ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.04.07 р.                                                                               Справа № 44/443

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви відкритого акціонерного товариства „Рубін” (представник до судового засідання не з’явився) до управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (представник Каморніков Ю.С., довіреність 21/1-162Сг від 22.01.07 року) про відшкодування збитків, заподіяних невиконанням договірного зобов’язання, у розмірі 14’211,01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Рубін” (далі – Підприємство) 21.12.06 року звернулося до суду з позовом до управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі – Управління) з вимогами щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 14’211,01 грн. Позовні вимоги Підприємства ґрунтуються на приписах статей 216, 224 ГК України та статті 623 ЦК України – завдання збитків внаслідок невиконання цивільного (господарського зобов’язання), оскільки позивач вважає, що відповідач неналежним чином виконав власні зобов’язання за договором про централізоване спостереження та реагування нарядів міліції відділення державної служби охорони при Дзержинському МВ УМВС України в Донецькій області на спрацювання засобів тривожної сигналізації № 303 від 02.01.03 року (далі – Договір), в частині несвоєчасного прибуття 09.11.06 року на місце розбійного нападу на торговий відділ № 18 магазину „Ізумруд” (далі – Об’єкт), внаслідок чого невідомі особи, які здійснити розбійний напад, мали змогу викрасти матеріальні цінності Підприємства та безперешкодно зникнути.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги у повному обсязі та висунув низку клопотань щодо витребування додаткових доказів, які задоволені судом. До останнього судового засідання представник Підприємства не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання.

Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечив проти позову, зазначивши, що порушень умов Договору в частині трихвилинного терміну реагування на спрацювання сигналізації допущено не було, оскільки прибуття наряду міліції охорони у складі міліціонерів Дриги Д.А., Трембача Д.В. та Павленка О.І. (далі – Наряд) на Об’єкт відбулося за проміжок часу, який не перевищує три хвилини. Відповідач вважає, що Договір стосується лише послуг негайного виклику Наряду та не є договором охорони, згідно якого Управління несе відповідальність за забезпечення недоторканості майна Підприємства. Окрім того, відповідач надав суду висновок службового розслідування щодо дій Наряду при здійсненні 09.11.06 року тривожного виклику Підприємством, а також надав відеозапис відтворення події за службовим розслідуванням та аудіозапис телефонних переговорів вранці 09.11.06 року по телефону оператора служби охорони № 3-31-92 (далі – Канал 01) та № 4-19-24 (далі – Канал 02), а також радіопереговорів оператора служби охорони з Нарядом по локальній рації (далі – Канал 04).

В порядку статті 37 ГПК України судом залучено до матеріалів справи речові докази – компакт-диск № HLD613KA25055916 із записом відтворення дій Наряду при спрацюванні сигналізації на Об’єкті, а також компакт-диск № HLD613KA13091644 з аудіозаписом переговорів по Каналах 01, 02 та 04.

Судом отримано від Донецької філії ВАТ „Укртелеком” довідку № 7-55/8 від 15.01.07 року щодо часу та тривалості переговорів 09.11.06 року по Каналах 01 та 02 – для співставлення з аудіозаписом Управління.

За правилами статті 38 ГПК України судом витребувано низку копій з матеріалів кримінальної справи № 32-35116, яку порушено за фактом розбійного нападу на Об’єкт 09.11.06 року – пояснення та свідчення учасників подій, інвентаризаційні документи, що підтверджують розмір завданих Підприємству збитків тощо.

Строк розгляду спору подовжувався на два місяці в порядку статі 69 ГПК України за клопотанням сторін.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є подібним до угод про надання послуг, які не суперечать вимогам ЦК УРСР, зокрема статті 4 ЦК УРСР та підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 ЦК України – через продовження існування після 01.01.04 року правовідносин за Договором.

Договір укладено між Підприємством та відділенням Державної служби охорони при Дзержинському МВ УМВС України в Донецькій області, втім додатковою угодою до Договору сторони замінили виконавця послуг на Управління та пролонгували Договір до 31.12.06 року.

Таким чином, в силу статті 4 ЦК УРСР, статті 901 ЦК України, а також  розділів 1 та 2 зазначеного Договору, Управління зобов’язалося надавати Підприємству послуги з реагування міліції охорони на спрацювання тривожної сигналізації на Об’єкті в час, зазначений у розрахунку до Договору (не менше двох працівників міліції з контрольним часом прибуття не більше 3-х хвилин), а замовник Підприємство зобов’язалося сплачувати зазначені послуги шляхом оплати рахунків Управління.

Суд вважає обґрунтованими посилання відповідача на те, що Договір за своєї суттю не є правочином охорони, передбаченим статтею 978 ЦК України, оскільки за Договором в Управління відсутнє зобов’язання щодо забезпечення недоторканості особи чи майна, які охороняються.

Вранці 09.11.06 року – близько 9 години ранку – на Об’єкт вчинено розбійний озброєний напад двома невідомими чоловіками з метою заволодіння майном Підприємства (ювелірні вироби з дорогоцінних металів), які після заволодіння майном зникли в напрямку шахти імені Дзержинського. Означене випливає з наданих суду пояснень працівників Об’єкту та свідчень очевидців цієї події.

