СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.03.07                                                                                 Справа № 8/26н-ад.

Суддя  господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за заявою

Державного підприємства  «Ровенькиантрацит», місто Ровеньки Луганської області, -

до Державної податкової інспекції у місті Ровеньки Луганської області, -

про  визнання неправомірним та нечинним  податкового повідомлення-рішення, -

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

за участю прокурора –Кадацького М.В., посвідчення №944 від 10.01.06 року;

в присутності представників сторін:

від позивача –Богданов Р.К. –помічник генерального директора, - довіреність №1-3/1д-43 від 26.12.06 року;

від відповідача – Березніченко О.О. –начальник юридичного відділу, - довіреність №2/100 від 04.01.07 року; Сень О.М. –головний державний податковий інспектор, - довіреність №1/100 від 04.01.07 року, -

встановив:

cуть спору:  позивач просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Ровеньки Луганської області (далі –ДПІ, - відповідач) №/0 від  20.12.006 року та стягнути з  неї судові витрати.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 06.02.07 року.

На підставі ст.ст.128 та 150 КАСУ у судовому засіданні оголошено перерву з 22 лютого до 13 березня 2007 року -  з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

22.02.07 року представник позивача звернувся до суду з заявою у порядку ст. 137 КАСУ –про зміну позовних вимог (вих. №1-3/1и-865 від 22.02.07 року), в якій  просить визнати неправомірним та нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ у місті Ровеньки №000012400/0 від 20.12.06 року та покласти на неї судові витрати.

З урахуванням того, що ст.ст.49, 51 та 137 КАСУ позивачу надано право змінити свої позовні вимоги, суд, керуючись ст. 133 КАСУ, долучив цю заяву до матеріалів справи та врахував при прийнятті кінцевого рішення по ній.

Представниками сторін та прокурором подано клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення” КАС України, а тому його задоволено судом.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, при цьому в якості основних доводів на обґрунтування своїх вимог висунув те, що відповідачем при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення порушено:

вимоги підпункту 8.2.2  п.8.2 ст. 8 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі –ЗУ №2181);

рішення Конституційного Суду України від 24.03.05 року №2рп/2005, згідно з яким положення підпункту 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 ЗУ №2181-ІІІ в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків, без врахування суми його податкового боргу, - визнано неконституційними.

Представники відповідача позов не визнали; про це також зазначено у відзивах ДПІ на нього (вих. №799/100 від 06.02.07 року та вих. №2306/100 від 07.03.07 року), посилаючись на те, що ДПІ при  прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення керувалася чинним податковим законодавством.

Прокурор проти позову заперечує, дії відповідача вважає законними та обґрунтованими.

Заслухавши прокурора та представника сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд дійшов  наступного.

І.1. 17.04.03 року  виконавчим комітетом Ровеньківської  міської ради Луганської області Державне підприємство «Ровенькиантрацит»(далі –ДП «РА», - позивач), ідентифікаційний код 32320704, зареєстроване в якості суб'єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, реєстраційний запис №6230157ю0010134, - що підтверджується матеріалами справи.

ДПІ у місті Ровеньки ДП «РА»взято на облік в якості платника податків.

2. З 01.06.03 року все майно та майнові права ДП «РА»знаходяться в податковій заставі, що підтверджується:

витягом №769296, наданим 10.07.2006 року реєстратором Інформаційного центру Мінюсту України у м. Луганську, термін дії якої –до 10.07.08 року;

першою (за №1/107 від 05.06.03 року на суму 512.314.613,09 грн.) та другою (за №2/119 від 07.07.03 року на суму 539.343.723,26 грн.) податковими вимогами.

Факт отримання цих вимог позивачем не оспорюється.

3.  09.08.05 року ДП «РА»уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп» (місто Алчевськ Луганської області) договір №25-187ГП –про уступку права ДП «РА»вимагати розрахунок (оплату) за вугілля, поставлене на користь Старобешевської ТЕС ВАТ «Донбасенерго», у сумі 5.194.936,78 грн.

Того ж дня, між тими ж сторонами, укладено договір №25-188ГП –про уступку права вимоги ДП «РА» вимагати  розрахунок (оплату) за вугілля, поставлене на користь Слов’янської ТЕС ВАТ «Донбасенерго», у сумі 4.218.769,37 грн.

Як позивач, так і відповідач підтвердили, що ДП «РА»до укладення цих договорів не зверталось до ДПІ у місті Ровеньки з приводу надання дозволу на відчуження майна  (активів), які знаходяться у податковій заставі.

4. ДПІ у місті Ровеньки було здійснено перевірку стану додержання в діяльності ДП «РА»вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої 08.12.06 року складено акт №341/23/32320704, -  при цьому виявлено факт реалізації вищеназваних активів, що перебувають у податковій заставі.

На підставі цього акту, у зв’язку з порушенням ДП «РА»вимог підпункту 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 ЗУ №2181-ІІІ, керуючись підпунктом 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 того ж Закону, ДПІ  20.12.06 року винесла податкове повідомлення-рішення №/0, на підставі якого застосувала щодо ДП «РА»штрафні санкції у розмірі вартості незаконно відчуженого майна, - тобто на суму 9.413.706,15 грн.

Позивач не оспорює факт його отримання.

Доказів оскарження цього рішення в адміністративному порядку ним до суду не надано.

ІІ.З урахуванням викладеного, заслухавши прокурора та представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов НЕ підлягає задоволенню з таких підстав.

1.Наявними у справі доказами беззаперечно доведено, що:

у ДП «РА» за станом на час укладення вищезгаданих договорів  мало податковий борг у сумі 539.343.723,26 грн.);

належне йому майно та інші активи з 01.06.03 року до цього часу  знаходяться у податковій заставі;

боржник, не отримавши письмового дозволу ДПІ, 09.08.06 року уклав два договори уступки права вимоги сплати боргу.

2.Позивач НЕ надав до суду доказів того, що отримані за цими договорами грошові кошти він спрямував на погашення  податкового боргу.

3.Як сказано у пункті 1.2 статті 1 ЗУ №2181-ІІІ, -

податкове зобов'язання –це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

У пункті 1.3 тієї ж статті Закону  говориться, що податковий борг (недоїмка) –це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму  такого податкового зобов'язання.

4. ДПІ у місті Ровеньки Луганська здійснила перевірку стану дотримання податкового, валютного та іншого законодавства. у т.ч. і стану збереження майна боржника, яке перебуває у податковій заставі, оскільки згідно підпункту 2.1.4 п. 2.1 ст.2 ЗУ №2181-ІІІ вона належить до контролюючих органів, на які у відповідності з абзацем 2 статті 2 Закону України від 04.12.90 року №509-ХІІ “Про державну податкову службу в Україні” (далі –ЗУ №509-ХІІ) покладено:

здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

5.Відповідно до підпункту „а” п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 З№2181-ІІІ, -

платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, письмово узгоджує з податковим органом операції купівлі чи продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу) нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових та немайнових прав, що використовуються у підприємницькій  діяльності платника податків (інших видах діяльності, які за умовами оподаткування  прирівнюються до підприємницької), а саме: готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні.

Матеріалами справи належним чином доведено, що позивач НЕ дотримався вищенаведених вимог ЗУ №2181-ІІІ.

6.Позивач, посилаючись на порушення Відповідачем при винесенні спірного рішення вимог чинного законодавства та рішення Конституційного суду України від 24.03.05 року №2-рп/2005 (справа №1-9/2005 –за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 1.17 статті 1, статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами (справа про податкову заставу)», - припустився невірного їх тлумачення та застосування.

