ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2007 р.  11-25              Справа № АС-41/386-06

вх. № 13302/1-41

Суддя господарського суду Харківської області Мінаєва О.М.

за участю секретаря судового засідання Дородіна І.А.

представників сторін :

позивача - Старостенко С.А. - дор.

1 відповідача - не з"явився.

2 відповідача - не з"явився.

по справі за позовом  Вовчанська МДПІ Харківської обл., м. Вовчанськ

до  ТОВ "Зоря", с. Шипувате,

ТОВ "Техніка", м. Харків

про визнання недійсним договору та господарських зобов'язань

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Вовчанська МДПІ Харківської області, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір та господарські зобов’язання між ТОВ «Зоря», с. Шипувате, та ТОВ «Техніка», м. Харків, як таке, що не відповідає вимогам закону  та на підставі ст. 207 ГК України.

Представник 1 відповідача  в судове засідання, призначене на 14.11.06 р. та 06.12.06 р. з’явився, але заперечення на позов не надав. В подальшому представник в судові засідання не з’являвся.

2 відповідач в судове засідання не з’явився, заперечення на позов не надав. В судове засідання викликався повістками про виклик з відміткою про вручення. Вказані відправлення були направлені на адресу, вказану в позові, та адресу, яка зазначена у відповіді на запит ДПІ у Київському районі м. Харкова, але повернулися без вручення з поштовою відміткою «адресат не разыскан», «по адресу не существует».

Справа розглядається згідно КАС України.

З матеріалів справи судом встановлено, що 28.01.2006 р. між ТОВ „Техніка" та ТОВ «Зоря" був укладений договір №17 купівлі-продажу соняшнику в кількості 60 тон по ціні 1000,0 грн. за тону з врахуванням  ПДВ. Як вказано в позові, на виконання зазначеного договору в січні 2006 року ТОВ „Зоря" згідно видаткової накладної №28 від 31.01.2006 р. отримано від ТОВ „Техніка" соняшник в кількості 60 тон на загальну суму 59976,0 грн. (в т.ч. ПДВ - 9996,0 грн.). На дану поставку ТОВ Техніка" виписана податкова накладна №28 від 31.01.2006 року на таку ж суму. За отриманий соняшник ТОВ „Зоря" з ТОВ „Техніка" не розраховувалось і за даними бухгалтерського обліку рахується відповідна заборгованість. До позову позивачем не додано вказаних податкової та видаткової накладних.

Позивач, обґрунтовуючи свою процесуальну позицію щодо  визнання договору та зобов’язання недійсними, надав копію листа, отриманого від ДПІ в Київському районі м. Харкова, де перебуває на обліку ТОВ „Техніка". В листі міститься пояснення керівника ТОВ „Техніка" Герасименко С.Б., який зазначив, що ТОВ «Техніка» з моменту державної реєстрації не мало ніяких господарських стосунків з ТОВ „Зоря", фінансових розрахунків не проводило, товарно-матеріальних цінностей не отримувало та не відвантажувало, послуги не отримувало та не надавало.

На підставі цього листа позивач стверджує,  що від імені ТОВ  „Техніка" оскаржуваний договір підписано невідомою особою, що не мала необхідних   повноважень  на його укладання та на вчинення дій від імені ТОВ „Техніка", та це є підставою для застосування ст. 203, 215 ЦК України, ст. 207 ГК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного  законодавства,  а   також   моральним   засадам суспільства. Особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Ч. 1 статті 215. ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу.

Суд вважає за необхідне відмітити, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження пояснень  Герасименко С.Б. Крім того, договір був укладений між юридичними особами: ТОВ «Техніка» та ТОВ «Зоря».  Відповідно до статті 92. ЦК України (цивільна дієздатність юридичної особи) юридична  особа  набуває  цивільних  прав  та обов'язків і здійснює їх через свої органи,  які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів  юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення. Позивачем не надано доказів того, що установчі (статутні) документи підприємств відповідачів визнані недійсними в установленому чинним законодавством порядку чи відносно посадових осіб порушено кримінальну справу. Позивачем не надано доказів того, що 2-й відповідач був виключений з державного реєстру не тільки на час укладання договору, а і на час розгляду даної справи. Позивачем надана довідка з ЄДРЮО та ФОП, з якої вбачається, що інформація про припинення ТОВ «Техніка» відсутня.

Крім того, суду не надано доказів того, яка особа підписувала спірний договір замість Герасименко С. Б., та не надано доказів порушення з цього факту кримінальної справи.

Таким чином, посилання позивача на пояснення Герасименко С. Б., отримані на запит ДПІ у Київському районі, а не в ході слідства по кримінальній справі, чи досліджені судом по цивільній чи іншій справі, тобто не встановлені судом, не можуть свідчити про підписання договору невідомою особою, що не мала необхідних повноважень на його укладання та на вчинення дій від імені ТОВ „Техніка",

Відповідно ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає  вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Слід відмітити, що для вирішення спору про визнання господарського зобов’язання недійсним в порядку ст. 207 ГК України, необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує їх недійсність, а саме наявність протиправної мети при здійсненні зобов’язання.

Позивач в позові взагалі не вказує, в чому полягає  і в кого з відповідачів був протиправний умисел на вчинення оспорюваного договору та ким цей умисел встановлено, та з якою метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства договір був укладений.

Судова практика (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 25 липня 2002 року № 1056 „Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки”) виходить з того, що доказами спрямованості умислу суб’єкта оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, надані податковими органами відомості, а саме: про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною або фактичною адресою; про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів; про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби; про скасування державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності та інше; про використання майна, що перебуває у їх власності або користуванні, всупереч інтересам суспільства; про продаж чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу; про використання всупереч закону колективної, державної або приватної власності з корисливою метою.

Позивачем не надано суду актів перевірки дотримання податкового законодавства відповідачів, доказів порушення кримінальних справ у відношенні посадових осіб відповідачів за фактом ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених в позовній заяві, будь-яких порушень стосовно оподаткування в діях по договору ДПІ не доведено та не обґрунтовано, що свідчить про відсутність доведеної належним чином мети, яка суперечить інтересам держави та суспільства.

Також суд зазначає, що згідно вимог ст. 207 ГК України умисел на ухилення від сплати податків, повинен виникнути заздалегідь, тобто бути наявним при укладанні угоди, зобов’язання, але відсутні докази що на момент виникнення зобов’язань був відповідний умисел у відповідачів. Виходячи з вищенаведеного, позивачем не доведено наявності умислу, який суперечить інтересам держави та суспільства по конкретній спірній угоді.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави, на які посилається позивач, для визнання договору та господарських зобов’язань між ТОВ «Зоря», с. Шипувате, та ТОВ «Техніка», м. Харків, недійсними.

Керуючись 4, 7, 8, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова  суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови виготовлений 26.03.07 р.

Суддя                                                                                            Мінаєва О.М.