В розпорядженні працівників Об’єкту на той час перебували радіопередавачі (стаціонарні та переносні), які мають передавати радіосигнал для виклику Наряду. За твердженням позивача, яке ґрунтується на поясненнях працівників Об’єкту, перше натискання на кнопку радіопередавача („тривожну кнопку”) відбулося о 900 годині, наразі Наряд прибув на об’єкт лише о 914 годині, що є порушенням пункту 2.3 Договору та потягло за собою наслідки у вигляді завдання збитків шляхом розкрадання майна Підприємства невідомими особами.

Втім, зазначені твердження суд вважає необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи – відео- та аудіозаписами, поясненнями свідків, свідченнями очевидців, оператора та членів Наряду, бортовим журналом автомобіля Наряду, висновком службового розслідування тощо.

Оцінивши у сукупності всі зазначені докази, суд дійшов наступних висновків.

Електронні архіватори Управління, які провадили аудіозапис переговорів по Каналах 01, 02 та 04, мають різні установки часу, які не співпадають один з одним та з реальним часом, тому для хронологічного відтворення суд брав для визначення абсолютного часу дані, надані ВАТ „Укртелеком”.

Зокрема, на думку суду, хронологічний порядок переговорів працівників Об’єкту з оператором охорони, а також оператора охорони з Нарядом виглядає наступним чином (зазначається час за архіватором):

1.          Канал 04 (9:02:30 година + 22 секунди) – спрацювання сигналізації та наказ оператора Наряду на виїзд – файл 4090230;

2.          Канал 01 (9:07:07 година) – телефонний виклик Об’єктом оператора служби охорони – файл 01090707;

3.          Канал 04 (9:04:15 година + 2 секунди) – дублювання наказу оператора Наряду – файл 4090415;

4.          Канал 02 (9:08:02 година + 16 секунд) – повідомлення оператора служби охорони місцевому відділу міліції про пограбування Об’єкту – файл 02090802;

5.          Канал 02 (9:09:24 година + 14 секунд) – звернення Об’єкту до оператора служби охорони про виклик працівників місцевого відділу міліції, повідомлення про спрямування злочинців в район шахти Дзержинського та надання оператором підтвердження факту виклику міліції – файл 02090924;

6.          Канал 04 (9:06:57 година + 3 секунди) – повідомлення оператора Наряду про напрямок зникнення грабіжників в районі шахти Дзержинського – файл 4090657.

Решта переговорів судом до уваги не береться, оскільки не має відношення до доказування проміжку часу, за який Наряд прибув до Об’єкту враховуючи з моменту натиснення тривожної кнопки.

Співставлення зазначених подій з даними ВАТ „Укртелеком” дають змогу встановити факт стосовно того, що натиснення тривожної кнопки працівником Об’єкта та отримання зазначеного виклику оператором служби охорони відбулося о 905 годині, що додатково підтверджується письмовими свідченнями оператора.

Аналізуючи події та обставини розбійного нападу через зазначені аудіозаписи, пояснення оператора, Наряду, випадкових свідків та працівників Об’єкту, суд дійшов однозначного висновку про те, що з моменту спрацювання сигналізації до моменту прибуття Наряду на Об’єкт минуло не більше 2 хвилин 26 секунд. Означене не суперечить й відеозапису відтворення дій Наряду при службовому розслідуванні (файл URIST3), коли поїздка Наряду від місцеперебування Наряду в момент виклику (військовий комісаріат) до Об’єкту становила 3 хвилини 4 секунди.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що при спрацюванні 09.11.06 року тривожної сигналізації на Об’єкті відповідач належним чином виконав власні зобов’язання, передбачені пунктами 2.1 та 2.3 Договору, прибувши на Об’єкт за екстреним викликом за час, що не перевищує трьох хвилин.

За загальними правилами господарського процесу (стаття 33 ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Це стосується в першу чергу позивача, який має довести факти та обставини, на яких ґрунтується позов.

Приписами статей 22 ЦК України та 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності або порушив умови Договору, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками у цьому випадку розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Водночас, позивач не довів, що Управління порушило договірне (або інше цивільно-правове) зобов’язання або встановлені правила господарської діяльності, або винне у завданні позивачу збитків, відтак, у відповідача відсутнє зобов’язання щодо відшкодування Підприємству збитків в розумінні статей 224-225 ГК України в сумі 14’211,01 грн., з огляду на що, у задоволенні позовних вимог слід відмовити через доказову безпідставність.

Згідно статті 49 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача.

На підставі статті 4 ЦК УРСР, статей 22, 623, 901-907 ЦК України, статей 216, 224-225 ГК України, керуючись ст.ст.1, 2, 22, 33, 36, 43, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову відкритого акціонерного товариства „Рубін” до управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про відшкодування збитків, заподіяних невиконанням договірного зобов’язання, у розмірі 14’211,01 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області