ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007 р.
№ 68/8-06/16

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

Позивача
Житенко І.О. дов. від 25.12.06 року

Відповідачів
не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

Прокурор

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Хруленко О.В.

Заступника військового прокурора

Центрального регіону України

на постанову
від 09.10.2006року Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі
№ 68/8-06/16 господарського суду Київської області

за позовом
Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України; Управління капітального будівництва Міністерства оборони України

до

про
Відкритого   акціонерного   товариства   "Васильківський   завод   холодильників"

визнання недійсним договору пайової участі в будівництві житла № 227/УПБ-65Д від 22.12.2004 року та стягнення 6664310,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до господарського суду Київської області з позовом ( з урахуванням заяви № 5/2944 від 03.06.2006 р. про уточнення позовних вимог) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Управління капітального будівництва Міністерства оборони України до Відкритого   акціонерного   товариства   "Васильківський   завод   холодильників" про визнання договору на пайову участь в будівництві житла № 227/УПБ-65Д від 22.12.2004 p., укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Васильківський завод холодильників" та Міністерством оборони України та Управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, недійсним з моменту укладення як вчинений під впливом обману, стягнення з відповідача 2 153 894,12 грн. основного боргу, 4 312 345,80 грн. збитків, 343 265,47 грн. пені (неустойки), додатковий штраф 372 523,97 грн., всього 7 182 029,69 грн.

Рішенням від 26.06.2006року господарським судом Київської області позов задоволено частково, розірвано договір на пайову участь в будівництві житла № 227/УПБ-65Д від 22.12.2004 p, з відповідача на користь Управління капітального будівництва Міністерства оборони України стягнуто 2 153 894  грн. 12 коп. збитків, в решті позову відмовлено.

За апеляційною скаргою Відкритого   акціонерного   товариства   "Васильківський   завод   холодильників" Київський міжобласний апеляційний господарський суд постановою від 09.10.2006року рішення господарського суду Київської залишив без змін з тих же підстав.

Заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 09.10.2006року, в якій просить постанову скасувати та прийняти нове рішення  про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Погоджуючись з висновком колегії Київського міжобласного апеляційного господарського суду та господарського суду Київської області в частині стягнення основного боргу в розмірі 2 153 894,12 грн. на користь Управління капітального будівництва Міністерства оборони України військова прокуратура вважає, що при прийнятті постанови щодо відмови в стягненні нанесених збитків (втраченої вигоди), пені та додаткового штрафу в розмірі 7 % від суми договору колегією порушені норми процесуального та матеріального права.

Відмовляючи в стягненні нанесених збитків колегія суддів, як і господарський суд не використали надані їм статтею 83 Господарського процесуального кодексу України права щодо виходу за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав та законних інтересів позивачів.

На думку заявника висновки колегії суддів щодо відмови в стягненні додаткового штрафу в розмірі 7 % від суми по договору на підставі відсутності такої вимоги в договорі, не відповідають вимогам статей 230, 231 Господарського кодексу України, які передбачають стягнення цього штрафу, як додаткового при невиконанні умов договору від всієї суми договору. Умовою утримання додаткового штрафу, згідно вимог частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, є виконання зобов'язання за рахунок коштів Державного бюджету України, що передбачено умовами даного договору.

Крім того, прокурор вважає що суд повинен був

перерахувати втрачену вигоду із розрахунку оплаченої суми 2153894,12 грн.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та присутніх в судовому засіданні представників, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не  підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України,  касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З касаційного подання вбачається, що воно стосується рішення та постанови судів в частині відмови у задоволенні позовних про стягнення             4 312 345,80 грн. збитків, 343 265,47 грн. пені (неустойки), додаткового штрафу 372 523,97 грн.  В решті прокурор будь-яких доводів не навів, в зв'язку з чим справа переглядається з урахуванням повноважень касаційної інстанції в частині що оскаржується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами вимога заступника прокурора про стягнення з відповідача                                 4 312 345,80 грн. збитків (втраченої вигоди) обґрунтована тим, що змінилася опосередкована вартість 1м2 житла по Київській області і становить                       2 701,00 грн., що на 1209,00 грн. менше порівняно з договором, яким передбачено вартість 1м2 –1 492,00 грн.

Згідно статті 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно частини 1 статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення недотриманої вигоди, суди виходили з того, що заступником прокурора та позивачами не надано доказів вжиття кредитором заходів щодо одержання цієї вигоди в розмірі 4 312 345, 80 грн.

Касаційна інстанція цілком згодна з таким висновком, оскільки пред’явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов’язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов’язків.

Більш того, судами встановлено, що метою договору на пайову участь в будівництві житла № 227/УПБ-65Д від 22.12.2004 р. є забезпечення житлом безквартирних військовослужбовців Збройних Сил України, а тому не може йти мова про отримання вигоди у вигляді різниці вартості житла.

Позовні вимоги з частині стягнення пені в сумі 343 265,80 грн. за період з 30.12.2004 р. по 11.11.2005 р. обґрунтовані посиланням на пункт 4.2 договору та на те, що кошти в розмірі 2 153 894,12 грн. другим позивачем  були перераховані відповідачу 28.12.2004 p.

Зазначеним пунктом передбачено, що, за несвоєчасне виконання обов'язків щодо будування і передачі "Пайовику" через "Платника" у термін до 30.12.2005 р. квартир, при виконанні "Платником" своїх обов'язків по фінансуванню, "Замовник" сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від повного профінансованого "Платником" обсягу пайової участі "Пайовика" за кожну добу прострочення, з врахуванням змін розмірів облікових ставок за даними Національного банку України в період за який нараховується пеня.

Згідно частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

З урахуванням приписів діючого законодавства та умов договору, виходячи з обставин справи суди дійшли висновку, що пеня сплачується відповідачем за несвоєчасне виконання зобов'язання щодо будування і передачі "Пайовику" через "Платника" у термін до 30.12.2005 р. житлових квартир, тобто з 31.12.2005 p., в той час як заступником прокурора нарахована відповідачу пеня за період ( з 30.12.2004 р. по 11.11.2005 р.), коли у останнього ще не наступив строк виконання зобов'язання за Договором та обґрунтовано відмовили у задоволенні цих вимог.

Вимоги про стягнення  з відповідача додаткового штрафу у розмірі 7 % в сумі 372 523,97 грн. заступник прокурора  обґрунтував посиланням на статтю 231 Господарського кодексу України, згідно частини 2 якої у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зазначена частина визначає коло господарських правовідносин, де застосовуються уніфіковані штрафні санкції, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Штрафними санкціями у статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Судами встановлено, що у пункті 4.2 договору сторонами передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання зобов'язання у вигляді пені, в зв'язку з чим суди дійшли обґрунтованого висновку, що  відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 7% застосуванню не підлягає.

Заперечення стосовно того, що суди не використали права, передбачені статтею 83 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не приймає до уваги, оскільки господарський суд може реалізувати таке право при наявності клопотання заінтересованої сторони.

За таких обставин рішення та постанова в частині, що оспорюється в касаційному порядку, з урахуванням  доводів, викладених у даній постанові зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись статтями 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення від 26.06.2006року господарського суду Київської області та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 09.10.2006року у справі № 68/8-06/16 господарського суду Київської області залишити без змін.

Касаційне подання Заступника військового прокурора

Центрального регіону України залишити без задоволення.

Головуючий                                                                           Т. Дроботова

Судді                                                                                      Н.Волковицька

Л. Рогач