ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007 р.
№ 29/337-05-9995

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Селянського (фермерського) господарства "Топольницький"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду
від 05.12.2006р.

у справі

№ 29/337-05-9995

господарського суду

Одеської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "МЧК"

до
Селянського (фермерського) господарства "Топольницький"

про
стягнення 242 074, 36 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.12.2005р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2006р., позов задоволено, постановлено стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Топольницький" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЧК" 242 074, 36 грн. боргу, 2 420, 74 грн. держмита та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн. Постановою Вищого господарського суду України від 12.07.2006р., вказану постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Відповідач звернувся до суду із заявою про визнання наказу, виданого господарським судом на виконання вказаного рішення суду першої інстанції, таким, що не підлягає виконанню.

Після прийняття місцевим господарським судом ухвали за результатами розгляду вказаної заяви, якою в задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства "Топольницький" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду та стягнення безпідставно одержаного майна, відмовлено, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду України на постанову Вищого господарського суду України від 12.07.2006р.

Ухвалою Верховного Суду України від 14.09.2006р. відмовлено у порушені касаційного провадження з перегляду вказаної постанови Вищого господарського суду України від 12.07.2006р.

Не погодившись із ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.08.2006р. відповідач звернувся з апеляційною скаргою на вказану ухвалу.

Оскарженою у касаційному порядку у цій справі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.12.2006р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Андрєєвої Е.І., Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.), залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.08.2006р. (суддя Аленін О.Ю.), якою в задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства "Топольницький" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду та стягнення безпідставно одержаного майна, відмовлено.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить зазначені ухвалу і постанову скасувати повністю і прийняти нову ухвалу, якою визнати таким, що не підлягає виконанню повністю наказ Господарського суду Одеської області від 30.12.2005р. згідно з яким належить стягнути з СФГ "Топольницький" на користь ТОВ "МЧК" 242 074, 36 грн. боргу, 2 420, 74 грн. держмита та витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 118 грн., посилаючись на порушення місцевим і апеляційним господарськими судами норм процесуального права, а саме: ст.ст. 50, 84, 85, 93, 116 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Сторони не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, на виконання оскарженого наказу господарського суду 22.06.2006р. представником ВДВС у Великомихайлівському та Фрунзівському районах Одеської області було складено акт серії АА №626772 опису й арешту майна боржника. Під час проведення вказаної дії стягувач, згідно висновків відповідача, незаконно, без участі державного виконавця, самостійно здійснив вилучення майна боржника –зчіпного пристрою з 18 боронами, в підтвердження чого державним виконавцем було складено акт про вилучення, яким стягувача було зобов'язано повернути вказане майно заявнику. Відповідач, посилаючись на вказані обставини, вважає що наказ господарським судом було видано помилково, а відтак наявні правові підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, а тому звернувся до господарського суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню повністю наказу Господарського суду Одеської області від 30.12.2005р. згідно з яким належить стягнути з СФГ "Топольницький" на користь ТОВ "МЧК" 242 074, 36 грн. боргу, 2 420, 74 грн. держмита та витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 118 грн., а також в своїй заяві просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЧК" на користь Селянського (фермерського) господарства "Топольницький" зчіпний пристрій з 18 боронами.

Місцевий господарський суд відмовляючи в задоволенні вказаної заяви виходив з того, що виданий наказ відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження", обставини, що свідчать про помилковість видачі наказу, відсутні, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст. 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду, також зазначивши в оскарженій постанові, що на час подачі апеляційної скарги рішення місцевого господарського суду фактично набрало з 31.12.2005р. законної сили, а тому наказ на виконання цього рішення виданий судом і направлений стороні 04.01.2006р. на законних підставах та у відповідності до приписів ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

Переглянувши в касаційному порядку судове рішення колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з того, що відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, коли суд касаційної інстанції визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається що суд апеляційної інстанції в порядку ст. ст.43, 47, 43, 101 ГПК України у їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази.

Так, як вбачається із матеріалів справи, спірний наказ місцевим господарським судом, на виконання рішення господарського суду від 12.12.2005р., підписаного 20.12.2005р., згідно відмітки на звороті надісланий на виконання 04.01.2006р.

Апеляційна скарга на вказане рішення суду надійшла до суду першої інстанції 05.01.2006р.

Згідно ст.116 ч.1 ГПК України наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили. Таким чином з викладеного вбачається що місцевим господарським судом вказані приписи норми процесуального права не порушено.

Крім того, постанову суду апеляційної інстанції, якою було залишено без змін рішення місцевого господарського суду на підставі якого і було видано спірний наказ, судом апеляційної інстанції прийнято 11.04.2006р.

Акт опису й арешту майна державним виконавцем Марценюком Д.А. було складено 22.06.2006р.

В цей же день зазначеним державним виконавцем було складено і акт про вилучення майна.

Саме на вказані обставини і посилається СФГ “Топольницький” у своїй заяві про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, як на підставу для задоволення цієї заяви.

Однак з викладеного вбачається, що наказ місцевого господарського суду було виконано після перегляду рішення місцевого господарського суду судом апеляційної інстанції, постановою якого це рішення залишено без змін.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що ухвалою місцевого господарського суду від 14.11.2005р. накладено арешт на майно що належить СФГ “Топольницький” в межах заявленої суми позову. З постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.04.2006р. вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання цієї ухвали закінчено в день прийняття цієї постанови.

Згідно із статтями 66 та 67 ГПК господарський суд вживає заходів до забезпечення позову шляхом винесення відповідної ухвали. У статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню, зокрема, ухвали арбітражного суду (пункт 6 частини першої). У пункті 4 статті 181 названого Закону зазначено, що виконавчими документами є, зокрема, ухвали судів у випадках, передбачених законом. Отже, ухвала господарського суду про вжиття будь-якого заходу забезпечення позову, включаючи накладання арешту на майно або грошові кошти, підлягає виконанню органами державної виконавчої служби або іншими органами виконання судових рішень відповідно до вимог статей 2, 3, 6 і 181 Закону України "Про виконавче провадження", а наказ при цьому не видається.

Відповідно до ч.2 ст.117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Частиною третьою цієї норми визначено, що господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ.

Згідно ч.4 цієї норми господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Таким чином оскільки судами попередніх інстанцій встановлено що рішення місцевого господарського суду було виконано на підставі  оскаржуваного наказу після перегляду його судом апеляційної інстанції постановою якого це рішення залишено без змін, акт опису й арешту майна державним виконавцем складено також після перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції, та саме рішення було виконано після завершення апеляційного провадження, суди дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви СФГ “Топольницький”.

Крім того, рішення місцевого господарського суду, на виконання якого і був виданий спірний наказ, набрало законної сили і відповідно до приписів ч.5 ст.124 Конституції України підлягає обов’язковому виконанню.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з’ясував дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосував норми матеріального права, що регулюють їх спірні відносини, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Топольницький" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.12.2006р. у справі № 29/337-05-9995 Господарського суду Одеської області –без змін.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало