СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" січня 2007 р.
Справа  № 15/26

За позовом:           Суб'єкт підприємницької
діяльності -фізична особа ОСОБА_1

До відповідача:     Виконавчий комітет Рівненської міської
Ради

про                         визнання
права власності

СУДДЯ  КОЛОМИС В.В.

Секретар судового засідання   Михалевська Л.В.

Представники:

від позивача  -
ОСОБА_2 (дов. в справі)

ОСОБА_3

від відповідача  -не з'явився

Стаття  20 ГПК України роз'яснена.

СУТЬ СПОРУ: Позивач
-Приватний підприємець ОСОБА_1
м.Здолбунів просить суд визнати за нею право власності на будівлю
нежитлового приміщення пункту технічного обслуговування автомобілів, загальною
площею 432,71 кв.м, (позначеної на плані “П-1”), як самостійний об'єкт
нерухомого майна, що становить цілу ідеальну частку та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 для реєстрації в Рівненському МБТІ.

Відповідач -виконком Рівненської
міської ради в судове засідання не з'явився, витребуваних доказів суду не
надав. При цьому, подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з
тим, що ухвала про призначення справи надійшла 09.01.2007 року без позовної
заяви, тому у нього не було можливості достатньо ознайомитись зі справою.    Клопотання відповідача є безпідставним, та
таким, що не відповідає фактичним обставинам у справі. По-перше: суд у
встановленому порядку направив сторонам у справі, в тому числі і відповідачу
ухвалу про порушення справи та прийняття позовної заяви до розгляду, а копію
позовної заяви відправив відповідачу безпосередньо позивач, як-то передбачено
ст.56 ГПК України цінним листом, про що свідчить наявний в матеріалах справи
опис від 26.12.06 р..   По-друге:  ухвала про призначення справи до розгляду від
27.12.06 р. відправлена відповідачу 28.12.06 р., про що свідчить відповідна
відмітка, а останнім отримана 29.12.06 р., що в свою чергу підтверджується
повідомленням про вручення судової повістки (а.с.40).

Зазначене спростовує доводи
відповідача, викладені у клопотанні.

Крім того, відповідачем не надано
жодного належного доказу в підтвердження неможливості забезпечити участь в
судовому засіданні повноважного представника.

А так, суд вважає за можливе, у
відповідності до ст.75 ГПК України розглянути справу за наявними в ній
матеріалами, оскільки останніх достатньо для вирішення спору по суті.

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши всі фактичні докази у справі, давши цьому достатню і
об'єктивну оцінку, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

При цьому, суд встановив та врахував
таке.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 03.03.2003 р., позивач є власником 19/100 ідеальної частки
нежитлового приміщення - складського приміщення блоку підсобних приміщень (літ.
“П-1”), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначене, підтверджується Витягом
про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 12.03.03 р. КП
Рівненське МБТІ.

При цьому, вищезазначене майно
знаходиться на земельній ділянці площею 0,0760 га, яка перебуває у власності ПП
ОСОБА_1., відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку
за НОМЕР_1, виданого 29.07.04 р. Рівненським міським управлінням земельних
ресурсів.

Як з'ясовано судом, позивачем, з
метою покращення умов користування належним приміщенням та ефективного його
використання при здійсненні господарської діяльності на згаданій земельній
ділянці  здійснив реконструкцію
нежитлового приміщення -складського приміщення блоку підсобних приміщень (літ.
“П-1”), а саме, до існуючої будівлі, площею 350,6 кв.м  самочинно добудував, згідно техпаспорту
БТІ  експлікації в проекті: (І) 1.
тамбур  площею - 1,40 кв.м; (ІІ) 2.
душову/умивальник площею -6,12 кв.м;
(ІІІ) 3. санвузол площею - 9,84 кв.м;
(ІV) 4. кімнату персоналу, площею - 14,30 кв.м; (V)  5. кімнату приймання їжі, площею - 8,64 кв.м;
(VІ) 10. сходи, площею - 3,00 кв.м; (VІІ) 11. гардероб площею - 18,65 кв.м;
(VІІ) 12. кімнату відпочинку, площею - 15,00 кв.м; (ІХ) 13. приміщення
персоналу площею - 5,96 кв.м.

Крім того, позивачем, як з'ясовано,
проведена реконструкція приміщення, позначеного 11-1, а саме (11-1) 7. відділ
підготовки до фарбування, площею - 100,40 кв.м; (11-1) 6. рихтувальний
відділ,  площею - 75,00 кв.м.

Викладене відображено в наявних в
матеріалах справи технічному паспорті за № НОМЕР_2, виданому 13.06.06 р.
Рівненським МБТІ (а.с.7-12), Висновку НОМЕР_3
спеціаліста будівельно-технічних експертиз від 30.10.06 р. (а.с.13-14)
та Робочому проекті реконструкції частини складських приміщень під пункт
технічного обслуговування автомобілів по провулку Робітничому, 5 в м.Рівне,
розробленим спільним підприємством, проектним інститутом “Укоопроект”
(а.с.15-25).

При цьому, управління пожежної
безпеки та аварійно- рятувальних робіт МНС України в Рівненській області надало
свою згоду на реконструкцію складських приміщень під пункт технічного обслуговування
автомобілів по АДРЕСА_1, (а.с.27), а відповідно до висновку експертизи з питань
охорони праці про відповідність проектної документації вимогам
нормативно-правових актів, реконструкція вищезазначеного об'єкту нерухомого
майна (електропостачання) відповідає вимогам нормативно-правових актів з питань
охорони праці (а.с. 33,34).

Як вбачається з Висновку
спеціаліста будівельно-технічних експертиз НОМЕР_3, складеного ПП фірмою
“Експерт-Рівне”, самовільно реконструйоване складське приміщення блоку підсобних
приміщень літ “П-1” під пункт обслуговування автомобілів, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 є завершеним будівництвом.

При цьому, здійснені  позивачем добудови є самочинним будівництвом,
оскільки вони збудовані без належного дозволу (п.1 ст.376 ЦК України).

Відповідно до п.5 ст.376 ЦК
України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати
за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо
це не порушує права інших осіб.

В даному випадку, права інших осіб
ніяким чином не порушуються, оскільки здійснена позивачем реконструкція
здійснена в межах приміщень та земельної ділянки, які знаходяться у власності
ПП ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
серед інших способів захисту права є визнання такого права.

Відповідно до ст.392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене, та зважаючи
на те, що на даний час, в зв'язку з обставинами, що склалися, позивач фактично
позбавлений права вільно розпоряджатися належним йому майном, що в свою чергу є
порушенням гарантованих Конституцією України ст.4 Закону України “Про власність”,
ст.319 ЦК України  прав, суд вбачає за
необхідне усунути допущені порушення і захистити право.

Судові витрати, передбачені ст.44
ГПК України і понесені позивачем в зв'язку з зверненням до суду за захистом
порушеного права за його згодою лишаються за ним.

Керуючись статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу України,
господарський  суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за приватним підприємцем
ОСОБА_1 право власності на закінчене будівництвом приміщення пункту  технічного обслуговування автомобілів
загальною площею 432,71 кв.м, (позн. на плані виготовленому Рівненським МБТІ
літерою “П-1”), як самостійний об'єкт нерухомого майна, що становить цілу
ідеальну частку та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати КП “Рівненське МБТІ”
здійснити державну реєстрацію вищезазначеного нерухомого майна.

Суддя

Рішення
підписано "15" січня 2007 р.