ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"06" березня 2007 р.
Справа № 17/582/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого                                Андрєєвої Е.І.

Суддів:                                        Мацюри П.Ф.,

Ліпчанської Н.В.,

При секретарі                               Юзьковій І.В.,

за участю представників сторін:

від позивача                       –   Носенко І.І.,

від відповідача                       –    Воронової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ „Олександрівський гранітний кар’єр”

на рішення господарського суду Миколаївської області від 25.12.2006р.

по справі № 17/582/06

за позовом ТОВ „Комфорт-ЛВ”

до ВАТ „Олександрівський гранітний кар’єр”

про стягнення 117 368 грн.,

встановив:

18.10.2006р. ТОВ „Комфорт-ЛВ”, пославшись на невиконання ВАТ „Олександрівський гранітний кар’єр” умов договору № 62 від 16.12.2005р., звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з останнього 117 368 грн., з яких 106 440,26 грн. –основний борг, 5 322 грн. адвокатські послуги, 1118 грн. витрат по оплаті держмита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25.12.2006р. в частині стягнення 100 368 грн. провадження у справі припинено. В частині стягнення річних і збитків від інфляції –відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 5002,68 грн. адвокатських послуг, 1000,54 грн. державного мита та 110,92 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням ВАТ „Олександрівський гранітний кар’єр” оскаржило його. В апеляційній скарзі просить скасувати частково і прийняти нове рішення, яким в частині стягнення 100 368 грн. –відмовити, а витрати по оплаті послуг адвоката, державного мита та ІТЗ судового процесу покласти на позивача. В обґрунтування своїх вимог послалось на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині апелянт вважає рішення суду обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та відповідність прийнятого судом рішення матеріалам справи, зібраним доказам та нормам матеріального та процесуального права, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно матеріалам справи, та, що встановлено місцевим судом, 16.12.2005р. сторони уклали договір поставки № 62, яким передбачено, що позивач зобов’язується здійснювати попередню оплату у розмірі 100%, згідно виставлених відповідачем рахунків, а відповідач здійснювати постачання гранітної продукції.

Пославшись на неотримання продукції на суму 100 368 грн., оплаченої ним 27.12.2005р., згідно виставленого рахунку № 000048 від 16.12.2005р., ТОВ „Комфорт-ЛВ” звернулося до суду з вимогами про повернення ВАТ „Олександрівський гранітний кар’єр” сплачених коштів з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних. Крім основної суми боргу, позивач просив стягнути адвокатські послуги.

Вирішуючи спір, суд  відмовив в задоволенні позову щодо стягнення річних та збитків від інфляції. Суд обґрунтував свій висновок тим, що дані суми позивач нарахував без достатніх підстав, оскільки ст.625 ЦК України, на яку послався позивач, застосовується при відповідальності за неможливість виконання боржником грошового зобов’язання, що не має місця в даному випадку.

Рішення суду в зазначеній частині є законним та обгрунтованним і не оскарженим сторонами.

Приймаючи рішення щодо основної суми боргу, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено виконання договору позивачем, а саме, 100% оплата товару, згідно виставленого рахунка № 000048 від 16.12.2005р. Оскільки зобов’язання, на підставі  приписів ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, повинні виконуватись належним чином та в установлені строки, суд погодився з заявленими вимогами в частині стягнення з відповідача сплачених коштів у розмірі 100 368 грн.

Разом з тим суд, врахувавши, що  відповідач  в процесі розгляду справи, як свідчить виписка з особового рахунку відповідача від 23.11.2006р., повернув кошти за невибрану гранпродукцію згідно акта звірки від 01.11.2006р., керуючись вимогами ч.2 ст.530 ГПК України, провадження у справі в цій частині припинив на підставі ст.80 ГПК України.

У відповідності з вимогами ст. 82 ГПК України при вирішенні господарського спору по суті (задоволенні позову, відмові в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення.

Якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладається розгляд справи, припиняється провадження у справі чи залишається справа  без розгляду), згідно з вимогами ст. 86 ГПК України господарський суд виносить ухвалу.

Прийняття ухвали, а не рішення, прямо передбачене ст.80 ГПК України, на підставі якої суд припиняє провадження у справі.

Всупереч зазначеним вимогам господарського процесуального  законодавства місцевий господарський суд відносно заявлених позивачем вимог про стягнення основного боргу, припинив провадження по справі не ухвалою, як-то передбачає закон, а рішенням. Тому рішення суду в частині припинення провадження по справі підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом аналогічного висновку про припинення провадження по справі в цій частині.

На дане процесуальне порушення послався в апеляційній скарзі і апелянт, однак помилково вважає, що суд повинен не припинити провадження у справі, а відмовити у позові.

Серед інших, на думку апелянта, порушень процесуальних норм, ВАТ „Олександрівський гранітний кар’єр” зазначив неправомірне стягнення з нього судових витрат, понесених позивачем.

Відповідно до листа Вищого арбітражного суду України від 26.06.1995р. № 01-8/453 „Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів”, якщо відповідач сплатив борг після звернення кредитора з позовом, витрати, пов’язані зі сплатою державного мита позивачем, покладаються на відповідача на підставі ст. 49 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позов поданий у жовтні 2006р., а відповідач повернув кошти 23.11.2006р., тобто вже після подання позову до суду та порушення провадження у справі, а тому місцевий суд, стягнувши з відповідача 5002,68 грн. витрат за адвокатські послуги, 1000,54 грн. державного мита та 110,92 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, обґрунтовано виходив з вимог ст.49 ГПК України, відповідно до яких державне мито та витрати, пов’язані з розглядом справи, серед яких, зокрема, послуги адвоката та витрати на ІТЗ судового процесу, покладаються при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення постановлено на повно, всебічно і об’єктивно досліджених обставинах справи, належно оцінених судом доказах у їх сукупності, однак з недодержанням норм процесуального права в частині припинення провадження рішенням, а не ухвалою. А тому оскаржене рішення підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям такого ж. В іншій частині рішення залишається без змін.

Керуючись  ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального Кодексу України,  суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ВАТ „Олександрівський гранітний кар’єр” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 25.12.2006р. у справі № 17/582/06 скасувати в частині припинення провадження та прийняти таке ж. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційну інстанцію протягом місяця.

Головуючий суддя                                                                Е.І.Андрєєва

Судді:                                                                                   П.Ф. Мацюра

Н.В. Ліпчанська