ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

03.04.07                                                                       Справа  № 5/1791-19/342А

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді                                                  Галушко Н.А.

Суддів                                                                      Юрченко Я.О.

Процик Т.С.

розглянув апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Перемишлянському районі, м. Перемишляни № 789/9 від 25.12.2006 року (далі ДПІ у Перемишлянському районі, м. Премишляни)

на постанову Господарського суду Львівської області від 28.11.2006 року

у справі № 5/1791-19/342А

за позовом: Дочірнього підприємства «ХХХ»Акціонерного товариства «ХХХ»,    м. Бібрка (далі ДП «ХХХ»АТ «ХХХ», м. Бібрка)

до відповідача: ДПІ у Перемишлянському районі, м. Перемишляни

про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення

за участю представників сторін:

від позивача –ХХХ - представник

від відповідача –ХХХ - головний державний податковий інспектор юридичного відділу, ХХХ - старший державний податковий інспектор юридичного відділу, ХХХ –головний державний податковий інспектор

Права та обов’язки представникам сторін відповідно до ст.ст. 49, 51 КАС України роз’яснено.

Постановою Господарського суду Львівської області від 28.11.2006 року у справі № 5/1791-19/342А задоволено позовні вимоги ДП «ХХХ»АТ «ХХХ»,         м. Бібрка Перемишлянський р-н Львівської області –скасовано податкове повідомлення - рішення Золочівської МДПІ (Перемишлянське відділення)            № /0 від 22.02.2006 року.

Приймаючи постанову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в Акті планової документальної перевірки з питань дотримання податкового та валютного законодавства ДП «ХХХ»АТ «ХХХ»№ 5/23/31373137 від 13.02.2006 року, на підставі якого прийняте оскаржуване податкове-повідомлення рішення, викладено порушення без посилання на первинні документи, відповідно до яких здійснено господарську операцію, суть операції; а також без посилання на нормативно-правові акти, їх пункти і статті, положення яких порушені, що прямо суперечить Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами підприємницької діяльності –юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженому Наказом ДПА України від 10.08.2005 р. № 327, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р. за № 925/11205.

Золочівська МДПІ (Перемишлянське відділення) подала апеляційну скаргу № 789/9 від 25.12.2006 року, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представника позивача та відповідача, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

в Акті планової документальної перевірки з питань дотримання податкового та валютного законодавства ДП „ХХХ” АТ „ХХХ” від 13.02.2006 р. №5/23/31373137 Золочівська МДПІ Перемишлянське відділення Львівської області зафіксувала порушення у вигляді заниження валового доходу позивача за 9 місяців 2005 року на суму 230336,00 грн.

Всупереч твердженню позивача про необґрунтованість зазначеної суми, Відповідач зазначив, що заниження Позивачем валового доходу на 230336 грн. підтверджується бухгалтерськими проведеннями, якими відображена реалізація продукції (оборотно-сальдові відомості по рахунку 36 „Розрахунки з покупцями” тощо).

Таким чином Відповідач стверджує про те, що в бухгалтерському обліку підприємства відображений дохід від реалізації є більшим, ніж в податковому обліку (в податковій декларації). За основу для таких тверджень Відповідач взяв дані аналітичного бухгалтерського обліку –головної книги ДП „ХХХ” АТ «ХХХ».

В Акті позапланової перевірки від 04 липня 2006 р. №11/23/31373137, яка була проведена у відповідь на оскарження в адміністративному порядку податкового повідомлення-рішення від 22.02.2006р. № /0, як зазначив Відповідач, було вже більш детально розшифровано суму 230336 грн., а саме:

В цьому акті перевірки зазначено, що заниження доходів підприємством на 215000,00 грн. виникло внаслідок продажу підприємством готової продукції за цінами нижчими від звичайних. При цьому Відповідач в обґрунтування свого висновку знову ж таки посилається на дані аналітичного обліку позивача, зокрема: оборотно-сальдові відомості по рахунку 36 „Розрахунки з покупцями”, рахунок 26 „Голова продукція” тощо.

Відповідач не пояснив, яким чином було обчислено заниження валового доходу на 215000 грн, а в акті не наведено які поставки, кому і коли здійснювались за цінами нижчими від звичайних.

Відповідно до підпункту 1.20.10 пункту 1.20 статті 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” донарахування податкових зобов’язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов’язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом.

Суд апеляційної інстанції встановив, що стверджуючи про заниження звичайних цін відповідач не взяв до уваги те, що у наведених ним випадках підприємство здійснювало реалізацію некондиційного товару, тобто відходів виробництва, які не могли бути реалізовані за вищими цінами через втрату якості. Позивач представив накази „Про встановлення цін” на некондиційний товар, відповідно до яких здійснювалась така реалізація.

