ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2007 р.                                                                   Справа № 12/289

Суддя господарського суду Чернівецької області Бутирський Андрій Анатолійович

розглядаючи справу

за позовом   Товариство з обмеженою відповідальністю "Рома"

до відповідача Державна податкова інспекція у м.Чернівці

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень № 278202231/0від 26.10.06р., № 278203231 від 26.10.06р.

за участю представників:

позивача:

відповідача:

прокурора

Спір розглядається поза межами двохмісячного строку, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства, за заявою сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ”РОМА” м. Чернівці звернулосяз позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівці про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень відповідача № 278202231/0 від 26.10.2006 року та № 278203231 від 26.10.2006 року, якими позивачу донараховано 13511,40 грн. податку на прибуток та 12704,50 грн. податку на додану вартість.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на наступне.

Відповідач помилково вважає, що сума коштів добровільно перерахованих до бюджету місцевого самоврядування та до неприбуткових організацій згідно підпункту 5.2.2. пункту 5.2. статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", повинна складати 55815,00 грн. (3% від оподатковуваного прибутку підприємства попереднього звітного року). Згідно даних ТОВ „РОМА", добровільні внески до бюджету місцевого самоврядування складають 88900,00 грн. (4,8% від оподатковуваного прибутку підприємства попереднього звітного року). Різниця в сумі 33055,00 грн., вважає позивач, виникла у результаті невідповідності Наказу ДПА № 143 від 29.03.2003 року, а саме у додатку Р. 2 до рядка 048 декларації з податку на прибуток.

Далі позивач вказує на те, що в акті перевірки відповідачем безпідставно вказано, що ТОВ „РОМА" завищені валові витрати за 2005 рік у сумі 5519,00 грн. на вартість послуг по перевезенню працівників орендованим транспортом, які не пов'язані з вартістю послуг по перевезенню працівників орендованим транспортом, які не пов'язані з господарською діяльністю та без відповідних документів, які засвідчують необхідність таких перевезень.

Позивач зазначає, що, враховуючи специфіку роботи товариства, його місце знаходження, режим роботи деяких категорій працівників, а також обов'язок адміністрації забезпечити працівникам умови праці для виконання дорученої роботи з одного боку та обов'язок працівників виконувати внутрішній трудовий розпорядок, відсутність нормального транспортного сполучення загального користування в межах міста в ранковий час та його відсутність після 24 год., ТОВ „РОМА" прийнято рішення про забезпечення доставки до місця роботи та до місця проживання в нічний час, деяких категорій працівників.

Відповідач проти позову заперечує, мотивуючи це наступним.

В пояснюючій записці головного бухгалтера по питанню перевезення працівників зазначається, що послугами легкового транспорту користуються 20-25 чоловік але колективний договір на момент перевірки не укладений та знаходиться в стадії підготовки. Також, зазначає відповідач, підприємством на перевірку не представлені документи, що підтверджують використання пасажирських перевезень, пов'язаних з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), які в подальшому використовуються у господарській діяльності. Не надано список працівників, яким надаються послуги по перевезенню до місця роботи та з місця роботи, перелік маршрутів по виконаних послугах ТОВ „Браво-Захід", довідка від місцевих органів влади про відсутність поблизу місця роботи міських маршрутів громадського транспорту або про те, що час закінчення (початку) руху міських маршрутів, не дозволяє своєчасно добиратися на роботу (з роботи) тощо.

Перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість встановлено завищення податку на додану вартість за липень-грудень 2005 року на 236,00 грн. та за січень-червень 2006 року на 8354,00 грн. у зв'язку із порушенням підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість". В порушення вищезазначеної норми, позивачем до податкового кредиту включенні суми податку на додану вартість за послуги, які не призначені для використання в господарській діяльності – перевезення працівників орендованим транспортом, які не пов'язані з господарською діяльністю та без відповідних документів, які засвідчують необхідність таких перевезень.

