ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 травня 2007 р.

№ 2/218-05

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого -судді

Грека Б.М. -(доповідача у справі)

суддів :

Уліцького А.М. Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

Харківського апеляційного
господарського суду від 06.02.07

у справі

№2/218-05

господарського суду

Сумської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

до

Колективного підприємства
“Техно-торговий центр “Електрон”, Закритого акціонерного товариства
“Діавест+”

третя особа

Приватний інформаційно-сервісний
центр “Кварк”

про

спонукання до вчинення дій та
стягнення 163259,72 грн.

за участю представників від:

позивача

ОСОБА_2 (дов. від 13.12.06)

відповідача 1

Колодненко М.О. (директор)

В С Т А Н О В
И В :

Позивач, Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Сумської
області з позовом (з врахуванням уточнення позовних вимог) про стягнення з
Колективного підприємства “Техно-торговий центр “Електрон” збитків в сумі
63259,72 грн., а також компенсацію за моральної шкоди в сумі 100000,00 грн.,
крім того, просив виключити зі складу відповідачів другого відповідача.

Справа розглядалася судами
неодноразово. За результатом нового розгляду рішенням господарського суду
Сумської області від 06.10.06  (суддя
Лущик М.С.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 06.02.07 (колегія суддів у складі: головуючого-судді
Філатова Ю.М., суддів: Івакіна В.О., Сіверіна В.І.), провадження у справі в
частині визнання недійсним договір оренди нежитлових приміщень, укладеного між
КП "ТТЦ "Електрон" та ЗАТ "Діавест+", виселення
торгової точки ЗАТ "Діавест+" з частини нежитлового приміщення -
торгового залу "КП "ТЦ "Електрон", що належить до передачі
в оренду ПП ОСОБА_1, передання в оренду позивачу нежитлових приміщень,
зобов'язання першого відповідача перемістити торгівельне обладнання та товар
позивача у приміщення торгового залу та зобов'язання першого відповідача
здійснити передачу торгівельного обладнання і товару позивачу припинено. В
іншій частині позову відмовлено.

Судові акти мотивовані тим, що
позивачем не доведено розміру упущеної вигоди, а стягнення моральної шкоди в
даному випадку не є способом захисту порушеного права.

Не погоджуючись з рішенням та
постановою у справі, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати. Касаційна скарга обґрунтована
невідповідністю висновків судів першої та апеляційної інстанції матеріалам
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлених судовими інстанціями обставин справи та  правильність застосування ними норм
матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду
України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як слідує з матеріалів справи та
встановлено в судових актах, 17.03.04 між Колективним підприємством
“Техно-торговий центр “Електрон” (орендодавець) та приватним підприємцем
ОСОБА_1(орендар) був укладений договір оренди, згідно п. 1 якого орендодавець
передав орендарю в тимчасове платне користування нежилі приміщення, які
знаходяться АДРЕСА_1 загальною площею 150 кв. м. Відповідно до умов договору та
акту приймання-передачі приміщень та майна, орендарю ОСОБА_1 було передано 115
кв.м. та складське приміщення 35 кв.м.

Термін дії договору був визначений
з 17.03.04 по 31.12.04. Постановою Харківського апеляційного господарського
суду від 05.05.05 у справі № 14/60-05 договір оренди нежитлових приміщень від
17.03.04 між КП "Техно -торговий центр "Електрон" та ОСОБА_1 був
продовжений на тих же умовах та на той же строк. Постановою Вищого
господарського суду України від 20.09.05 постанова Харківського апеляційного
господарського суду від 05.05.05 залишена без змін.

Орендна плата відповідно до п. 3.3.
договору складає 1500 грн. та нараховується до 5 числа поточного місяця.

06.05.05 перший відповідач направив
позивачу лист за НОМЕР_1 про розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою
орендної плати, який позивачем отримано 10.05.05. Позивачем не заперечується
факт неналежного виконання зобов'язань по орендній платі. Так, зокрема, в
матеріалах справи відсутні докази сплати орендної плати з лютого по травень
2005 року, в той час, як умовами договору передбачене розірвання договору у
випадку несплати орендної плати протягом двох місяців. Орендодавцем з 2005 року
обмежено доступ орендаря до приміщення, що потягло за собою неможливість
здійснення ним торгівлі в цьому приміщенні.

Посилаючись на вищезазначені
порушення, допущені першим відповідачем по справі, позивач просить стягнути
збитки в сумі 63259,72 грн., а також компенсацію за моральну шкоду в сумі 100
000 грн. 00 коп. Від інших позовних вимог, зокрема, про визнання недійсним договору
оренди нежитлових приміщень від 07.06.05, укладеного між КП ТТЦ “Електрон” та
ЗАТ “Діавест”, виселення Закритого акціонерного товариства “Діавест” з частини
нежитлових приміщень, яке займав до укладення зазначеного вище договору
позивач, та зобов'язання КП ТТЦ “Електрон” перемістити у приміщення
торговельного залу торговельне обладнання та товар, здійснивши їх передачу
позивачеві  згідно з актом
приймання-передачі за кількістю та якістю, позивач відмовився, що свідчить про
його згоду на припинення орендних правовідносин. Тому судами правомірно
припинено провадження у справі в цій частині.

Відмовляючи у стягненні збитків у
вигляді упущеної вигоди, суди послалися на недоведеність їх розміру. Колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне підтримати таку
правову позицію господарських судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Стаття  22 Цивільного кодексу України визначає
поняття збитків. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода).

За загальним принципом цивільного
права, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,
має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина
перша статті 623 ЦК). Для застосування такої міри відповідальності, як
відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного
правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною
другою статті 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання,
доказується кредитором.

За змістом статті 1166 Цивільного
кодексу України, упущена вигода -це доходи, які особа могла б реально одержати
за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Якщо особа, що порушила
право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка
порушила право.

При визначенні упущеної вигоди
(неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання
(ст.623 Цивільного кодексу України).  При
обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані,
які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або
інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.
Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи до уваги братися
не повинні. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу,
протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на
отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права.
Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така
вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності
саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про
відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в
задоволенні таких вимог.

Враховуючи, те, що позивачем не
було доведено розміру упущеної вигоди, а відтак, і складу цивільного
правопорушення, судами зроблено правомірний висновок про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог. Судами також правомірно відмовлено у стягненні
моральної шкоди, оскільки такого способу захисту прав при орендних
правовідносинах чинним законодавством не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111,
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення,
постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.02.07 по справі
№2/218-05 залишити без змін.

Головуючий - суддя
Б. Грек

Судді
А. Уліцький

Л. Стратієнко