Позивач вважає, що у наведених випадках ціна реалізації і була звичайною ціною, обґрунтовуючи свої дії нормами підпункту 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994 р. №334/94-ВР, яким встановлено: „для визначення звичайної ціни товару враховуються знижки, пов’язані з втратою товарами якості або інших властивостей, закінченням строку зберігання (реалізації, придатності), збутом неліквідних або низьколіквідних товарів”.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про суперечливість і невідповідність висновків в акті перевірки, а саме:

Стверджуючи про заниження валового доходу на 230336 грн., відповідач обґрунтовує це тим, що в бухгалтерському обліку відображена більша сума доходу порівняно з декларацією.

А зазначаючи про заниження валового доходу на 215000 грн., яке враховується у сумі 230336 грн., відповідач обґрунтовує свої висновки заниженням даних бухгалтерського обліку порівняно з податковим обліком, оскільки в бухгалтерському обліку відображається продаж за договірними цінами, а вони за висновками відповідача, є нижчими за звичайні. При цьому і в першому, і в другому випадку в обґрунтування своїх висновків Відповідач посилається лише на одні й ті ж дані аналітичного обліку Позивача, зокрема: оборотно-сальдові відомості по рахунку 36 „Розрахунки з покупцями”, рахунок 26 „Голова продукція” тощо без первинних документів.

В акті перевірки зазначено також про те, що «підприємством списувались запаси, які не використовувалися у господарській діяльності (Дт 949 Кт 20, Дт 949 Кт 22, Дт 949 Кт 25, Дт 949 Кт 28) за ІІІ кв. 2005 року по виробничих запасах у сумі 13533,53 грн., по малоцінних і швидкозношуваних предметах у сумі 6393,66 грн., по товарах 34803 грн., по напівфабрикатах у сумі 19096,75 грн.»і зроблено висновок про те, що «на вищевказані суми запасів необхідно збільшити залишки на кінець звітного періоду. В результаті перевірки підприємством за ІІІ кв. 2005 року занижено приріст в сумі 102873,00 грн.».

Господарський суд Львівської області врахував пояснення Позивача про те, що на виконання норми пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в якому зазначено, що „до валових витрат не включаються витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інші поліпшення основних фондів, при придбанні цих товарно-матеріальних цінностей”, підприємство не включало запаси до складу валових витрат за першою подією. Понесені витрати збільшували запаси ТМЦ на складі, а при списанні на ремонт основних засобів, відповідно –зменшували залишки на складі, тобто відносились в убуток  (п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Для того, щоб не збільшувати валові витрати шляхом коригування запасів, списуючи в убуток матеріали, які використовувались для ремонту основних фондів, Позивач одночасно зменшував підсумок графи 04.1 Декларації „витрати на придбання товарів (робіт, послуг) на суму таких матеріалів. В результаті валові витрати не були завищені, оскільки „убуток” (+ витрати) був відкоригований зменшенням підсумку витрат на придбання запасів (- витрати).

При цьому Позивач посилається на норми абзацу «б»п. 4.2.2 ст. 4 Закону України „Про погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181: „контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях”. Визначення податкових зобов’язань з податку на прибуток регулюється відповідним Законом „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.94р. із змінами та доповненнями (у редакції Закону України від 22.05.97р. №283/97. Зокрема п. 3.1 ст. 3 цього Закону визначено, що „об’єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону”.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що для правильного визначення податкових зобов’язань з податку на прибуток, слід перевірити повністю правильність обчислення валових витрат. Тобто, стверджуючи про те, що підприємство «списувало запаси, які не використовувалися у господарській діяльності в убуток»відповідач не врахував той факт, що підприємство одночасно зменшувало витрати на придбання на вартість тих товарно-матеріальних цінностей, які були використані для ремонту та поліпшення основних фондів, в результаті чого ним не було занижено податкове зобов’язання з податку на прибуток.

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості запасів на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції. Балансова вартість запасів, у свою чергу, визначається на підставі даних бухгалтерського обліку відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 „Запаси”. Оскільки в бухгалтерському обліку (на балансі) запаси, про які йшла мова вище, вже списані, тобто їх фізично немає, то відповідно, немає підстав збільшувати на них приріст залишків товарно-матеріальних цінностей і обліковувати те, чого немає в наявності.

Судом взято до уваги пояснення Позивача щодо реалізації ним некондиційного товару за цінами на підставі відповідних наказів про цінову політику, які знаходяться в матеріалах справи а також твердження про те, що відображення в податковому обліку запасів, використаних на ремонт основних фондів не збільшувало валових витрат підприємства, оскільки Відповідач не врахував в Акті перевірки той факт, що підприємство одночасно зменшувало витрати на придбання на вартість тих товарно-матеріальних цінностей, які були використані для ремонту та поліпшення основних фондів.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Скаржником не подано судовій колегії доказів, які б стали підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що постанова Господарського суду Львівської області прийнята з дотримання норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 199, 200, 205, 206 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд У Х В А Л И В:

1.          Залишити без змін постанову Господарського суду Львівської області від 28.11.2006 року у даній справі, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, згідно із ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя                                                                      Галушко Н.А.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Юрченко Я.О.