Розглянувши подані документи, з’ясувавши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

13.10.2006 року відповідачем складено акт про проведення перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року. Даним актом, серед іншого, виявлено завищення позивачем валових витрат на зайво нараховані відсотки на суму добровільно перерахованих коштів протягом звітного року до бюджету місцевого самоврядування та до неприбуткових організацій за 2005 рік на суму 33085,00 грн. та на вартість послуг по перевезенню працівників орендованим транспортом, які не пов’язані з господарською діяльністю та без відповідних документів, які засвідчують необхідність таких перевезень. Також відповідачем виявлено порушення позивачем підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України ”Про податок на додану вартість”, внаслідок чого занижено податок на додану вартість за липень-грудень 2005 року та січень-червень 2006 року на суму 8118,00 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: № 278202231/0 від 26.10.2006 року, яким позивачу донараховано 13511,40 грн. податку на прибуток (9651,00 грн. за основним платежем і 3860,40 грн. штрафних санкцій) та № 278203231/0 від 26.10.2006 року, яким позивачу донараховано 12704,50 грн. податку на додану вартість (8391,00 грн. за основним платежем і 4313,50 грн. штрафних санкцій).

Із Статуту позивача (Т.2, а.с. 23-38) та довідки головного управління статистики у Чернівецькій області (Т.1, а.с. 32) вбачається, що видами діяльності ТОВ ”Рома” є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно з продовольчим асортиментом, бари, ресторани тощо.

Враховуючи специфіку діяльності, позивачем видано наказ по підприємству про встановлення графіку робочого дня для деяких категорій працівників № 231 від 01.07.2005 року (Т.1, а.с. 40), яким серед іншого, передбачено графік робочого дня для вечірніх операторів та вечірніх касирів з 17 години 00 хвилин до 24 години 00 хвилин з перервою на обід з 20 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин.

Із довідки міського комунального підприємства ”Міський центр організації пасажирських перевезень” № 1 від 12.01.2007 року (а.с. 42-43) вбачається, що по вул. Коломийській курсує маршрут загального користування № 7 сполученням вул. Кармелюка – вул. Коломийська, який обслуговується двома мікроавтобусами по затвердженому розкладу руху (з 7 годин до 20 годин 30 хвилин), а прямого сполучення від вул. Коломийської до вул. П.Кільцевої (завод ”Кварц”) не існує.

Враховуючи графік робочого дня окремих категорій працівників та відсутність належного транспортного забезпечення, позивачем укладено угоду на виділення автобуса по перевезенню робочих від 05.12.2005 року із Чернівецьким ВАТ ”Денисівка”, договір на транспортне обслуговування від 17.06.2005 року із ТОВ ”Браво-Захід”, договори перевезення із ПП Снігуром В.М. від 25.09.2005 року та від 05.12.2005 року. Кошти, сплачені позивачем згаданим суб’єктам підприємницької діяльності, віднесені ТОВ ”РОМА” на валові витрати, а суми податку на додану вартість – до податкового кредиту (8391,00 грн.).

15.11.2005 року позивачем сплачено Виконавчому комітету Чернівецької міської ради 129000,00 грн. на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури (Т.1, а.с. 112), оподаткований прибуток попереднього звітного року становить 1777400,00 грн., у зв’язку з чим 88900,00 грн. (5% від оподатковуваного прибутку підприємства попереднього звітного періоду) було віднесено на валові витрати.

За таких обставин справи позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно підпункту 5.2.1. пункту 5.2 статті 5 Закону України ”Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Тобто, якщо у пунктах 5.3 - 5.7 згаданого Закону існують певні обмеження або є пряма заборона відносно включення до складу валових витрат, таке включення є неправомірним. У цих пунктах не вказано про неможливість віднесення до складу валових витрат вартості послуг по перевезенню (у тому числі таксі).

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України ”Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. За змістом цієї норми підставою для не включення до складу валових витрат є лише випадок повної відсутності розрахункових, платіжних та інших документів, обов’язок ведення яких передбачений правилами ведення податкового обліку.

На момент здійснення перевірки позивач надав документи, що підтверджують понесення витрат на послуги по перевезенню власних працівників. Копії цих документів по своїй суті та змісту відповідають вимогам Закону України ”Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Подібний висновок узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в ухвалі від 19.04.2006 року у справі № к-723/06.

У відповідності до підпункту 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону України ”Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми коштів або вартість товарів (робіт, послуг), добровільно перераховані (передані) протягом звітного року до Державного бюджету України або бюджетів місцевого самоврядування, до неприбуткових організацій, визначених у пункті 7.11 статті 7 цього Закону, суми коштів, що перераховані юридичним особам, у тому числі неприбутковим організаціям - засновникам постійно діючого третейського суду у розмірі, що перевищує два відсотки, але не більше п'яти відсотків оподатковуваного прибутку попереднього звітного року, за винятком внесків, передбачених підпунктом 5.6.2 пункту 5.6 цієї статті, та внесків, передбачених підпунктом 5.2.17 цього пункту.

Позивачем віднесено до складу валових витрат суму, що становить 5% від оподатковуваного прибутку підприємства попереднього звітного періоду, тобто у межах передбачених підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону України ”Про оподаткування прибутку підприємств”.

Таким чином, приймаючи податкове повідомлення-рішення № 278202231/0 від 26.10.2006 року, відповідач порушив приписи підпунктів 5.2.1 та 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону України ”Про оподаткування прибутку підприємств”, у зв’язку з чим згадане рішення відповідача слід визнати нечинним.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України ”Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У судовому засіданні встановлено, що перевезення працівників до місця роботи, що є віддаленим від міста та у вечірній час (до 24 години) є виробничою необхідністю, і, відповідно, понесені витрати є складовою виготовлення товарів, а відтак сплачені суми податку на додану вартість підлягають включенню до податкового кредиту.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення № 278203231/0 від 26.10.2006 року також слід визнати нечинним, оскільки воно суперечить підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України ”Про податок на додану вартість”.

Доводи відповідача не беруться до уваги судом з наступних підстав.

Позивачем представлені документи, що підтверджують використання пасажирських перевезень (договори, акти виконаних робіт, наказ № 231 від 01.07.2005 року тощо), про що відповідач сам вказав у акті перевірки від 13.10.2006 року (Т.1, а.с. 19).

Список працівників, яким надаються послуги по перевезенню до місця роботи та з місця роботи, перелік маршрутів по виконаних послугах ТОВ „Браво-Захід" та довідка від міського комунального підприємства ”Міський центр організації пасажирських перевезень” про відсутність поблизу місця роботи міських маршрутів громадського транспорту надані у судовому засіданні, їх достовірність відповідачем не заперечується. Крім того, в акті перевірки від 13.10.2006 року відповідачем не зазначено про те, що перераховані документи ним вимагалися, а позивач їх не представив.

Твердження відповідача стосовно того, що позивачем до податкового кредиту включенні суми податку на додану вартість за послуги, які не призначені для використання в господарській діяльності – перевезення працівників орендованим транспортом, які не пов'язані з господарською діяльністю та без відповідних документів, які засвідчують необхідність таких перевезень суперечать підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України ”Про податок на додану вартість” та спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачем надано документи, які засвідчують необхідність пасажирських перевезень.

Посилання відповідача на наказ ДПА України від 29.03.2003 року № 143 ”Про затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та порядку її складання” також не приймається судом, оскільки Закон України ”Про оподаткування прибутку підприємств” має вищу юридичну силу ніж підзаконний акт, а підпункт 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону України ”Про оподаткування прибутку підприємств” надав позивачу право віднести на валові витрати суми коштів, сплачені до бюджетів місцевого самоврядування, до неприбуткових організацій до 5% оподатковуваного прибутку попереднього звітного року.

Судові витрати повернути позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 71, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 167, пунктами 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернівці № 278202231/0 від 26.10.2006 року № 278203231/0 від 26.10.2006 року.

3.          Стягнути з державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”РОМА”, код 30208421, м. Чернівці, вул. Коломийська, 2-Ж – 3,40 грн. державного мита.

4.          Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-третьої, п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з дня складання у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

5. Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, встановлений цим кодексом, постанова набирає сили після закінчення цього строку.

У разі надання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова складена  у повному обсязі 08.06.2007 року.

Суддя                                                             А.А. Бутирський