донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

10.05.2007р.                                                                              справа №41/294а

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Алєєвої  І.В.

суддів:
М'ясищева  А.М. , Шевкової  Т.А.

при секретареві судового засідання:
Горанська Д.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Хмельницька Н.В. - за дов. від 04.11.2005р. №220/2005,

від відповідача:
Радченко А.В. - за дов. від 28.03.2007р. №9773/10/10-2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу:
Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податку у м.Донецьку

на постанову господарського суду:

Донецької області

від:
09.02.2007 року

по справі:
№41/294а (Гончаров С.А.)

за позовом:
Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу" м.Донецьк

до:
Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податку у м.Донецьку

про:
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Корпорація "Індустріальний спілка Донбасу" м.Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку, про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/24739/10/15-16-23/5 від 06.09.06р.

Постановою господарського суду Донецької області від 09.02.07р. по справі № 41/294а позовні вимоги Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу" були задоволені в повному обсязі. Визнане недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку №/0/24739/10/15-16-23/5 від 06.09.06р.

Місцевий господарський суд в оскарженій постанові дійшов висновку, що зменшення відповідачем суми бюджетного відшкодування за січень 2005р. на 49334 грн. на підставі п. 1.8 ст. 1, п.п 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації) у зв’язку із можливою несплатою до бюджету податку на додану вартість Приватним підприємством „Час”, є неправомірним та необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення №/0/24739/10/15-16-23/5 від 06.09.06р. є таким, що не відповідає нормам Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації). Крім зазначеного, при огляді матеріалів справи судом першої інстанції було встановлено, що наданими суду матеріалами зустрічних перевірок ніяким чином не доводиться, що сума ПДВ в розмірі 49333,76 грн., яка на думку податкового органу не була сплачена ПП „Час” до бюджету, взагалі включена позивачем до податкового кредиту січня 2005 року та відображена у податковій декларації за січень 2005р.

Відповідач, Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку, не погодився з постановою господарського суду Донецької області та подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову господарського суду Донецької області від 09.02.07р. в адміністративній справі № 41/294а скасувати та ухвалити нове рішення, за яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник вважає постанову суду такою, що порушує норми матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. В підтвердження своїх доводів посилається на п.1.8 ст.1 та пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації) та зазначає, що однією з обов’язкових підстав виникнення у платника податку права на податковий кредит з ПДВ є сплата платником податку  у звітному періоді відповідної суми податку.

Відповідач посилається на пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації) та зазначає, що законодавцем чітко передбачено, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України, робить посилання на п.19 ст.1, ст.9 Бюджетного кодексу України та на п.1.3 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації) та зазначає, що з системного аналізу вказаних норм вбачається про встановлення прямого взаємозв’язку між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та його відшкодуванням за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді податку.

Заявник апеляційної скарги наполягає на тому, що ненадходження податку  на додану вартість до бюджету є наслідком того, що ПП „Час”, яке задіяне в ланцюгу постачання, та яке повинно було сплатити відповідну суму податку до Державного бюджету, у січні 2005року (період реалізації продукції, придбаної в подальшому позивачем) податкові зобов’язання у декларації з податку на додану вартість не відображало та з 2004 року до податкового органу не звітує, його установчі документи визнані недійсними за рішенням місцевого Перевальського районного суду Луганської області від 27.01.06р., а 01.03.05р. Алчевським міським судом Луганської області винесено вирок у відношенні посадової особи ПП „Час”. Скаржник вважає, що всі наведені вище обставини підтверджують факт ненадходження податку на додану вартість до Державного бюджету та свідчать про безпідставність бюджетного відшкодування ПДВ позивачу по операціям з придбання продукції, в ланці постачання якої задіяне ПП „Час”. Відповідача наполягає на тому, що саме неврахування судом першої інстанції зазначених обставин призвело до порушення судом при вирішенні справи норм матеріального права, зокрема, положень п.1.8 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації). Крім зазначеного, податковий орган не погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що позивачем була поставлена саме продукція, отримана ТОВ „Союз-Перспектива” від ПП „Укртехнологія”, а не від інших постачальників, вказаних у довідці, та вважає, що це не відповідає фактичним обставинам  справи, наполягаючи на тому, що матеріалами зустрічних перевірок підтверджено факт придбання та подальшої реалізації конкретної продукції по ланцюгу постачання, яка в наступному придбана позивачем та за операцією з придбання якої ним сформований податковий кредит, що свідчить про ненадання судом першої інстанції належної оцінки наявним у справі доказам, що є порушенням ст.86 КАС України.

Відповідач також не погоджується з посиланням суду на той факт, що податковим органом не з’ясовано, яким чином ПП „Час” придбано вугільний концентрат та чи сплачувався ним ПДВ в ціні товару постачальнику, внаслідок чого твердження податківців про несплату ПП „Час” до бюджету податку на додану вартість є припущенням. В підтвердження такого доводу скаржник робить посилання на п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.1.6 ст.1, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації) та зазначає, що за операцією з продажу вугільного концентрату у ПП „Час” за першою подією виникли податкові зобов’язання, які мали бути відображені останнім в податковій декларації з ПДВ. Факт недекларування податкових зобов’язань ПП „Час” та несплата таким платником податку на додану вартість до бюджету доведено у судовому засіданні. При цьому заявник скарги зазначає, що для правильного вирішення справи суд першої, відповідно до положень ч.4 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, інстанції мав вжити всіх, передбачених законом заходів, необхідних для з’ясування всіх обставин у справі, в т.ч. щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, в ой час як відомості щодо придбання ПП „Час” вугільного концентрату судом не витребувалися”.

Позивач, Корпорація "Індустріальний спілка Донбасу" м.Донецьк, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу (вих. № 337/4065 від 29.03.07р.) доводи податкового органу відхилив, постанову місцевого господарського суду вважає законною та обґрунтованою, прийнятою відповідно до вимог діючого законодавства.

За розпорядженням першого заступника голови Донецького апеляційного господарського суду від 19.03.07р. для розгляду апеляційної скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку призначена колегія суддів у складі: судді Алєєвої І.В. (головуючий), судді Величко Н.Л., судді М”ясищева А.М.

Розпорядженням першого заступника голови Донецького апеляційного господарського суду від 08.05.07р. для розгляду апеляційної скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку в зв’язку з відпусткою судді Величко Н.Л. змінено колегію суддів у складі: судді Алєєвої І.В. (головуючий), судді М”ясищева А.М., судді Шевкової Т.А.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд  встановив.

Корпорацією "Індустріальна спілка Донбасу" 21.02.05р. надана до ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька подається декларація з ПДВ за січень 2005р., згідно із якою сума ПДВ, яка підлягає відшкодуванню з бюджету становить 90425318 грн., податковий кредит за відповідний період становить 212007313 грн.

За результатами документальної виїзної позапланової перевірки з питань достовірності заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість позивачем по декларації за січень 2005р. у зв’язку із отриманням матеріалів зустрічної перевірки ПП "Час" відповідачем складено акт перевірки  №140/15-16-23/5-24068988 від 23.08.06р., в якому встановлено порушення позивачем п. 1.8 ст. 1, п.п 7.4.1 п. 7.4. ст. 7  Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями), а саме завищення заявленої суми бюджетного відшкодування у декларації за січень 2005р. на суму 49333,76 грн.

На підставі висновків акту перевірки керівником відповідача прийняте податкове повідомлення-рішення №/0/24739/10/15-16-23/5 від 06.09.06р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2005р. на суму 49334 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що постанова місцевого господарського суду відповідає нормам діючого законодавства і не підлягає скасуванню з  підстав, викладених в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень відповідача та правомірно встановлено місцевим господарським судом під час розгляду справи, фахівцями Ворошиловської ДПІ м. Донецька під час проведення позапланової виїзної перевірки постачальника позивача щодо правомірності відшкодування сум ПДВ з бюджету був направлений запит на проведення зустрічної перевірки постачальника позивача ТОВ "Донецький індустріальний союз" за січень 2005р. на суму 19047617,38грн., за результатами яких було встановлено, що ТОВ "Донецька індустріальна спілка" є посередником реалізованої продукції, придбаної у 17 постачальників, на які, в свою чергу також були направлені запити на проведення зустрічних перевірок, за результатами яких було встановлено, що одним з постачальників цього підприємства є ТОВ "Союз-Перспектива" на суму ПДВ 147280грн., за результатами  зустрічної перевірки якого було встановлено, що зазначене підприємство є посередником реалізованої продукції, придбаної у 4 постачальників, на які також були направлені запити на проведення зустрічних перевірок та виявлено, що одним із постачальників ТОВ "Союз-Перспектива" є ПП "Укртехнологія" на суму ПДВ 49333,76 грн., за результатами зустрічної перевірки якої з питання підтвердження взаємовідносин з ТОВ "Союз-Перспектива" було направлено запити та встановлено, що ПП „Укртехнологія” є посередником реалізованої продукції, придбаної у ПП „Час” по податковій накладній на суму 1130383,33 грн., у т.ч. ПДВ 188397,22 грн.

