ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

17.04.07 р.                                                                                     Справа № 20/146

за позовом: Корпорація „Техноком”, м.Харків

до відповідача: Державного відкритого акціонерного товариства „Макіїввуглебуд”, м.Макіївка

про стягнення 89258,72 грн.

Суддя Донець О.Є.

За участю представників:

від позивача по справі: Волкова Т.В. –дов.

від відповідача по справі: Ігнатьєв Д.А. – дов.

від ДВС: Євтушенко Н.М. – дов.

СУТЬ СПРАВИ:

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.06 р. частково задоволено скаргу Корпорації „Техноком”, м.Харків, на рішення господарського суду Донецької області від 09.08.05 р. та стягнуто з відповідача 38932,73 грн. шкоди та судові витрати.

Відповідач по справі звернувся до суду із скаргою на дії Державної виконавчої служби у Горняцькому районі м.Макіївки (далі-ДВС).

У своїй скарзі боржник просив суд дії Державної виконавчої служби у Горняцькому районі м.Макіївки про накладення арешту на грошові кошти боржника у розмірі 598271,11 грн. визнати неправомірними. Постанову Державної виконавчої служби у Горняцькому районі м.Макіївки від 21.02.07 р. скасувати; винести ухвалу, якою зупинити дії постанови від 21.02.07 р. про накладання арешту на грошові кошти боржника на період розгляду скарги.

Ухвалами суду від 27.02.07 р. та від 19.03.07 р. суд зобов”язував боржника уточнити правові підстави та склад викладених у скарзі вимог.

19 березня 2007 р. до суду надійшло „Уточнення до скарги № 01-04/58 від 27.02.07 р.,”, у якому скаржник просив суд дії Державної виконавчої служби у Горняцькому районі м.Макіївки про накладення арешту на грошові кошти боржника у розмірі 598271,11 грн. визнати неправомірними. Постанову Державної виконавчої служби у Горняцькому районі м.Макіївки від 21.02.07 р. скасувати в частині арешту грошових коштів у розмірі 15% до погашення суми боргу в розмірі 34933,86 грн. по справі № 20/146.

Підставою звернення до суду із скаргою стало винесення ДВС постанови від 21.02.07 р. про арешт грошових коштів боржника у розмірі 15% від щоденного надходження до погашення суми 598271,11 грн., яку скаржник вважає необгрунтованою та незаконною.

При цьому боржник вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови ДВС порушені приписи Закону України „Про введення мораторію на примусову реалізацію державного майна”. Закону України „Про оплату праці”, Кодексу законів про працю України, Указу Президенту України „Про невідкладні заходи, необхідні для прискорення погашення заборгованості з заробітної плати”.

У своїй скарзі боржник не посилається на будь-які норми Закону України „Про виконавче провадження”, що порушені або не виконані ДВС.

Позивач по справі та ДВС проти задоволення скарги заперечили, посилаючись на відсутність у діях ДВС ознак порушень приписів вищезазначеного закону.

Згідно із ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст.5 Закону України „Про виконавче провадження”, державний виконавець при здійснені виконавчого провадження має право, зокрема,  на виконання рішенння суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом, накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних усьановах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 49 зазначеного закону передбачено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об”єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження.

Статтею 55 Закону України „Про виконавче провадження” визначені порядок, підстави, мета арешту державним виконавцем майна боржника, у тому числі його грошових коштів.

Наявні в матеріалах справи документи не свідчать про те, що при виконанні наказу суду у справі № 20/146 ДВС порушені вищезазначені приписи Закону України „Про виконавче провадження”, у зв”язку з чим у задоволенні скарги слід відмовити.

При цьому суд враховує також, що скарга та уточнення до неї не містять посилань на норми вищезазначеного закону, які порушені або не виконані ДВС.

Крім того скаржник не обгрунтував посиланням на будь-які приписи діючого законодавства наявності у господарських судів України права скасовувати процесуальні документи державної виконавчої служби за результатами розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби в порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.121-2 Господарського процесуального кодексу  України, ст.ст.5, 49, 55 Закону України „Про виконавче провадження”, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги – відмовити.

Суддя                                                                                            Донець О.Є.

Надруковано 4 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу

1 - ДВС