СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20.02.07                                                                                 Справа № 10/679пн-ад.

Суддя   господарського  суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Благодатна Нива», смт. Біле Лутугинського району Луганської області,

до  Державної податкової інспекції у Лутугинському районі, -

про заборону стягнення податкового боргу у сумі 160660 грн. 36 коп. та списання цього боргу, -

при секретарі судових засідань Смірновій В.М.,

в присутності представників сторін:

від позивача –не прибув;

від відповідача – Королько Л.О. –старший державний податковий інспектор, - довіреність №544-10 від 29.01.07 року; -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про:

заборону Державній податковій інспекції у Лутугинському районі Луганської області (далі –ДПІ, - відповідач) стягувати з нього податковий борг  у сумі 160660,36 грн., який виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин);

покладення на відповідача зобов’язання  - списати податковий борг у сумі 160660 грн. 36 коп., який виник внаслідок дії форс-мажорних обставин у відповідності до чинного законодавства.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області Рябцевої О.В. від 14.11.06 року розгляд справи доручено судді цього суду Мінській Т.М.

Попереднє судове засідання  відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) призначене та фактично відбулося 14.11.06 року за участю представників сторін.

На підставі ст. 150 КАСУ у судовому засіданні оголошено перерву з 24 листопада до 21 грудня 2006 року.

Розпорядженням голови господарського суду Луганської області Зубової Л.В. від 20.12.06 року у зв’язку з закінченням терміну повноважень судді Мінської Т.М. розгляд справи доручено судді цього суду Середі А.П.

21.12.06 року  від позивача надійшло письмове клопотання (без дати та без номера) – про відкладення розгляду справи у зв’язку з хворобою головного бухгалтера  Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Благодатна Нива»(тобто позивача) Федічева О.О.

Ухвалою суду від 21.12.06 року  розгляд справи відкладено до 19.01.07 року.

У зв’язку з неприбуттям представника позивача до судового засідання, яке відбулося 19.01.07 року, розгляд справи відкладено до 06.02.07 року.

06.02.07 року  у судовому засіданні оголошено перерву до 20.02.07 року –у зв’язку з необхідністю надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

Представник відповідача у судовому засіданні заявив клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41 на п. 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому його задоволено судом.

20.02.07 року  від позивача  до суду надійшло письмове клопотання (без дати та без номера), в якому він просить відповідно до ст. 122 КАСУ здійснити розгляд справи за відсутності його представника.

З урахуванням того, що це клопотання відповідає вимогам ст.ст.49, 51 та частини 3 ст. 122 КАСУ, суд задовольнив його та здійснив розгляд спору по суті за відсутності представника позивача.

Представник відповідача позов не визнав; про це також зазначено у відзиві відповідача на позов (вих. №8625-10 від 13.11.06 року), - з посиланням на те, що:

позивач з приводу списання податкового боргу у 2004-2005 роках не звертався до ДПІ у Лутугинському районі;

законами України «Про Державний бюджет на 2005 рік»та «Про Державний бюджет на 2006 рік»заборонено списувати податкові борги платників податків;

факт стягнення позивачем сум податку з доходів фізичних осіб (далі – ПДФО)  та неперерахування  його до бюджету є порушенням чинного законодавства, а тому неправомірним є постановка питання про надання у зв’язку з цим пільг порушнику (шляхом списання податкового боргу);

позивач не назвав закон, на підставі якого суд повинен заборонити ДПІ стягувати з позивача податковий борг.

Заслухавши  представника відповідача, дослідивши матеріали справи та додатково надані  документи,  суд дійшов  наступного.

І.1.  07.02.2000 року Лутугинською районною державною адміністрацією Луганської області здійснено державну реєстрацію Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Благодатна Нива»(далі –СТОВ «Благодатна Нива», - позивач), ідентифікаційний код 30791346, про що того ж дня до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців внесено реєстраційний запис за №0000144.

