Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2007 р.                                                           Справа № 17/630-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Безлепкіній І.П.

за участю представників сторін:

позивача - Шелудько І.І.

відповідача -  не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Орхідея - Суми", м. Суми (вх. № 22 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 20.11.06 р. по справі № 17/630-06

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський хлібозавод № 9",  м. Дніпропетровськ

до Приватного підприємства "Орхідея - Суми", м. Суми

про стягнення 7853,91 грн., -

встановила:

Рішенням господарського суду Сумської області від 20.11.06р. по справі № 17/630-06 (суддя Коваленко О.В.) позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 6431,36 грн. заборгованості, 621,11 грн. пені, 677,22 грн. інфляційних збитків, 124,22 грн. річних, 102,00 грн. сплаченого позивачем державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати дане рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.

Представник відповідача у судове засідання 06.02.07р. та в дане судове засідання не з’явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки свого представника відповідач суд апеляційної інстанції не повідомив.

Враховуючи ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також беручи до уваги те, що відповідач належним чином був повідомлений про час, день і місце розгляду справи, тому мав можливість скористатись своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України. За таких обставин,  колегія суддів вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, щоб розглянути апеляційну скаргу по суті без участі представника Приватного підприємства "Орхідея - Суми", оскільки відповідач також не був позбавлений права надати суду апеляційної інстанції додаткові письмові докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень та мав на це достатньо часу.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши уповноваженого представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених  матеріалами справи обставин спору за якими встановив, що 13 січня 2004 року між позивачем та відповідачем укладений договір за № 43 (далі - Договір), відповідно до умов якого  позивач ("Постачальник") зобов'язувався виготовляти, поставляти та передавати у власність відповідача ("Покупця") продукцію (кондитерські вироби) в асортименті, якості та в терміни замовлення відповідача, а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити вартість продукції і транспортні послуги.

Згідно з п.2.1. Договору позивач здійснює поставку продукції на підставі та у відповідності із замовленням відповідача протягом 3 календарних днів після отримання замовлення.

Відповідно до п. 4.5. Договору оплата кожної партії продукції здійснюється відповідачем протягом 20 календарних днів після поставки продукції.

Позивач на виконання умов даного Договору виконав свої зобов'язання в повному обсязі та поставив відповідачеві товар на загальну суму 7579,88 грн., про що свідчать наявні у даній справі товарно-транспортні накладні №6210025 від 21.06.2004р., №7050100 від 05.07.2004р., №7260073 від 26.07.2004р. та відповідні  довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, копії яких є в матеріалах справи.

Однак відповідач в порушення своїх зобов'язань здійснив оплату отриманої  продукції лише частково, через що у нього утворилась заборгованість, розмір якої  становить 6431,36 грн., що підтверджується також актом звірки станом на 08.08.2006р.

За загальними умовами виконання зобов’язань, встановленими ст. 526 Цивільного кодексу України зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ст. 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

При винесенні рішення господарський суд послався на те, що оскільки заборгованість в сумі 6431,36 грн. відповідачем не погашена, факт отримання товару відповідачем підтверджується матеріалами справи, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки дані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та наявним матеріалами, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка. А відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України  господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 7.4. спірного Договору сторони передбачили відповідальність  відповідача ("Покупця") у випадку невиконання ним своїх обов'язків по оплаті продукції у встановлені зазначеним Договором строки у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, від простроченої суми за кожний день прострочення платежу. Враховуючи те, що відповідач не виконав свої зобов’язання у повному обсязі по оплаті отриманої продукції, нарахована позивачем пеня в сумі 621,11 грн. відповідає вимогам Договору та чинному законодавству України, а тому правомірно стягнута судом першої інстанції.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд також вірно визначився щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 124,22 грн. - 3% річних та 677,22 грн. інфляційних за несвоєчасне виконання відповідачем обов’язку по спірному Договору, оскільки згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання повинен сплатити кредитору суму грошового боргу з урахуванням індексів інфляції та 3% річних. Нарахування позивачем річних та інфляційних цілком відповідає чинному законодавству України та вимогам спірного Договору, у зв’язку з чим вимога про їх стягнення правомірно задоволена господарським судом.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем були порушені умови спірного Договору щодо порядку поставки товару, а господарським судом при винесені оскаржуваного рішення не враховані вимоги ст. ст. 663, 671, 672  Цивільного кодексу України.

