ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" квітня 2007 р.
Справа  № 32-28-21/167-05-5975

За позовом: ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технічного устаткування” Одеська область, м. Ізмаїл

до відповідача: ТОВ „МУССОН” Одеська область, м. Ізмаїл

про визнання недійсним договору, визнання недійсним свідоцтва про право власності та зобов’язання повернути майно

Суддя Грабован Л.І.

Представники:

від позивача:  не з`явився

від відповідача: Тулякова М.А.

Суть спору: про визнання недійсним договору, визнання недійсним свідоцтва про право власності та зобов’язання повернути майно.

Позивач –ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” звернувся до суду із позовом до ТОВ «МУССОН»(т.1 а.с.2-3), в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу будівель та споруд від 28.06.2002р  та зобов’язати відповідача повернути все отримане за цим договором.

Ухвалою від 24.06.2005р. (т.1 а.с.20-21) судом задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та заборонено ТОВ „МУССОН” та іншим особам вчиняти дії щодо відчуження будівель та споруд, отриманих за договором у відповідності зі ст. 66,67 ГПК України.

Ухвалою від 4.08.2005р. (т.1 а.с.90-91) провадження у справі зупинялось до завершення Вищим господарським судом України розгляду касаційної скарги на рішення господарського суду Одеської області від 11.10.2002р. по справі №17-2-28/02-6572 за позовом ТОВ „МУССОН” до МБТІ м. Білгород-Дністровського про визнання права власності та спонукання здійснити державну реєстрацію нерухомого майна.

28.02.2006р. позивач доповнив позовні вимоги та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28.02.2006р., за  умовами якого ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” продало, а ТОВ „МУССОН” купило за 20 000 грн. будинки і споруди бази відпочинку „Хвиля”, які розташовані в с. Миколаївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, і до яких відносяться згідно схематичного плану МБТІ від 10.09.2001р.: туалет №1; душові №2; умивальник №39; їдальня №3, 4, 7, 8, 9; спальний корпус 2 №11; побутова кімната №12; медичний пункт №13; приміщення охорони №10; спальні будиночки –вагончики №15-25; спальні будиночки №26-33; спальний корпус 1 №14; спальний корпус 4 №34; пожежна ємність №44; будиночки відпочинку №62-65; радіорубка №37; криниця №38; ємність видаткова №40; визнати недійсним свідоцтво на право власності на об’єкт нерухомого майна база відпочинку „Хвиля”, видане 20.10.2002р. Миколаївською сільською радою; зобов`язати ТОВ „МУССОН” повернути ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” все отримане ним за договором купівлі-продажу від 28.06.2002р. (т.1 а.с.150-151).

В підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що договір купівлі-продажу будівель та споруд від 28.06.2002р. укладений внаслідок зловмисної угоди представників продавця та покупця, що є підставою для визнання його недійсним згідно зі ст. 57 ЦК України. Позивач вказує, що об’єкт продано за значно нижчою ціною і ця угода є економічно невигодною для підприємства. Крім того, договір купівлі-продажу підписано від продавця ВАТ „ІЗРТО” головою правління Прозоровим М.В., а зі сторони покупця ТОВ „МУССОН” директором Парашинською Л.М., яка одночасно була і членом ревізійної комісії.

Відповідач у відзиві на позов  (т.1 а.с.66-68) від 27.07.2005р. позовні вимоги не визнає   з посиланням на те, що   вартість нерухомого майна, а саме будівель та споруд, розташованих в с. Миколаївка Білгород-Дністровського району Одеської області  на території бази відпочинку „Волна” згідно переліку нерухомого майна, переданого у власність   ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”, складеного  на підставі інвентаризаційних описів та відомостей  індексації основних фондів, переданих до регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, складає 4000,05 грн., що значно нижче вартості по договору купівлі-продажу від 28.06.2002р. Крім того, відповідач посилається на те, що до 18.03.2002р. ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” не був власником бази відпочинку „Волна”, оскільки рішення про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна бази відпочинку „Волна” було прийнято Миколаївською міською радою Білгород-Дністровського району тільки 18.03.2002р., що є підставою для виникнення сумнівів у достовірності наданого господарському суду звіту про експертну оцінку ринкової вартості  бази відпочинку „Волна” станом на 25.03.2002р., так як у висновку експерта про вартість об`єкту експертної оцінки зазначено, що експерт виконав експертну оцінку ринкової вартості бази відпочинку „Волна” на підставі листа –замовлення від 15.03.2002р.

Рішенням господарського суду від 27.03.2006р. (т.1 а.с.188-193), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.05.2006р. (т.1 а.с. 222-228) позовні вимоги задоволені частково, спірний договір визнаний недійсним, зобов’язано ТОВ „МУССОН” повернути майно бази „Хвиля” згідно з наведеним переліком, з ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” в доход держави стягнуто 20000 грн. коштів, отриманих за договором, з відповідача стягнуті судові витрати.

Постановою Вищого господарського суду від 13.09.2006р.  (т.1 а.с.253-256) рішення господарського суду Одеської області від 27.03.2006р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.05.2006р. у справі №21/167-05-5975 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції з посилання на те, що прийняті у справі рішення не відповідають вимогам ст. 84 ГПК України, п.п.1,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. №11 „Про судове рішення”, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. зі змінами, внесеними постановами від 25.12.1992р. №13 від 25.05.1998р. №15 „Про судову практику у справах про визнання угод недійсними”, зокрема в них не наведено достовірних доказів наявності саме зловмисної угоди представників сторін на протиправне заволодіння спірним майном і досягнення мети настання несприятливих наслідків для позивача. Крім того, у постанові вказано, що матеріали справи не містять позовних вимог про визнання спірної угоди недійсною з підстав передбачених ст. 50 ЦК УРСР, судом першої інстанції такий спір не вирішувався. Визнання угод недійсними з підстав, передбачених ст. 57, ст.50 ЦК УРСР тягне настання різних наслідків. Тому посилання у постанові суду апеляційної інстанції на ст. 50 ЦК УРСР, як на додаткову підставу визнання спірної угоди недійсною, не відповідають наведеним процесуальним нормам. Вищий господарський суд встановив, що суди попередніх інстанцій не з’ясували всебічно і повно всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, який виник між сторонами, а також не надали повну оцінку доказам, що знаходяться у матеріалах справи, для встановлення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача і заперечення відповідача.

29.09.2006р. справу було прийнято до розгляду суддею Гуляк Г.І. на підставі розпорядження  в.о голови суду.(т.1 а.с.258). Ухвалою від 18.10.2006р. провадження у справі зупинено. (т.1 а.с.268). 13.02.2007р. провадження  у справі поновлено (т.2 а.с.36).

Ухвалою від 27.02.2007р. (т.1 а.с.44) справу прийнято до провадження суддею Грабован Л.І. на підставі розпорядження голови господарського суду від 22.02.2007р (т.2 а.с.38).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив:

28.06.2002р. між ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” (продавець) та ТОВ „МУССОН” (покупець) укладено договір купівлі-продажу (т.1 а.с.10), згідно умов якого продавець продав, а покупець купив будівлі та споруди бази відпочинку „Волна”, розташованих в с. Миколаївка Білгород-Дністровського району. Об`єкти відображені  на схематичному плані МБТІ від 10.09.2001р.: туалет №1; душові №2; умивальник №39; їдальня №3, 4, 7, 8, 9; спальний корпус 2 №11; побутова кімната №12; медичний пункт №13; приміщення охорони №10; спальні будиночки –вагончики №15-25; спальні будиночки №26-33; спальний корпус 1 №14; спальний корпус 4 №34; пожежна ємність №44; будиночки відпочинку №62-65; радіорубка №37; криниця №38; ємність видаткова №40. У п.2 договору вказано, що   нерухомість належить продавцю на підставі „Переліку об`єктів  нерухомості, які передані у власність ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” №1/477 від 8.02.2001р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, а також рішення Миколаївської сільської ради №11 від 18.03.2002р. Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу  продаж здійснено за 20 000 грн., які покупець зобов`язався перерахувати на рахунок продавця строком до 30.12.2002р.

Зі сторони продавця договір купівлі-продажу від 28.06.2002р. підписано головою правління ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” –Прозоровим М.В., зі сторони покупця –директором ТОВ „МУССОН” –Порошинською Л.М.

Згідно п.1.2. Статуту ТОВ „МУССОН”, затвердженого протоколом зборів учасників №1 від 12.03.2002р. та зареєстрованого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, витяг з якого надано позивачем суду (т.1 а.с.18-19), одним із учасників  товариства є Прозорова В.В., внесок якої до статутного фонду складає 50%.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 29.10.1991р. за №111-ЖД №326509 (т.1 а.с.15) між гр. Прозоровим М.В. та гр. Морозовою В.В. 29.10.1991р. було укладено шлюб, після укладення якого Морозовій В.В. присвоєно прізвище –Прозорова.

Згідно даних річної звітності емітентів цінних паперів ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” (т.1 а.с.16) на момент укладення спірного договору Прозоров М.В. володів 11,29% акцій  ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”, Прозорова В.В. –дружина Прозорова М.В. –володіла 13,82% акцій товариства, Шерстньова В.В. –мати Прозорової В.В. –володіла 10,52% акцій товариства, Прозорова О.О. –володіла 37,7 % акцій товариства.

Протоколом №1 загальних зборів акціонерів ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” від 25.11.1998р. та протоколом №3 рахункової комісії за підсумком голосування на загальних зборах ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” затверджено склад спостережної ради товариства, до якого увійшли Солодухін В.С., Прозоров М.В., Шерстньова В.В.

Згідно протоколу №3 рахункової комісії за підсумками голосування на загальному зборі ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” від 30.11.1999р. (т.1 а.с.14) Порошинська Л.М., на момент укладення спірного договору директор ТОВ „МУССОН”, обрана до складу ревійзійної комісії ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”.

Відповідно до п.8.5.4. Статуту  ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”, затвердженого в новій редакції загальними зборами ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”, протоколом №1 від 25.11.1998р. (т.1 а.с.116-119), та перереєстрованого  в новій редакції Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради від 3.12.1998р. за №04056983Ю0010063 (т.1 а.с.127-140), до повноважень спостережної ради віднесено: розгляд та затвердження звітів, які надають правління, ревізійна комісія за квартал та рік; аналіз дій правління відносно управління ВАТ, реалізації інвестиційної, технічної та цінової політики, дотримання номенклатури товарів та послуг; здійснення дій по контролю за діяльністю ВАТ.

Також п.8.4.4. зазначеного Статуту передбачено, що ревізійна комісія зобов`язана вимагати скликання чергових загальних зборів акціонерів, у разі виникнення загрози інтересам товариства або у разі виявлення зловживання посадовими особами товариства.

Положенням щодо порядку відчуження об`єктів нерухомості  ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”, які увійшли до статутного фонду підприємства при приватизації, затвердженого загальними зборами ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” 25.11.1998р. (т.1 а.с.154), встановлено, що обговорювання пропозицій щодо продажу проводиться на засіданні правління  та після проведення підготовчих заходів, до яких, зокрема, відноситься проведення експертної оцінки об`єкта, яка є базовою при визначенні ціни у разі прийняття рішення про відчуження об`єкту.

25.03.2002р. ТОВ „МАРКЕТ” складено звіт про експертну оцінку ринкової вартості бази відпочинку „Хвиля” ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”  (т.1 а.с.37-51) у с. Миколаївка Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно якого ринкова вартість зазначеної бази  відпочинку складає станом на 25.03.2002р. без урахування ПДВ – 264 808 грн.

Протоколом від 22.06.2002р. за №2 загальних зборів ТОВ „МУССОН” (т.1 а.с.144), до складу яких увійшли Ревенец В.В. та Прозорова В.В., було прийнято рішення  про купівлю об`єкту нерухомості бази відпочинку „Хвиля” в с. Миколаївка Білгород-Дністровського району, яка належить ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” за 20 000 грн. Для реалізації цієї мети загальними зборами було вирішено виділити директору ТОВ „МУССОН” Порошинській Л.М. 20 000 грн.

Позивачем надано звіт аудитора –Устьянцеї О.В. (сертифікат аудитора серії А №005328, виданий за рішенням Аудиторської Палати України 27 червня 2002р.; свідоцтво про внесення в Реєстр суб`єктів  аудиторської діяльності №113, виданого  Аудиторською Палатою України 26.09.2002р.) від 16.05.2005р. про проведення незалежної аудиторської перевірки достовірності  вибуття та списання реалізованих основних засобів (їдальні, бази відпочинку „Хвиля”) та незавершеного будівництва  ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”, про фактичні результати стосовно  реалізації основних засобів (їдальні, бази відпочинку „Хвиля”) та незавершеного будівництва ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” у 2002р. Згідно висновку зазначеного звіту ринкова вартість бази відпочинку „Хвиля” станом на 25.03.2002р. визначена у розмірі 264 808 грн., на підставі чого аудитором зроблено висновок, що зазначений об`єкт продано за значно нижчою ціною, у зв`язку з чим угода купівлі-продажу від 28.06.2002р. є економічно не вигідною для підприємства.

Згідно Переліку об`єктів  нерухомості, які передані у власність ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” №1/477 від 8.02.2001р. (т.1 а.с.58-60), та уточненим переліком (т.1 а.с.79-81), складеним на підставі інвентаризаційних описів і відомостей індексації основних фондів, наданих до регіонального відділення ФДМУ по Одеській області підприємством, згідно з Положенням „Про інвентаризацію майна держаних підприємств, що приватизується, а також державних підприємств і організацій, які передаються в оренду”, затвердженого Постановою КМУ від 2.03.1993р. №158 згідно з наказом про створення ВАТ „Ізмаїльський РТО” від 22.11.1995р. №2297 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області передано до статутного фонду ВАТ „Ізмаїльський завод РТО” об’єкти нерухомості вартістю 4000,05 грн..

Рішенням Миколаївської сільської ради №11 від 18.03.2002р. (т.1 а.с.74-76) оформлено право власності на будівлі та споруди б/в „Волна” ВАТ „Ізмаїльський завод РТО”.

30.10.2002р. Миколаївською сільською радою видано ТОВ „МУССОН” свідоцтво про право власності на будівлі, передані за договором купівлі-продажу від 28.06.2002р.

Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №352/2003 від 24.03.2003р. ТОВ „ МУССОН” надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району для обслуговування будівель та споруд бази відпочинку „Хвиля” у дострокове користування на умовах оренди строком на 25 років.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами по договору купівлі-продажу від 28.06.2002р. перестали існувати до набрання  чинності Цивільним кодексом України, а саме з 16.10.2002р. після оплати ціни обумовленої договором, господарський суд при вирішенні даного спору застосовує положення ЦК УРСР від 18.07.1963р.

Відповідно до статті 57 ЦК УРСР від 18.07.1963р., угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою, може бути визнана недійсною.

Угода, укладена внаслідок зловмисної угоди представника однієї сторони з іншою стороною, оспорюється, оскільки в результаті умисного зговору представника однієї сторони з іншою стороною виникають невигідні наслідки для того, кого представляють.

Проаналізувавши обставини, які склались, матеріали справи та надані позивачем в підтвердження позовних вимог докази, суд дійшов висновку про відсутність підтвердження належним чином наявності у діях голови правління ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” –Прозорова М.В., та директора ТОВ „МУССОН” –Порошинської Л.М. зловмисної угоди.

З урахуванням  положень  ст. 57 ЦК УРСР, Роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. №02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” зловмисна угода –це умисна змова представника однієї сторони з іншою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої укладено договір. Предметом доказування у цій справі має бути наявність певного протиправного умислу у представника однієї сторони і іншої сторони договору;  наявність несприятливих наслідків для тієї сторони, представник якої вступив у змову з іншою стороною; наявність причинного зв’язку між вказаними обставинами.

Наявність умислу у сторін або сторони угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам продавця, і прагнули або свідомо допускали настання для нього явно невигідних наслідків. Умисел юридичної особи  визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

Під час нового розгляду справи, як і під час попереднього розгляду позивачем не були надані докази, підтверджуючі у встановленому законодавством порядку позовні вимоги, а саме те, що угода була укладена внаслідок  зловмисної угоди представника однієї сторони з другою, тоді як цей факт протиправних дій має бути чітко визначений позивачем та об’єктивно підтверджуватись документально.

Саме пояснення голови правління ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” Прозорова М.В. щодо володіння ним на момент укладання спірної угоди від 28.06.2002р. головою правління товариства Прозоровим М.В. та членами його родини 73,33% акцій ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”; участь Прозорової В.В. у ТОВ „МУССОН” з внеском, який  складає 50%; та те, що директор ТОВ „МУССОН” –Порошинська Л.М. –була, одночасно, й членом ревізійної комісії  ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” не є доказом наявності  умисної змови на укладення договору купівлі-продажу від 28.06.2002р.

Посилання позивача на порушення під час укладення угоди Положення щодо порядку відчуження об`єктів нерухомості  ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”, які увійшли до статутного фонду підприємства при приватизації, затвердженого загальними зборами ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування”, також не  є таким  доказом.

Таким чином, враховуючи відсутність достовірних доказів наявності саме умисної змови представників сторін на протиправне заволодіння спірним майном і настання несприятливих наслідків для позивача, договір купівлі-продажу від 28.06.2002р. бази відпочинку „Хвиля” ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” та ТОВ „МУССОН” не може бути визнаний недійсним у відповідності зі ст.57 ЦК УРСР як укладений внаслідок зловмисної згоди сторін та у позові слід відмовити.

При цьому, суд зауважує, що у постанові Вищого господарського суду України від13.09.2006р. було встановлено, що у прийнятих раніше рішеннях судом не наведено достовірних доказів наявності саме умисної змови представників сторін на протиправне заволодіння майном і досягнення мети настання несприятливих наслідків для позивача.

Враховуючи вказівки  Вищого господарського суду, які у відповідності до ст. 111-12 ГПК України  є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд неодноразово зобов’язував позивача надати докази, підтверджуючі позовні вимоги, однак, нових  документів, доказів наявності умисної змови представників сторін при укладанні спірного договору позивачем не надано.

При цьому клопотання позивача від 12.04.2007р. про відкладення розгляду справи у зв’язку з знаходженням у відрядженні та необхідністю заміни представника судом не задовольняється, оскільки ніяких пояснень стосовно наявності додаткових документів позивачем не наведено; доказів, підтверджуючих неможливість надання таких документів також не наведено, тобто обставин, за якими спір не може бути вирішено судом, що є підставою для відкладення розгляду справи не встановлено.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на ІТЗ судового процесу покладаються на позивача згідно ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись  ст.ст. 44, 49,  82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ВАТ „Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного устаткування” до ТОВ „МУССОН” відмовити.

Рішення господарського суду набирає чинності відповідно до ст. 85 ГПК України.

Суддя