Так, у п. 8.1 статті 8 ЗУ №2181-ІІІ  сказано, що з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

Виходячи з конкретних обставин цього спору, суд вважає, що ДПІ правомірно  дійшла висновку про те що, після спрямування нею на адресу ДП «РА»двох вищезгаданих податкових вимог, все майно та майнові права боржника перебувають у податковій заставі, як про те сказано у абзаці 4 підпункту 8.2.1. п. 8.2 ст. 8 ЗУ №2181-ІІІ:

право податкової застави виникає:

(…)

у разі несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов’язання, визначеної контролюючим органом, - з дня, наступного за останнім днем граничного строку такого погашення, визначеного у податковому повідомленні.

6.1. Що стосується посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 24.03.05 року №2-рп/2005, то дійсно, згідно з пунктом 2 резолютивної частини цього рішення визнано «такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме:

абзацу другого підпункту 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, згідно з яким право податкової застави виникає  у разі неподання або несвоєчасного подання платником податків податкової декларації –з першого робочого дня, наступного за останнім днем строку, встановленого законом про відповідний податок, збір (обов’язковий платіж) для подання такої податкової декларації;

підпункту 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу.

У зв’язку з викладеним у попередньому пункті цієї постанови судом взято до уваги те, що на даний спір дія абзацу другого п. 2 цього рішення КС України (стосовно підпункту 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 ЗУ №2181-ІІІ) не розповсюджується, оскільки податкові вимоги на адресу ДП «РА»ДПІ спрямувала у зв’язку з несплатою ним узгодженого податкового зобов’язання, а не у зв’язку з неподанням або несвоєчасним поданням податкової декларації.

Не розповсюджується на цей спір також і дія абзацу 3 п. 2 названого рішення КС України (стосовно підпункту 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 ЗУ №2181-ІІІ), оскільки податкова застава  у боржника –ДП «РА» виникла з 05.06.03 року, - тобто з дня винесення першої податкової вимоги №1/107 (правило підпункту «а»підпункту 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 ЗУ №2181-ІІІ), а рішення КС України прийнято 24.03.05 року.

6.2.Позивач, будучи належним чином обізнаним про:

а)правило підпункту 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 ЗУ №2181-ІІІ (у редакції, чинній до 24.03.05 року), згідно якому:

з урахуванням положень цієї статті  право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували у його власності (повному господарському віданні) у день виникнення  такого права,  а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов’язань або податкового боргу, -

б)що згідно підпункту  8.9.1 п. 8.9 ст. 8 ЗУ №2181-ІІІ –

за запитом платника податків, що має податковий борг, податковий орган може видати письмове повідомлення про звільнення окремих видів активів такого платника податків з-під податкової застави, якщо такий податковий орган визначає, що звичайна вартість інших активів, які залишаються у податковій заставі, більше суми податкового боргу, забезпеченого такою податковою заставою, у два чи більше разів, з урахуванням сум будь-яких інших прав дійсних вимог до активів такого платника податків, які мають пріоритет над таким правом податкової застави, -

при вирішенні питання про відчуження спірного складу повинен був та мав реальну можливість звернутися до ДПІ як з приводу вищезгаданого запиту, так і з метою недопущення порушення  вимог ЗУ №2181-ІІІ при відчуженні складу, - але не вчинив таких дій.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що дії ДПІ у місті Ровеньки при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення №000012400/0 від 20.12.06 року відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому позов НЕ підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 4  ст.94 КАС України суд не стягує з Відповідача судові витрати.

Суд приймає до уваги, що згідно ст.4 Декрету КМ України від 21.101.93 року №7/93 “Про державне мито” державна податкова інспекція при зверненні з позовом або заявою до суду звільнена від сплати державного мита.

На підставі викладеного, ст. 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”;  підпункту „а” підпункту 8.6.1 пункту 8.6 ст. 8; підпункту „а” п.п 9.1.1 п.9.1 ст.9 Закону України від 21.12..2000 року №2181 “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, керуючись ст.ст.94, 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судови витрати покласти на позивача.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України у судовому засіданні 13.03.07 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 19.03.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа