СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

07.02.07
Справа№ 5/2358-18/54А

Господарський суд Львівської області
в складі

головуючого-судді
Мартинюка В.Я.

при секретарі судового
засідання
Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні в
м.Львові

розглянувши справу за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ххххх

до

Буської міжрайонної Державної
податкової інспекції (надалі Буська МДПІ) Львівської області

про

визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень

з участю представників:

від позивача -ххххх
-представник (довіреність від 27.10.2005 року);

ххххх -представник (довіреність від 05.09.2006 року);

від відповідача -
ххххх -головний державний податковий інспектор (довіреність №3703/10-0 від
22.09.2006 року),

ВСТАНОВИВ:

що суб'єкт підприємницької
діяльності -фізична особа ххххх звернулася з позовом до господарського суду про
визнання недійсними податкових повідомлень-рішень за НОМЕР_1 та за НОМЕР_2,
прийнятих Буською МДПІ Львівської області.

Позивач змінами до позовної заяви
від 03.10.2006 року просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення
Буської МДПІ Львівської області за НОМЕР_1 від 16.12.2005 року та ДПІ у
Бродівському районі Львівської області за НОМЕР_3.

В змінах до позовної заяви від
24.10.2006 року позивач просить скасувати згадані податкові
повідомлення-рішення.

Підставами позову є  неправомірне призупинення планової виїзної
перевірки, оскільки є пряма заборона відповідно до п.3 Постанови Кабінету
Міністрів України „Про затвердження Порядку координації проведення планових виїзних
перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за
нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів)”. Також,
зазначає позивач, що вона не мала змоги ознайомитись з актом перевірки, однак
таке право їй гарантовано законодавством. З приводу суті правопорушення, то
фізична особа -підприємець, вважає, що частина коштів є виручкою від
реалізації, а частина поворотною фінансовою допомогою, а тому, податкові
зобов'язання в деклараціях визначені правильно.

Представник позивача в судовому
змінені позовні вимоги підтримав з вищевикладених мотивів.

Відповідач проти заявленого позову
заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву і в доповненнях до
нього та вважає, що орган державної податкової служби діяв у повній
відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою занесеною в протокол
попереднього судового засідання від 07.09.2006 року замінено Буську МДПІ
Львівської області на її правонаступника ДПІ у Бродовському районі Львівської
області.

Ухвалою від 26.10.2006 року
провадження у даній справі зупинялось до набрання законної сили судовим
рішенням Бродовського районного суду Львівської області у справі за
позовом  ДПІ у Бродовському районі  Львівської області до приватного підприємця
хххх та хххх про визнання договорів позик недійсними.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову
оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами перевірки
дотримання вимог законодавства про оподаткування приватного підприємця
Державною податковою інспекцією у Буському районі Львівської області складено
акт за НОМЕР_4 та правонаступником -Буською МДПІ Львівської області прийнято
податкові повідомлення-рішення від 16.12.2005 року:

-          за НОМЕР_1, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 11991 грн.
00 коп., в тому числі 7994 грн. 00 коп. -основний платіж та 3997 грн. 00 коп.
-штрафні (фінансові) санкції;

-          за НОМЕР_2, яким фізичній особі
-підприємцю визначено суму податкового зобов'язання з прибуткового податку на
доходи від підприємницької діяльності в розмірі 3636 грн. 00 коп., в тому числі
1212 грн. 00 коп. -за основним платежем та 2424 грн. 00 коп. -штрафні
(фінансові) санкції.

За результатами апеляційного
узгодження суми податкових зобов'язань, Державна податкова адміністрація у
Львівській області рішенням НОМЕР_5 податкове повідомлення-рішення Буської МДПІ
у Львівській області за НОМЕР_2 скасовано в частині застосованих штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 2424 грн. 00 коп., а позивачу ДПІ у Бродовському районі
Львівської області було надіслано податкове повідомлення-рішення за НОМЕР_3.

Перевіркою, як зазначено в акті,
встановлено розбіжності між податковим зобов'язанням в поданих деклараціях з
податку на додану вартість за період з квітня по грудень 2004 року із зданою
виручкою в банку на розрахунковому рахунку за цей же період в сумі 47959 грн.
00 коп., в результаті чого занижено суму податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на 7994 грн. 00 коп.

Окрім того, в акті перевірки
зазначено, що фізичною особою -приватним підприємцем занижено валовий дохід в
поданій декларації про доходи за ІІ квартал 2004 року у відповідності із
поданими деклараціями по податку на додану вартість, а також не включення
всього обсягу виручки, зданої в банк до поданих декларацій.

Щодо податку на додану вартість.

Згідно  підп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про
податок на додану вартість” від 03.04.1997 року за №168/97-ВР, з наступними
змінами та доповненнями, об'єктом оподаткування є операції платників податку з
поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території
України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави
позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу
(орендарю).

У відповідності до підп.7.3.1 п.7.3
ст.7 цього ж Закону,  датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка
припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти
- дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої -
дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

В матеріалах справи наявні
квитанції (а.с.а.с.32-55 том І) та обороти по рахунку фізичної особи
-підприємця за період з 01.04.2004 року по 31.12.2004 року надані філією
м.Львова ВАТ „Державний експортно-імпортний банк України” листом за НОМЕР_6
(а.с.а.с.75-89), які підтверджують факт внесення позивачем суми коштів протягом
квітня, серпня, вересня, грудня 2004 року в банк як торгову виручку. При цьому,
суд звертає увагу на те, що позивачем, в супереч наданим поясненням в судовому
засіданні (вважає, що в квитанціях було допущено помилку), не було вчинено
жодних дій щодо виправлення помилки в квитанціях.

Окрім того, в матеріалах справи
наявні звіти реєстраторів розрахункових операцій, в підтвердження факту продажу
товарів за кошти та проведення таких операцій через реєстратор розрахункових
операцій.

Як вбачається з матеріалів справи
суми, які були внесені фізичною особою -підприємцем в банк, згідно згаданих
квитанцій та суми зазначені в звітах реєстраторів розрахункових операцій не
співпадають, в результаті чого органом державної податкової служби на різницю
було нараховано податок на додану вартість.

В свою чергу, позивачем було
представлено суду договори позики від 17.03.2004 року, від 05.01.2004 року та
від 23.06.2004 року, оформлені писаним способом, на загальну суму 59000 грн. 00
коп., які укладені між хххх (позичальник) та його дружиною (одержувач)
-позивачем у справі, в підтвердження факту внесення сум в банк, які не є
торговою виручкою.

Податкова інспекція представила
суду договори позики та розписки  (також
укладені між ххххх (позичальник) та його дружиною (одержувач) -позивачем у
справі) від 05.01.04 року, від 23.06.04 року та від 17.03.04 року, оформлені
друкованим способом, на загальну суму 48000 грн. 00 коп. Представник позивача
пояснила, що саме ці договори були представлені органу державної податкової
служби до перевірки, однак, під час проведення останньої не брались до уваги,
оскільки містили розбіжності з даними, які містились в квитанціях, по яких
здавалась готівка в банк, а саме - кошти здавались як торгова виручка.

Рішенням Бродовського районного
суду Львівської області від 10.11.2006 року у справі за №2-1911/06 відмовлено в
позові  ДПІ у Бродовському районі  Львівської області до приватного підприємця
хххх та ххххх про визнання договорів позик недійсними.

При цьому, господарський суд бере
до уваги те, що в позові було відмовлено з тих причин, що орган державної
податкової інспекції не може бути позивачем у даних правовідносинах оскільки її
права не порушено.

Окрім тогою, в матеріалах справи
наявні постанова по справі про адміністративне правопорушення від 26.12.2005
року та протокол про адміністративне правопорушення від 16.12.2005 року, якими
встановлено факт неналежного ведення книги обліку доходів і витрат за 2004 рік
та ведення книги обліку доходів і витрат у 2005 році.

А тому, з метою встановлення
обставин правомірності дій органу державної податкової служби, з приводу того,
що останнім під час проведення перевірки не були взяті до уваги договори
позики, судом було допитано свідка ххххх щодо підтвердження факту наявності
коштів у останнього за представленими договорами позики на момент їх укладення.

хххх пояснив, що документально
підтвердити походження таких коштів він не може, оскільки, такі були отримані
ним у зв'язку з виплатами при виході на пенсію, як військовослужбовцю, а також,
надбані в результаті здійснення операцій по ввезенню на територію України
товарів із-за кордону та здійснення торгівлі на території України і поза її
межами.