На зустрічну перевірку ПП „Час” з питань взаємовідносин з ПП „Укртехнологія” було направлено запит та отримано відповідь Алчевської ОДПІ про те, що ПП „Час” з червня 2004р. до податкового органу не звітує. Слідчим відділом МГВПМ Алчевської ОДПІ 27.01.05р. було порушено карну справу стосовно посадових осіб ПП „Час”, матеріали справи було передано до суду 31.01.05р., 01.03.05р. Алчевським міським судом Луганської області було винесено вирок стосовно посадової особи ПП „Час”. Рішенням Місцевого Перевальського  районного суду Луганської області від 27.01.06р. запис про державну реєстрацію, установчі та податкові документи ПП „Час” були визнані недійсними.

Господарський суд Донецької області дійшов обґрунтованого висновку, що правомірність формування позивачем податкового кредиту у декларації з ПДВ за січень 2005р. згідно із п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації) –у частині внесення до податкового кредиту періоду податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням продукції позивачем у ТОВ „Донецька Індустріальна Спілка” –доводиться матеріалами справи, зокрема, належним чином укладеним договором № ДИС/4-49псту від 01.04.2004р., та документами, складеними між позивачем та ТОВ „Донецька Індустріальна Спілка” на його виконання, копії яких наявні в матеріалах справи, в тому числі актом передачі вугільного концентрату, квитанціями про приймання вантажу, рахунками-фактурами, листами, посвідченнями, податковими накладними, отриманими позивачем та належним чином відображеними у книзі придбання (т.1, л.с.26-106, 128-135), при цьому отримання та належний облік позивачем податкових накладних щодо спірних операцій з придбання вугільного концентрату випливає з акту перевірки (т.1, л.с.8-18).

Крім зазначеного, з довідки № 412/23-212-2 від 10.03.05р., складеної фахівцями ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька за результатами позапланової зустрічної перевірки ТОВ „Донецька Індустріальна Спілка” з питань взаємовідносин з позивачем за період - січень 2005р., вбачається, що суми податку на додану вартість по податкових накладних, виданих позивачу ТОВ „Донецька Індустріальна Спілка” на виконання угоди № ДИС/4-49псту від 01.04.2004р., включені останнім до податкових зобов’язань відповідного періоду, відображених у книзі обліку продажу товарів (робіт, послуг) та відповідають даним податкової декларації з ПДВ за січень 2005р., за результатами перевірки порушень не встановлено (т.1, л.с.108-111).

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується правомірність формування позивачем податкового кредиту у декларації з ПДВ за січень 2005р., суд першої інстанції правомірно зазначив про безпідставність висновків податкового органу стосовно порушення позивачем п. 1.8 ст. 1, п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації) внаслідок віднесення останнім до складу податкового кредиту січня 2005 року ПДВ у сумі 49333,76грн.  При цьому судом обґрунтовано зазначено, що такі висновки податкового органу, зроблені внаслідок несплати до бюджету податку на додану вартість Приватним підприємством „Час” –постачальника по ланцюгу, не узгоджуються з вимогами законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на п. 1.8 ст. 1, п.п 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями) та його доводи стосовно того, що зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування за січень 2005р. на 49334 грн. відбулось у зв’язку з тим, що один із його постачальників Корпорації (ПП „Час”), який повинен був нарахувати та сплатити відповідну суму до Державного бюджету, у січні 2005р. податок до бюджету не нарахував та не сплатив, не приймається судовою колегією до уваги з огляду на те, що відповідно до умов п.1.8 ст.1 Закону України “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації), під бюджетним відшкодуванням розуміється сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом, що дає підстави вважати, що  вказана правова норма, яка  розміщена в статті 1 і надає поняття термінів, що вживаються в Законі України “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації),  є відсильною нормою до інших правових норм цього Закону, у зв’язку з чим  місцевий господарський суд правомірно визначився, що нормами Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації), яким визначено ставки та механізм справляння податку на додану вартість, обов’язок щодо визначення об’єкта оподаткування, нарахування податку та його утримання у покупця товарів або послуг, правильність обчислення та декларування податку, видачу податкових накладних покладено на платника податку –продавця товару, а обов’язок сплатити нарахований продавцем ПДВ у складі ціни товару або послуг та отримати належним чином оформлену податкову накладну у підтвердження сплати податку законом покладений на платника податку –покупця. При цьому Закон України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації) не містить у собі норми, яка б покладала відповідальність на платника податку –покупця товару (послуг) за правильність визначення платником податку –продавцем об’єктів оподаткування, правильність відображення їх у податкового обліку та інше.

Згідно з п.п.7.7.1 ст.7 Закону України  “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями, що був чинними в період подання декларації) у разі, коли  за результатами звітного періоду  сума, визначена  як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду  та сумою податкового кредиту  звітного періоду має від’ємне значення, така  сума підлягає відшкодуванню  платнику податку з Державного бюджету  України  протягом місяця наступного після подачі декларації.

Таким чином, відповідно до п. 1.8 ст. 1 , п.п 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами і доповненнями у редакції, яка діяла у час складення та подання платником податку декларації) сумою, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету, у зв’язку з надмірною сплатою є саме від’ємне значення за результатами звітного періоду. Від’ємне значення ПДВ є коштами платника податку, які він сплатив продавцям товару відповідно до вимог Закону України „Про ПДВ”. Цим законом встановлені умови та гарантії повернення цих коштів у вигляді обов’язку держави на підставі декларації здійснити повернення коштів за результатами звітного періоду. З огляду на наведене, доводи податкового органу про залежність права платника податку –покупця на податковий кредит від сплати податку до бюджету всіма постачальниками по всьому ланцюгу, є такими, що не відповідають встановленому законодавчо механізму справляння цього виду податку.

Крім зазначеного, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що  наданими суду матеріалами зустрічних перевірок не доводиться, що сума ПДВ в розмірі 49333,76 грн., яка не була сплачена ПП „Час” до бюджету, взагалі включена позивачем до податкового кредиту січня 2005 року та відображена у податковій декларації за січень 2005р. Посилання податкового органу в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції ч.4 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок не витребування доказів з власної ініціативи, а саме відомостей щодо придбання ПП „Час” вугільного концентрату, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки це не впливає на правомірність формування позивачем податкового кредиту. Крім зазначеного, судова колегія враховує приписи ч.2 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, за вимогами якої обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб’єкта владних повноважень покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується правомірність формування позивачем податкового кредиту в січні 2005 року, тому ствердження податкового органу про витребування судом першої інстанції інших доказів, є безпідставними та необґрунтованими.

Заперечення відповідача в апеляційній скарзі стосовно неврахування судом першої інстанції вироку Алчевського міського суду Луганської області від 01.03.05р. та Постанову місцевого Перевальського  районного суду Луганської області від 27.01.06р. судова колегія не приймає до уваги з огляду на те, що ні наведеним вироком, ні постановою не встановлені обставини, які б стосувались придбання або продажу ПП „Час” вугільного концентрату, що в подальшому був проданий ПП “Укртехнологія”, при цьому з наведених постанов та вироку не вбачається, що такі обставини були предметом дослідження по відповідним судовим справам та в ході їх дослідження було встановлено виникнення у ПП „Час” податкових зобов’язань з ПДВ, що підлягали сплаті до бюджету, що було обґрунтовано враховано місцевим господарським судом під час розгляду спору та зазначено ним в оскарженій постанові.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п.1-3 ст. 160, п.2 ч.2 ст.162, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ст.198, ст.200, п.1 ст.205, ст..206,  п.5 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 та п.7 розділу VІІ “Прикінцевих та перехідних положень” Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України  № 2953-ІУ від 6 жовтня 2005 року, Донецький апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку на постанову господарського суду  Донецької області від 09.02.07р. по справі № 41/294а –залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Донецької області від 09.02.07р. по справі № 41/294а –залишити без змін

Ухвала суду  апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України   протягом одного місяця з дня її складення в повному обсязі.

Ухвала  складена в повному обсязі  14.05.2007 року.

Головуючий:          І.В.  Алєєва

Судді:           А.М.  М'ясищев

Т.А.  Шевкова