23.02.2000 року ДПІ позивача взято на облік як платника податків (довідка №1526/28 від 23.02.2000 року).

2. В період з 02.12.05 року по 29.12.05 року фахівцями ДПІ здійснено планову виїзну документальну перевірку з питань  дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства СТОВ «Благодатна Нива»за період з 01.04.03 року по 30.09.05 року, - за результатами якої  11.01.06 року складено однойменний акт №1/2301-30791346, в якому, серед інших порушень, зафіксовано факт стягнення, але несплати до бюджету ПДФО у сумі 583641,92 грн. (розділ 3.1.9 акту перевірки).

З актом  ознайомлені керівник та головний бухгалтер підприємства, які, як вбачається  з доданого до справи примірника, підписали його без заяв та застережень.

3. Судом звернуто увагу на те, що позивач у тексті позовної заяви не уточнює, боргом з якого виду податку (податків) є сума у розмірі 160660,36 грн.

Але у процесі судового розгляду справи ним уточнено (та надано відповідний розрахунок, - вих. №21 від 05.02.07 року), що ця сума є податковим боргом з ПДФО за період з 01.01.04 року по 30.06.05 року, яка складається з двох частин:

ПДФО з заробітної плати у сумі 83767,29 грн.

ПДФО з орендної плати у сумі 61041,98 грн.

Отже, саме ця сума податкового боргу є предметом спору по цій справі.

4.Постановою господарського суду Луганської області від 19.05.06 року  (справа №9/142)  за результатами розгляду позову ДПІ у Лутугинському районі до СТОВ «Благодатна Нива»- про стягнення 542717,60 грн., позов задоволено частково:  з  СТОВ «Благодатна Нива» на користь місцевого бюджету Біловодської селищної ради Лутугинського району стягнуто податкову заборгованість з ПДФО у розмірі 541716,60 грн.

Судом шляхом вивчення тексту вказаної постанови  встановлено, що в якості доказів по  цій справі досліджувався вищезгаданий акт перевірки від 11.01.06 року №1/2301-30791346; стягнення боргу з ПДФО здійснено за той же період заборгованості, який вказано у цьому акті.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 31.10.06 року постанову господарського суду від 19.05.06 року залишено без змін, - тобто вона набрала чинності.

Звідси у суду є всі підстави дійти висновку про те, що факт порушення СТОВ «Благодатна Нива»чинного законодавства у сфері нарахування, стягнення та сплати до бюджету ПДФО - ДОВЕДЕНО.

5.Незважаючи на це, позивач  вважає свої вимоги по цьому спору правомірними.

На їх обґрунтування він надав до позову наступні документи:

а)висновки Торгово-промислової палати України:

від 11.12.03 року №15804/05-4 - про наявність для СТОВ «Благодатна Нива»форс-мажорних обставин у 2003 господарському  році;

від 02.02.06 року №303/05-4 –про наявність таких же обставин у 2004 господарському  році;

від 02.02.06 року №302/05-4  - про наявність таких же обставин у 2005 господарському році;

б)розрахунки збитків, заподіяних Товариству  форс-мажорними обставинами впродовж трьох названих років.

ІІ. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги НЕ  підлягають задоволенню з наступних підстав.

1.Право  Державної податкової служби України в особі Державної податкової інспекції у Лутугинському районі на здійснення перевірок стану додержання суб'єктами підприємницької діяльності вимог  чинного податкового законодавства, передбачено пунктом 1 статті 11 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ „Про державну податкову службу в Україні” (далі –ЗУ №509-ХІІ), а право на прийняття рішення про списання безнадійного податкового боргу –пунктом 10 тієї ж статті.

Останнє також врегульоване підпунктом «г»підпункту 18.2.1 п. 18.2 ст. 18 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі –ЗУ №2181-ІІІ), в якому сказано, що підлягає списанню безнадійний податковий борг, у тому числі пеня, нарахована на такий податковий борг, а також штрафні санкції, при цьому під терміном «безнадійний податковий борг»слід розуміти «г) податковий борг юридичних або фізичних осіб, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин)».

