КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2007                                                                                           № 36/100-2/298

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

за участю секретаря судового засідання

представників сторін:

позивача 1: не з’явився ;

позивача 2: не з’явився;

позивача 3: не з’явився;

позивача 4: не з’явився;

відповідача: Панченко С.О. (дов. від 21.12.06 № юр-650/д);

третя особа 1: не з’явився;

третя особа 2: не з’явися;

третя особа 3: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2007

у справі № 36/100-2/298

за позовом                               Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Погарщинської сільської ради, Головного фінансового управління Полтавської обласної державної адміністрації та Фінансового управління Лохвицької районної державної адміністрації

до                                                   Відкритого акціонерного товариства                     "Укрнафта"

треті особи            1. Полтавське обласне головне управління                                                земельних ресурсів

2. Полтавська обласна виробнича асоціація

"Родючість"

3. Управління з контролю за використанням

та охороною земель у Полтавській області

про                                                  стягнення 40 540 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2007 у справі № 36/100-2/298 залишено позов Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Погарщинської сільської ради, Головного фінансового управління Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансового управління Лохвицької районної державної адміністрації без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся з апеляційним поданням, в якому просить її скасувати, а справу направити на розгляд до господарського суду міста Києва.

Підстави апеляційного подання обґрунтовуються наступними доводами.

Прокурор стверджує, що в даному конкретному випадку згідно зі ст.ст. 1, 33 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” сільській раді надано повноваження органу виконавчої влади.

Заявник вказує, що відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, п. „ї” ст. 15 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища” до повноважень сільських рад відноситься розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за використанням та охороною земель, додержанням земельного та екологічного законодавства на своїй території, а згідно зі ст. 209 Земельного кодексу України та ст. 50 Закону України „Про державний бюджет України на 2003 рік” кошти, які надходять в рахунок відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва, зумовлені вилученням сільськогосподарських угідь, підлягають зарахуванню, в розмірах визначених чинним законодавством, на спеціальні рахунки відповідних місцевих рад, тому саме Погарщинська сільська рада Лохвицького району в даному випадку є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, і вірно визначена в якості позивача у даній справі.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а тому ненадходження даних коштів на відповідні рахунки місцевих рад призводить до недофінансування заходів, спрямованих на охорону та покращення родючості земель і суперечить охоронюваним законом інтересам держави.

Відповідач у відзиві на апеляційне подання з його доводами не погоджується, вважає подання необґрунтованим та безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

Головне фінансове управління Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансове управління Лохвицької районної державної адміністрації та Управління з контролю за використанням та охороною земель у Полтавській області подали клопотання про розгляд справи без участі їх представників.

Представники 1, 2  позивача та третіх осіб 1,2  в судове засідання не з’явилися. Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином.

Розглянувши мотиви апеляційного подання, перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає, що апеляційне подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Полтавським міжрайонним природоохоронним прокурором до Господарського суду міста Києва подана позовна заява в інтересах держави в особі Погарщинської сільської ради, Головного фінансового управління Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансового управління Лохвицької районної державної адміністрації про стягнення з відповідача на користь держави в особі Погарщинської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 60 відсотків від суми нарахованих сільськогосподарських втрат в розмірі 24324 грн., на користь Головного фінансового управління Полтавської обласної державної адміністрації 25 відсотків від суми нарахованих сільськогосподарських втрат в розмірі 10135 грн., на користь Фінансового управління Полтавської районної державної адміністрації 15 відсотків від суми нарахованих сільськогосподарських втрат в розмірі 6081 грн.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 N 3-рп/99 у справі № 1-1/99 в основі інтересів держави завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо; під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 34 ст. 26 Закону від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 209 Земельного кодексу України втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, зумовлені вилученням сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, підлягають відшкодуванню і зараховуються на спеціальні рахунки відповідних місцевих рад у таких розмірах: Автономній Республіці Крим, обласним радам - 25 відсотків; районним радам - 15 відсотків; міським, сільським, селищним радам - 60 відсотків, міським радам Києва та Севастополя - 100 відсотків.

Таким чином, Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор у межах наданих законом повноважень щодо представництва інтересів у суді обґрунтовано подав позов в інтересах держави в особі Погарщинської сільської ради про стягнення з відповідача на користь держави в особі Погарщинської сільської ради Лохвицького району Полтавської області суми нарахованих сільськогосподарських втрат.

Зазначені висновки також відповідають судовій практиці, про що свідчить постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 09.08.2005 ("Рішення Верховного Суду України", № 1, 2006).

Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Статтею 118 Конституції України встановлено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Згідно із ст. 119 Конституції України місцеві державні адміністрації на відповідній території у числі інших функцій також забезпечують виконання програм охорони довкілля, підготовку та виконання відповідних обласних і районних бюджетів, взаємодію з органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; держава прагне до збалансованого бюджету України.

Прокурором в позовній заяві самостійно визначено, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовано необхідність їх захисту, а також вказано органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, у справі № 36/100-2/298 прокурором пред’явлено позов із дотриманням положень, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 та відповідно до вимог ст. 2 ГПК України.

Крім того, справа № 36/100 на новий розгляд передано постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2007 у справі № 36/100.

Згідно із ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У постанові Вищого господарського суду від 16.05.2007 у справі № 36/100 вказано, що оскільки в законі відшкодування втрат пов’язується з вилученням земель, то в даній справі слід встановити момент фактичного вилучення спірної земельної ділянки із користування того користувача, який використовував її за сільськогосподарським призначенням. Саме з цього моменту (припинення використання за призначенням як засобу виробництва в сільському господарстві) настають шкідливі наслідки, які підлягають відшкодуванню. При цьому, встановлення кінцевого терміну відшкодування втрат протягом двох місяців після затвердження проекту відведення земельної ділянки є граничним терміном, після якого визначена вартість втрат набуває для особи, яка має їх відшкодувати, статусу заборгованості; судам слід встановити саме момент вилучення земельної ділянки та дату встановлення розміру втрат в процедурі Постанови № 1279 і виходити із того, який  Земельний кодекс 1990 року чи чинний Земельний кодекс України на той час діяли; має бути чітко встановлено яку заборгованість і які втрати було дозволено органом місцевого самоврядування відшкодовувати структурному підрозділу відповідача способом поставки мінеральних добрив; судам слід встановити чи була включена в заборгованість, яка мала погашатись відповідно до рішень органу місцевого самоврядування та розпорядження державної адміністрації, та, яка є предметом спору в даній справі або чи був на момент прийняття вищенаведених актів визначений розмір втрат, які просять стягнути в даній справі (зазначивши не дату з точністю до року, а зазначивши дату з точністю до числа місяця, місяця, року). Вказано, що під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги наведене у цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи, прав і обов’язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Таким чином, вказівки, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 16.05.2007 у справі № 36/100, не передбачають можливості залишення судом першої інстанції позову прокурора з підстав, передбачених ч. 1 п. 1 ст. 81 ГПК України.

Статтею 106 ГПК України встановлено, що у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали про залишення позову без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційного подання, скасування ухвали суду першої інстанції та передачі справи на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити апеляційне подання Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.07 у справі № 36/100-2/298 скасувати.

3. Справу № 36/100-2/298 передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

20.12.07 (відправлено)