ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
РІШЕННЯ

”27” березня 2007 року                                                          справа № 9/131/8/1/15

Позивач:   Товариство з обмеженою відповідальністю „Ніжин Тепло Мережі”,

,

вул. Глібова,1, м. Ніжин,  Чернігівська обл., 16600

Відповідач 1: Комунальне підприємство "Ніжинтеплоенерго”,

, вул. Глібова, 1, м.Ніжин, Чернігівська обл., 16600

Відповідач 2 : Дочірня компанія  „Газ України”, ,

вул.Урицького, 45, м. Київ, 03035

Предмет спору :  про визнання недійсним договору

Суддя  С.М.Івченко

Представники сторін:

Позивача: не  з’явився

Відповідача 1:  не з”явився

Відповідача 2 : Бічуков А.В.,довіреність №345/10 від 29.12.06р., уп.представник

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про визнання недійсним договору про перевід боргу №01-07-3806-14/03-4268 від 30.12.03 р. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір укладений з порушенням чинного законодавства і є мнимою угодою, тобто такою, яка укладена лише про людське око, без наміру створення юридичних наслідків.

Відповідач 1  письмового  відзиву  на  позов  не  надав, явки    представника  у  судове  засідання не  забезпечив, причин  поважності  неявки  представника   суду  не  надав.

Відповідач 2 у своїх   письмових відзивах на позовну заяву проти позовних вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позову „ТОВ „Ніжин Тепло Мережі” в зв”язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

За  клопотаннями  сторін   провадження  у  цій  справі   зупинялось  до  вирішення  пов’язаної  справи  №9/107  за позовом ТОВ”Ніжин Тепло Мережі” до Виконавчого комітету Ніжинської міськради про визнання договору оренди цілісного майнового комплексу від 24.12.03 р. недійсним, а після вирішення вказаної справи, провадження у справі було поновлено.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача 2 , суд встановив наступне :

01.01.2000 р. між Виробничим підприємством теплових мереж „Ніжинтеплокомуненерго” та ДК „ТД”Газ України” був укладений договір №3-Т.К. на постачання природного газу.

Борг    з  оплати  за  газ ,що  виник   з  невиконання  згаданого   вище  договору,   за  договором про   перевід  боргу від 21.10.02 р. №02/02-1548, укладеним  ДК „Газ України”НАК  „Нафтогаз України” як  правонаступником ДК „ТД”Газ України” , Ніжинським  підприємством  теплових  мереж „Ніжинтеплокомуненерго”  та  Комунальним  підприємством „Ніжинтплоенерго”,   було  переведено  на Комунальне  підприємство „Ніжинтплоенерго”, яке  зобов’язувалось погасити  борг до 01.07.03р..

30.12.03 р. ДК „Газ України” НАК  „Нафтогаз України” (відповідачем 2) , Комунальним  підприємством „Ніжинтплоенерго” (відповідачем1) та ТОВ  „НіжинТеплоМережі” (позивачем) укладено оспорюваний договір за № 01-07-3806-14/03-4268 про перевід боргу на ТОВ „Ніжин Тепло Мережі”, яке зобов”язувалося за умовами цього договору погасити заборгованість до 31.12.04 р. в сумі 1457358,20 грн.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, норми цього кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.04 р. Отже, при вирішенні даного спору, слід застосовувати ЦК Української РСР від 18.07.63 р., чинного на момент укладення угоди.

Так, відповідно до ст.58 ЦК Української РСР, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Тобто волевиявлення учасників угоди не відповідає їх дійсній волі і вони не бажають настання правових наслідків, які могли б виникнути внаслідок здійснення такої угоди. Мнима угода визнається судом недійсною, якщо сторони не вчиняли ніяких дій на здійснення мнимої угоди.

Як вбачається з оспорюваного договору, позивач добровільно взяв на себе зобов”язання перед кредитором (відповідачем 2) по сплаті заборгованості, в зв”язку з чим для нього настали відповідні наслідки по взятому на себе виконанню зобов”язанню. Крім того, позивачем було укладено договір №82/705 про організацію взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 22.05.06 р. №705, відповідно до п.2.6 якого позивач повинен був перерахувати грошові кошти в погашення заборгованості за природний газ. Вищевикладене свідчить не тільки про визнання зобов”язання за спірним договором, а і про вчинення фактичних дій на їх виконання. Наданий  відповідачем  2  акт  звірки  розрахунків з  позивачем(хоча  і  не  підписаний   позивачем),  свідчить  про  відсутність  заборгованості     позивача  перед   відповідачем 2.

Враховуючи викладене, посилання позивача на мнимість угоди є безпідставними і необґрунтованими, та такими,  що суперечать фактичним обставинам справи.

До того ж , відповідно до ст.201 ЦК Української РСР від 18.07.63 р., перевід боржником свого боргу на іншу особу допускається лише за згодою кредитора. Тобто, зазначений кодекс передбачає обов”язкову згоду кредитора на заміну боржника, що становить вирішальну її умову. В оспорюваному договорі ця умова дотримана.

Також відповідно до ст.202 вищезазначеного кодексу, перевід боргу, оснований на угоді, укладеній у письмовій формі, повинен бути вчинений в простій письмовій формі. Угода вважається такою, що вчинена у письмовій формі, якщо вона підписана сторонами. Оспорюваний договір укладений з дотриманням письмової форми

Отже, договір №01-07-3806-14/03-4268  про перевід боргу відповідає вимогам, що ставляться до такого виду договорів чинним законодавством.

Враховуючи вищенаведене, керуючись  ст. ст.58, 201,202 Цивільного  кодексу  Української РСР, ст.ст. 82-85  Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                                    С.М.Івченко

03.04.07