Як сказано у у підпункті 18.2.3 п. 18.2 ст. 18 цього Закону, податкові органи здійснюють  щоквартальне списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання  визначається центральним податковим органом за узгодженням з Міністерством фінансів України.

2.Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затверджено наказом державної податкової адміністрації України №103 від 14.03.01 року (зареєстрований у Мінюсті України 10.01.02 року №16/6304) (далі –Порядок №103).

У підпункті 3.4 п. 3 цього  Порядку встановлено, що під терміном «безнадійний»податковий борг слід розуміти:

податковий борг  юридичних або фізичних осіб, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини, наприклад, стихія…), тобто не з вини платника податків, які неможливо попередити своїми заходами за умови, що дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання податкових зобов»язань.

Такий факт непереборної сили підтверджується:

- Торгово-промисловою палатою України –про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

3.Оцінюючи наявні у справі докази з огляду на вищевикладену норму Порядку №103, суд вважає, що:

3.1. Позивач не довів суду фактів наявності «непереборної сили чи стихійного лиха НА ТЕРИТОРІЇ  УКРАЇНИ»(як видно, у названому Порядку мова йде саме ПРО ТЕРИТОРІЮ УКРАЇНИ як держави в цілому, а не якоїсь її частини, - наприклад, про місцезнаходження конкретного суб’єкта господарювання - позивача по цій справі).

Жоден з вищезгаданих висновків Торгово-промислової палати України  НЕ МІСТИТЬ посилання на те, що форс-мажорні обставини у відповідні роки мали місце НА ТЕРИТОРІЇ України як держави в цілому.

3.2.Надані позивачем розрахунки сум ПДФО, на сплату яких, на його думку, у 2003-2005 роках вплинули погодні умови, є явно неспіврозмірними з сумами боргу з ПДФО за ті ж роки.

Так, згідно розрахунку позивача у 2003 році  форс-мажорні обставини завадили сплатити ПДФО у сумі 47828,06 грн., - в той час як  згідно розрахунку, наданому відповідачем (на підставі даних головної книги СТОВ «Благодатна Нива»), податковий борг з ПДФО становить 138206,51 грн., - при цьому платником податку до бюджету не сплачено жодної копійки з вказаної суми боргу (а.с. 44);

згідно розрахунку  позивача у 2004 році ті ж обставини завадили сплатити позивачу до бюджету  ПДФО у сумі 13818,61 грн., - в той час як згідно розрахунку, наданому  відповідачем, податковий борг  за той же період часу становить 102055,28 грн., з яких до бюджету сплачено лише  11249,75 грн.(там же);

згідно розрахунку позивача у 2005 році форс-мажорні обставини завадили сплатити до бюджету ПДФО у сумі 3305,07 грн., - в той час як згідно розрахунку відповідача податковий борг з ПДФО за той же період становить 64330,20 грн., з яких фактично сплачено лише 3728,62 грн. (там же).

З урахуванням викладеного суд вважає, що законних та достатніх підстав говорити про вплив у 2003-2005 роках (період - згідно наданих позивачем доказів) форс-мажорних обставин на здатність позивача сплатити до бюджету УЖЕ СТЯГНУТІ суми ПДФО, - НЕМАЄ.

4.Позивач з власної вини не виконав вимоги підпункту 5.1 п. 5 Порядку №103, в якому сказано, що у випадках, передбачених підпунктами 3.3 та 3.4 цього Порядку, платник податків звертається до контролюючого органу за місцем обліку безнадійного податкового боргу або за місцем  своєї реєстрації (якщо контролюючим є податковий орган) з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків, зборів, інших платежів, які просить списати.

До заяви обов’язково додається будь-який з документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, який підтверджує, що податковий борг вважається безнадійним.

Позивач ні у який спосіб не спростував довод ДПІ, висунутий нею у ході судового розгляду спору, про те, що позивач НЕ звертався до неї у 2004-2005 роках  з заявою про списання податкового боргу з ПДФО.

5.Суд погоджується з посиланням відповідача  як на одну з підстав невизнання ним позову на  те, що законами України:

№2285-ІУ від 23.12.04 року «Про Державний бюджет на 2005 рік», - ст. 68,

№3235-ІУ від 20.12.05 року «Про Державний бюджет на 2006 рік», - ст. 70, -

впродовж відповідних бюджетних років заборонено списання податкового боргу, який мається у суб’єктів підприємницької діяльності.

Обидва закони як в цілому, так і частинах, що стосуються  (відповідно) статтей 68 та 70, –не скасовані та не визначні у встановленому порядку  неконституційними, а тому у суду немає підстав  їх не застосовувати при вирішенні цього спору.

Що стосується 2007-го  бюджетного  року, то Законом України від  30.11.06 року №398-У «Про внесення змін та доповнень до деяких законодавчих актів з питань оподаткування», то з 01.01.07 року зупинено дію підпункту «г»підпункту 18.2.1 п. 18.2 ст. 18 ЗУ №2181-ІІІ.

Останній закон також у встановленому законом порядку не визнано нечинним або неконституційним.

Тобто у суду немає законних підстав для покладення на ДПІ зобов’язання –списати спірний податковий борг.

6.Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що на час його розгляду мається чинна

вищезгадана постанова господарського суду Луганської області від 19.05.06 року  по справі №9/142 (залишена без змін ухвалою Луганського апеляційного суду від 31.10.06 року), згідно якій за результатами розгляду позову ДПІ у Лутугинському районі до СТОВ «Благодатна Нива»- про стягнення 542717,60 грн., якою позов задоволено частково:  з  СТОВ «Благодатна Нива» на користь місцевого бюджету Біловодської селищної ради Лутугинського району стягнуто податкову заборгованість з ПДФО у розмірі 541716,60 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт порушення позивачем вимог статтей 2, 8, 16, 17, 19, 20 та ін. Закону України від 22.05.2003 року №889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб»(далі –ЗУ №889-ІУ)

6.1.Так, згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ „Про систему оподаткування” (далі –ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів (обов’язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов’язок сплачувати податки і збори (обов’язкові платежі).

Пунктом 4 частини 1 ст.14 цього Закону  податок з доходів фізичних осіб (назва податку –у редакції, чинній на час розгляду справи) віднесено до загальнодержавних податків.

6.2.Як сказано у п. 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ, - платниками цього податку є:

резиденти, які отримують як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи;

нерезиденти, які отримують доходи з джерелом їх походження з території України (пункт 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ).

6.3.Відповідно до п. 8.1 ст. 8 цього Закону оподаткування доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку, здійснюється податковим агентом.

Пунктом 1.15 ст. 1. ЗУ №889-ІУ визначено, що податковим агентом  є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які, незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками, зобов’язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Звідси виходить, що відповідач по справі є податковим агентом у розумінні ЗУ №889-ІУ.

Податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону (підпункт 8.1.1 п.8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

6.4.Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи  на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету (підпункт 8.1.2  пункту 8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

Наявними у справі доказами доведено, що відповідачем порушено вимоги пунктів 16.1 та 16.2 ст.16 ЗУ №889-ІУ, якими передбачено, що  даний податок, отриманий з резидентів та нерезидентів, підлягає зарахуванню до бюджету.

6.5.Особою, відповідальною за нарахування, утримання та  сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи) (пункт 17.1 ст.17 ЗУ №889-ІУ).

Відповідно до пункту 19.2 ст.19 того ж Закону особи, які відповідно до нього мають статус податкових агентів, зобов’язані:

своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або після такої виплати та за її рахунок.

6.6.Фінансово  відповідальними за порушення норм цього Закону є такі особи:

а)при порушенні правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з доходів платника податку, що здійснюються особами, визначеними цим Законом податковими агентами, - такі особи (пункт 2.2 ЗУ №889-ІУ).

6.7.Особами, відповідальними за погашення сум податкового зобов’язання або податкового боргу з цього податку є:

а)при нарахуванні податку особою, на яку покладається відповідальність за таке нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з нормами цього Закону, - така особа - податковий агент (підпункт 20.3.1 пункту 20.3 ст.20 ЗУ №889-ІУ).

6.8.Матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач припустився порушення  вимог підпункту 6.3.1 п.6.3 ст.6; підпункту 6.5.1 п.6.5 ст.6; п 7.1 ст.7;  підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 п.8.1 ст.8; пунктів 16.1-16.2 ст.16; пункту 17.1 ст.17; п.19.2 ст.19 названого Закону, - а тому ДПІ цілком обґрунтовано в якості заперечення проти позову висунуто довод про те, що є неправомірною постановка  позивачем вимоги про списання податкового боргу з ПДФО, який, як встановлено судом, має місце не у зв’язку з дійсними форс-мажорними обставинами у 2004-2005 роках (згідно розрахунку позивача –з  01 січня 2004 року по 30 червня 2005 року включно), а у зв’язку з доведеним судовими рішеннями фактом порушення ним чинного законодавства з питань ПДФО.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем по справі, який є суб’єктом владних повноважень та заперечує проти позову, на виконання вимог частини 2 ст. 71 КАСУ належним чином доведено правомірність своїх дій та рішень.

Позивач не довів законність та обґрунтованість своїх позовних вимог.

За таких обставин у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до частини 2 ст. 94 КАСУ суд не стягує з відповідача судові витрати.

Що стосується розміру державного мита, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом (платіжне доручення №263 від 24.10.06 року на суму 1606,60 грн.), то ця сума на 1603,20 грн. (1606,60 грн. –3,40 грн.) перебільшує ту, яку належало сплатити згідно ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України №7/93 від 21.01.01 93 року «Про державне мито», - якою встановлено, що за звернення до суду з позовом  по спору з адміністративних правовідносин  підлягає стягненню державне мито у розмірі 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, - тобто 3,40 грн.

Отже, має місце надмірна сплата державного мита.

У зв’язку з цим суд роз’яснює позивачу, що  відповідно до частини 2 ст. 89 КАСУ надмірно сплачене державне мито повертається ухвалою суду на підставі клопотання особи, яка вчинила таку сплату державного мита.

Позивачем безпідставно сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн., оскільки такі витрати чинним КАСУ не передбачені.

Суд повертає їх на користь позивача.

На підставі викладеного, частини 1 ст. 67 Конституції України; ст.ст.4 та 14 Закону України від 25.06.1991 року  №1251-ХІІ «Про систему оподаткування»»; ст.ст. 2, 4, 7, 8,  16, 19, 20 Закону України від 22.05.03 року №889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб»; керуючись  ст.ст. 49, 51, ч. 6 ст. 71, ст.ст. 86, 158-163 та 167  КАСУ, суд

п о с т а н о в и в:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

3.Повернути Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Благодатна Нива», ідентифікаційний код 30791346, яке знаходиться у смт. Біле, вул. Леніна,1 Лутугинського району Луганської області, - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп., сплачені ним на підставі платіжного доручення №264 від 24.10.06 року,  - як такі, що не передбачені чинним Кодексом адміністративного судочинства України.

Підставою для повернення грошових коштів служить дана постанова, завірена гербовою печаткою суду.

Повернути  Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Благодатна Нива» платіжне доручення № 264 від 24.10.2006 - про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн. 00 коп.

Згідно ч. 4 ст. 167 КАСУ у судовому засіданні 20.02.07 року за згодою представника позивача  оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 26.02.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа