємство” (м. Ужгород, вул. Бородіна, 14) на користь ВАТ ЕК „Закарпаттяобленерго”, м. Ужгород-Оноківці суму  42807,35 грн. боргу,   3% річних та пені за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії.

На виконання рішення від 14.07.04 по справі № 10/141 стягувачу видано наказ від 26.07.04 № 10/141, який пред’явлено до виконання і на даний час знаходиться на виконанні в ДВС у м. Ужгород в межах зведеного виконавчого провадження.

Стягувач ВАТ ЕК „Закарпаттяобленерго” звернувся із скаргою на бездіяльність державного виконавця ДВС у м. Ужгород. Скаргу мотивовано тим, що при виконанні наказу господарського суду по справі № 10/141 державним виконавцем грубо порушено норми ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження” та всупереч норм ст. 50, ч. 1 ст. 64 вказаного Закону не вживаються заходи щодо звернення стягнення на майно боржника, належне йому на праві власності або закріплене за ним.

Зазначає, що актом державного виконавця від 29.11.06 засвідчено наявність у боржника в оперативному управлінні будівлі гуртожитку по                       вул. Бородіна, 14 в м. Ужгород, на яке згідно норм Закону України „Про виконавче провадження” та Господарського кодексу України (п. 1 ст. 219)                 має бути звернуто стягнення. Однак, державний виконавець не вчиняє дії, направлені на виконання рішення суду, тим самим порушуючи гарантовані Конституцією України та чинним законодавством майнові інтереси та права стягувача.

Представниками скаржника під час судового розгляду скаргу підтримано.

Представник ДВС у м. Ужгород подав письмовий відзив на скаргу, згідно з яким скаргу вважає безпідставною. У відзиві, зокрема, зазначено, що наказ             № 10/141 від 26.07.04 знаходиться на виконанні у ДВС у  м. Ужгород в межах зведеного виконавчого провадження по виконанню наказів господарського суду № 10/141 від 26.07.04, № 10/12 від 20.02.06, № 10/52 від 03.05.06, № 10/67 від 10.05.06.

При виконанні, зокрема, наказу № 10/141 боржником надано підтвердження оплати на суму 16176,86 грн. та примусово стягнуто 193,26 грн.

У межах  зведеного виконавчого провадження винесено постанову від 16.06.06 про арешт коштів боржника, постанову від 03.03.07 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, складено акт опису і арешту майна боржника від 03.03.07, за яким описано та арештовано майно на загальну суму 3255 грн.

Посилаючись на норми ст. 62 Закону України „Про виконавче провадження”, стверджує, що стягнення  на нерухоме майно боржника може бути звернуто лише у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Таким чином, вважає, що державний виконавець не має права звертати стягнення на нерухоме майно боржника до звернення стягнення на рухоме майно боржника, а отже дії державного виконавця узгоджуються з вимогами Закону України „Про виконавче провадження”.

Представник ДВС у м. Ужгород заперечення на скаргу підтримав.

Представник  боржника заявив заперечення проти скарги. Просить взяти до уваги, що боржником добровільно сплачено на виконання рішення значну частину коштів. Вважає, що звернення стягнення на будівлю гуртожитку по вул. Бородіна, 14 в м. Ужгород не може проводитись, оскільки ця будівля ДП „Житловий комплекс № 2” не належить на праві власності, а є власністю ЗАТ „Житлово-побутового підприємства”.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи,

СУД КОНСТАТУЄ ТАКІ  ВИСНОВКИ:

У відповідності до ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження” державний виконавець  зобов’язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Необхідні заходи щодо повного і своєчасного виконання рішення державний виконавець має здійснювати у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

В даному випадку у наказі господарського суду від 26.07.04 по справі                        № 10/141, який згідно з наведеним ст. 18-1 Закону України  „Про виконавче провадження” переліком є виконавчим документом визначено спосіб і порядок виконання рішення, а саме, задоволення вимог стягувача ВАТ ЕК „Закарпаттяобленерго” шляхом стягнення грошових коштів в розмірі 42807,35 грн. з боржника ДП „Житловий комплекс № 2”. У наказі суду не зазначено номера рахунку боржника, з якого підлягають стягненню грошові кошти, у зв’язку з чим відповідно  до положень абз. 6 ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження” у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх  для задоволення вимог стягувача, державний виконавець не пізніше місячного строку з для відкриття виконавчого провадження зобов’язаний винести постанову про звернення стягнення на майно боржника. При цьому дії щодо виявлення належного боржнику майна, на яке може бути звернуто стягнення, здійснюються державним виконавцем в порядку, визначеному Законом України „Про виконавче провадження”, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження” врегульовано строки здійснення виконавчого провадження та встановлено, що державний виконавець зобов’язаний провести  виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення  провадження виконавчих дій, зупинення виконавчого  провадження та на період реалізації арештованого майна.

Із фактичних матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду від 30.07.04 було надано розстрочку виконання рішення від 14.07.04 по справі № 10/141  із встановленою періодичністю платежів до 31.08.05.

Боржником ДП „Житловий комплекс № 2”  в межах періоду наданої судом розстрочки проведено проплати по виконанню рішення суду по справі № 10/141 на загальну суму 6650 грн. та після закінчення строку розстрочки –відповідач здійснив погашення стягнутої судом суми по справі № 10/141 на суму 11526,86 грн., що підтверджено копіями платіжних доручень, які додано до справи (платіжні доручення № 146 від 19.11.04, № 165 від 30.12.04, № 132 від 25.10.04, № 143 від 11.11.04, № 121 від 11.11.04, № 130 від 15.02.05, № 51 від 03.03.05, №  69 від 30.03.05, № 34 від 23.02.07, №  66 від 13.03.07,  № 51 від 07.03.07). Таким чином, боржником у  добровільному  порядку погашено стягувану  за рішенням суду суму  18176,86 грн.

Із пояснень представника ДВС у м. Ужгород вбачається, що в порядку примусового виконання рішення господарського суду по справі № 10/141 державним виконавцем стягнуто з боржника лише 193,26 грн. Отже, рішення суду від 14.07.04 по справі № 10/141 на даний час залишається невиконаним на суму 24437,23 грн.

В порядку примусового виконання наказу господарського суду від 26.07.04 № 10/141 державним виконавцем ДВС у м. Ужгород вчинено такі дії, як  складання акту від 29.11.06 про виявлення  майна боржника, що знаходиться на його балансі, винесення постанови від 03.03.07 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, складання акту опису й арешту майна від 03.03.07.

Із встановлених в процесі судового  розгляду фактичних обставин, пов’язаних із  вчиненням ДВС у м. Ужгород виконавчих дій по  примусовому виконанню наказу від 26.07.04 № 10/141, слідує, що державним виконавцем не вживались усі передбачені законом заходи, спрямовані на своєчасне і повне  виконання рішення. Так, вищенаведені  процесуальні документи виконавчого провадження складно із значним затягуванням строків  вчинення виконавчих дій, передбачених ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження”.

Окрім того, не дивлячись на виявлення, опис і арешт майна боржника, заходи щодо  його реалізації не вживаються. Натомість  суду не подано жодного доказу щодо проведення  відповідних дій по реалізації виявленого майна боржника.

Зазначені обставини дають підстави стверджувати, що при виконанні наказу господарського суду від 26.07.04 № 10/141  з боку ДВС у м. Ужгород допущено бездіяльність без наявності на те обґрунтованих підстав, внаслідок чого рішення господарського суду  упродовж значного періоду залишається  не виконаним в повному обсязі.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що вимоги за скаргою про визнання неправомірною бездіяльності ДВС у м. Ужгород  є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вимоги в частині зобов’язання звернути стягнення на конкретне майно боржника ДП „Житловий комплекс № 2”, що належить йому на праві оперативного управління, а саме, на будівлю гуртожитку по вул.. Бородіна, 14 в м. Ужгород, суд відхиляє , оскільки відповідно до вимог Закону України „ Про виконавче провадження” звернення стягнення на майно боржника  - юридичної особи має проводитись із дотриманням черговості, встановленої ст.64 Закону. Згідно з нормами зазначеної ст. 6 Закону стягнення на об’єкти нерухомого майна звертається лише після проведення реалізації майна боржника першої та другої черги , за умови, якщо коштів, отриманих від такої реалізації, буде недостатньо для виконання рішення суду . При цьому обов’язковою умовою для проведення стягнення на нерухоме майно боржника є повідомлення про це власника майна або уповноваженого ним органу, до сфери управління якого належить майно.

Оскільки, як зазначено вище, державним виконавцем не здійснювалась реалізація майна боржника першої або другої черги ( в розумінні ст. 64 Закону), відсутні підстави для проведення стягнення на об’єкти нерухомого майна.

При розгляді скарги по суті суд враховує ті обставини, що станом на момент винесення даної ухвали відповідно до наказу Державної виконавчої служби Закарпатської області від 22.01.07 №3 „Про утворення комісій з ліквідації територіальних органів державної виконавчої служби Закарпатської області”, який видано на виконання Закону України „Про внесення змін до Законів України „Про державну виконавчу службу” та „Про виконавче провадження” щодо реформування органів виконавчої служби”, інших нормативних документів стосовно реформування органів ДВС, здійснюються заходи ліквідації ДВС Закарпатської області, створено ліквідаційні комісії територіальних органів ДВС Закарпатської області, в т.ч. ДВС у м. Ужгород.

Разом  з тим, наказом Міністерства юстиції України  № 83/5 від 03.03.07 затверджено Положення про  районний,  районний у місті, міський (міста обласного значення),  міськрайонний відділ державної виконавчої служби. Відповідно до затвердженого Положення на території міста Ужгорода діє міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (додано копію свідоцтва про державну реєстрацію  юридичної особи від 26.03.07 № 0003046).

Однак, приймаючи до уваги, що на даний час повне припинення діяльності ДВС у м. Ужгород з виключенням із Єдиного державного реєстру не відбулося і триває щодо  нього ліквідаційна процедура, суд вважає, що по суті підлягає розгляду та вирішенню скарга стосовно  ДВС у м. Ужгород без застосування процесуального правонаступництва.

Ухвала виноситься 04.04.07 у зв"язку з перервами, що оголошувались у судових засіданнях  13.03.07, 20.03.07, 29.03.07.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу стягувача ВАТ ЕК „Закарпаттяобленерго”, м. Ужгород-Оноківці на бездіяльність ДВС у м. Ужгород задоволити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність ДВС у м. Ужгород по виконанню  наказу господарського суду Закарпатської області від 26.07.04 по справі                  № 10/141.

3. В задоволенні решти вимог за скаргою відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку, передбаченому ГПК України.

Суддя                                                                                       І.В.Івашкович