Таким чином, викладені обставини,
зокрема, представлення різних договорів позики під час проведення перевірки та
в судове засідання; оформлення таких договорів різними способами (друкованим та
писаним); укладення таких договорів на різні суми позики; не можливість
підтвердження позичальником факту наявності коштів за представленими договорами
на момент їх укладення; укладення договорів між чоловіком та дружиною, вказують
на те, що органом державної податкової служби правомірно згадані договори
позики не були взяті до уваги.

Окрім того, у відповідності до
вимог ст.70 КАС України, та з врахуванням викладених обставин, представлені
договори позики не можуть бути належними та допустимими доказами в
підтвердження факту отримання та внесення в банк готівки по цих договорах.

З врахуванням викладеного, суд
вважає, що висновки викладені в акті перевірки щодо визначення податкового
зобов'язання з податку на додану вартість відповідають обставинам та матеріалам
справи.

Щодо прибуткового податку на дохід
від підприємницької діяльності.

Декрет Кабінету Міністрів України
„Про прибутковий податок з громадян” втратив чинність згідно п.22.10 Закону
України „Про податок з доходів фізичних осіб”, крім розділу IV у частині
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю,
який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та
діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно ч.3 ст.13 Декрету
Кабінету  Міністрів України „Про
прибутковий податок з громадян”, з наступними змінами та доповненнями, до
складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку
підприємств".

Як свідчать матеріали справи,
згідно поданої фізичною особою -підприємцем хххх декларації про доходи,
одержані з 01 січня по 31 червня 2004 року за НОМЕР_7, сума валового доходу
становить 736985 грн. 02 коп.; згідно поданої декларації про доходи, одержані з
01 січня по 31 березня 2004 року НОМЕР_8 сума валового доходу становить 320509
грн. 27 коп. А відтак, сума валового доходу отриманого позивачем за період з 01
квітня по 31 червня 2004 року становить 416475 грн. 75 коп.

Згідно поданих позивачем декларацій
з податку на додану вартість за квітень, травень, червень 2004 року обсяг
продажу становить 428650 грн. 00 коп. Отже, заниження валового доходу за ІІ
квартал 2004 року у відповідності із зазначеними обсягами продажу в поданих
деклараціях з податку на додану вартість за відповідний період, становить 12174
грн. 75 коп.

Окрім того, з врахуванням того, що
перевіркою встановлено розбіжності між податковим зобов'язанням в поданих
деклараціях з податку на додану вартість за період з квітня по грудень 2004
року із зданою виручкою в банку на розрахунковому рахунку за цей самий період в
сумі 47959 грн. 00 коп., перевіркою збільшено суму валового доходу за період
ІІ, ІІІ, ІV квартали 2004 року на 39965 грн. 80 коп. (47959-7993,2
(ПДВ)=39965,8).

А тому, загальна сума заниженого
валового доходу за період ІІ, ІІІ, ІV квартали 2004 року становить 52140 грн.
05 коп. (12174,25+39965,8=52140,05).

Запереченням позивача, щодо даного
правопорушення, з приводу наявності договорів позики, давалась правова оцінка
при дослідження висновків перевірки з приводу нарахування податкового
зобов'язання з податку на додану вартість.

Заперечень щодо неправомірності
висновків, викладених в акті перевірки, з приводу заниженого валового доходу в
поданій декларації про доходи за ІІ квартал 2004 року у відповідності із
поданими деклараціями по податку на додану вартість, позивачем не було
заявлено, та пояснено, що дійсно в зазначених деклараціях містяться помилки
(пояснення від 29.09.2006 року а.с.а.с.116 том І). А тому, згідно ч.3 ст.72 КАС
України, не потребують доказування перед судом.

Таким чином, органом державної
податкової служби правомірно визначено суму податкового  зобов'язання з прибуткового податку на доходи
від підприємницької діяльності.

Щодо посилань позивача на порушення
органом державної податкової служби при прийнятті оспорених податкових
повідомлень-рішень процедури проведення перевірки, то такі до уваги судом не
беруться, оскільки, не пов'язуються з порушенням прав платника податку.

За таких обставин, господарський
суд вважає, що змінені позовні вимоги безпідставні і необґрунтовані, а тому в
задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Щодо судових витрат, то у
відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70,
160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О
В И В :

1.          В позові відмовити.

2.          Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного
оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної
сили.

3.          Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Мартинюк В.Я.