Проте вказані посилання не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

Договір № 43, укладений між позивачем та відповідачем у справі 13 січня 2004 року, за своєю правовою природою є договором поставки, відповідно до якого     продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність,  зобов'язується  передати  у встановлений строк (строки) товар у  власність  покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України). До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до умов спірного Договору позивач ("Постачальник") зобов'язався виготовляти, поставляти та передавати у власність відповідача ("Покупця") продукцію (кондитерські вироби) в асортименті, якості та в терміни замовлення відповідача, а останній в свою чергу зобов'язувався прийняти та оплатити вартість продукції і транспортні послуги.

Згідно з п. 2.2. даного Договору відповідач зобов'язався до 14 годин дня надавати позивачу по телефону заявку на необхідну кількість і асортимент кондитерської продукції для поставки, на підставі якої позивач здійснював відвантаження товару. Із матеріалів справи вбачається, що позивач поставляв продукцію на адресу відповідача власним транспортом та за свій рахунок, а відповідно до п. 1.1. Договору обов'язок відповідача прийняти та сплатити вартість продукції і транспортні послуги. При цьому, як стверджує позивач, поставка  продукції здійснювалась згідно з телефонними заявками відповідача. Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач прийняв продукцію від позивача без зауважень та заперечень, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином оформлені товарно-транспортні накладні, які містять підписи уповноваженої особи та відтиск печатки підприємства відповідача, а також належним чином оформлені довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, видані відповідачем на ім'я Нємцевої Н.О.

Окрім того, у відповідності з п. 1.3. Договору сторонами був підписаний додаток до договору № 1 від 23.01.2004р. (специфікація), копія якого наявна в матеріалах справи, додаток № 2 від 18.03.2004р. та додаток № 3 від 11.05.2004р. (специфікації), які суд апеляційної інстанції приймає до уваги з урахуванням ст. 101 Господарського процесуального кодексу України. Разом з цим, відповідач вказує також на те, що за відсутності додатків до договору позивачем були порушені вимоги ст. ст. 671, 672 Цивільного кодексу України щодо непогодженого асортименту поставленого товару, в зв'язку з чим для позивача настають негативні правові наслідки за порушення умов Договору в цій частині. Однак з огляду на вказані норми чинного законодавства, весь поставлений позивачем товар був прийнятий відповідачем без заперечень та будь-яких відмов від прийняття товару з боку останнього не надходили.

Заявник апеляційної скарги також вказує на те, що господарський суд  не прийняв до уваги факт проведення між сторонами у справі взаєморозрахунків 31.12.2004 року на суму 6630,81 грн. Проте колегія суддів вважає вказані посилання відповідача необґрунтованими, оскільки на їх підтвердження не було надано жодного доказу.

Отже, враховуючи те, що відповідач отримав від позивача продукцію, провів часткові розрахунки, претензій щодо неналежного її асортименту до позивача не висував та з відповідними вимогами у визначеному законодавством порядку до позивача не звертався, тому колегія суддів вважає, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не підтверджують факту порушення позивачем умов спірного Договору. Разом з цим, слід зауважити, що фактичне прийняття покупцем (відповідачем) продукції від постачальника (позивача) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, тобто, в даному випадку, відповідач повинен розрахуватись у повному обсязі з позивачем за поставлену продукцію згідно з умовами Договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, враховуючи те, що в процесі розгляду справи як господарським судом  так і судом апеляційної інстанції, відповідачем ніяких інших документів, ніж ті, що знаходяться в матеріалах справи, на підтвердження його заперечень проти  позовних вимог  не надано, тому колегія суддів, на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі відповідачем і його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Сумської області від 20.11.2006р. по справі № 17/630-06 прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи відповідача з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду,  -

постановила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Орхідея - Суми", м. Суми  залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 20.11.2006р. по справі № 17/630-06 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді