ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 лютого 2007 р.
№ 19/68

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Лохвицької районної державної лікарні ветеринарної медицини, м. Лохвиця Полтавської області

на ухвалу Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.09.2006

зі справи № 19/68

за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Полтавській області, м. Полтава (далі –Інспекція)

до Лохвицької районної державної лікарні ветеринарної медицини

про стягнення 36414,39 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Полтавської області від 25.07.2006 позов задоволено.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.09.2006 апеляційну скаргу Лохвицької районної державної лікарні ветеринарної медицини повернуто скаржникові без розгляду.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України відповідач просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення по суті спору.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Статтею 4 Закону України “Про ціни і ціноутворення” визначено повноваження Кабінету Міністрів України в галузі ціноутворення, зокрема, встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Таким органом відповідно до Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 13.12.2000 № 1819 (далі –Положення), є Державна інспекція з контролю за цінами (далі –Держцінінспекція). Вона є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки і підпорядковується останньому.

Згідно з пунктом 11 Положення Держцінінспекція має територіальні органи –державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим,  областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 5, 6 Положення.

За змістом абзацу третього пункту 4 Положення  Держцінінспекція відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Відповідно до пункту 5 Положення Держцінінспекція, зокрема, має право проводити в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів.

Згідно з Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 № 298/519, прийняття рішень про застосування економічних або фінансових (штрафних) за фактами порушення державної дисципліни цін покладено на  Держцінінспекцію та відповідні державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

З наведеного випливає, що Держцінінспекція, приймаючи рішення про застосування санкцій за порушення держаної дисципліни цін, діє як орган державної влади у здійсненні управлінських функцій і, відповідно, як суб’єкт владних повноважень. Отже, даний спір належить саме до адміністративної юрисдикції.

Відповідну правову позицію викладено у листі Верховного Суду України від 26.01.2006 № 3.1-2006.

Відповідно до приписів абзаців першого  та  другого  пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України  встановлено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Згідно з абзацом першим пункту 7 розділу VII КАС України “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) після набрання чинності цим Кодексом позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв’язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності КАС України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

В абзаці другому пункту 10 того ж розділу КАС України зазначено, що касаційні скарги (подання) на рішення господарських судів у справах, визначених пунктом 7 цього розділу, що подані до набрання чинності цим Кодексом і не розглянуті Вищим господарським судом України, передаються для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Керуючись наведеними нормами КАС України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Лохвицької районної державної лікарні ветеринарної медицини на ухвалу Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.09.2006 зі справи № 19/68 передати до Вищого адміністративного суду України.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б. Львов