донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.05.2007 р.                                                                            справа №25/134пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
М'ясищева  А.М.

суддів
Алєєвої  І.В. , Шевкової  Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача –Іванов І.Б. –довіреність № 37/06юр від 10.01.2006р., Папуш В.А. –директор, паспорт ВА 868919  від 22.08.1997р., Шличкова Є.М. –довіреність № 88 від 11.05.2007р.

від відповідача 1 –Ляшко С.О., контракт № 1  від 01.12.94р.,  директор НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" м. Маріуполь, Турченко О.В. –довіреність № 1005-1 від 10.05.2007р.;

від відповідача 2 –не з’явився

від відповідача 3 –не з’явився

від третьої особи –не з’явився

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Управління міського майна Маріупольської міської ради м. Маріуполь та науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Градієнт ЛТД" м. Маріуполь

на рішення

господарського суду Донецької області

від 28.02.2007p.

по справі  № 25/134 пд (головуючий: Морщагіна Н.С., судді: Мєзєнцев Є.І., Плотніцький Б.Д.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Алтай" м. Маріуполь

до відповідача 1 - науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Градієнт ЛТД" м. Маріуполь

до відповідача 2 - Управління міського майна Маріупольської міської ради м.Маріуполь

до відповідача 3 - Маріупольської міської ради м. Маріуполь

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Маріупольське бюро технічної інвентаризації м. Маріуполь

про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу № 795 нежитлового приміщення № 139, розташованого в м. Маріуполі по вул. Февральській, б. 42, укладеного між Управлінням міського майна та НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" 02.09.2005р., в частині продажу НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" приміщень під літ 3, І, які є складовими частинами пожежного виходу; зобов'язання НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" передати вище перелічені приміщення в комунальну власність; зобов'язання Управління  міського майна Маріупольської міської ради прийняти вищевказані приміщення (літ. 3, І) в комунальну власність; зобов'язання Маріупольського БТІ внести зміни в реєстраційні документи; зобов'язання НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" демонтувати дві двері: першу - між приміщеннями літ. 3 та літ І, другу - між літ І та вулицею

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.02.2007p. по справі № 25/134пд (головуючий: Морщагіна Н.С., судді: Мєзєнцев Є.І., Плотніцький Б.Д.) позовні вимоги задоволено –визнано недійсним договір від 02.09.2005р. купівлі-продажу нежитлового приміщення літ. А/п, розташованого за адресою: м.Маріуполь, вул. Февральська, 42, укладеного між Управлінням комунального майна Маріупольської міської ради та Науково-виробничим  товариством з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” м. Маріуполь в частині передання у власність Науково-виробничому товариству з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” м.Маріуполь площадки до сходин площею 3,9 кв.м. (кім. №3) та сходин площею 6,6 кв.м. (кім. № 1) під літером 139, що є протипожежним евакуаційним входом та виходом до приміщення загального користування для товариства з обмеженою відповідальністю “Алтай” м. Маріуполь та для Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” м.Маріуполь.

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Алтай” до Маріупольської міської ради в частині визнання недійсним рішення Маріупольської міської ради від 09.06.2006р. № 1107 “Про затвердження переліку об’єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу Науково-виробничим товариством з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” м. Маріуполь площадки до сходин площею 3,9 кв.м. та сходин площею 6,6 кв.м. за адресою: м. Маріуполь, вул. Февральска, будинок 42 –припинено відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішення суду мотивоване тим, що рішенням господарського суду Донецької області по справі № 35/84пд від 18.03.2002р. договір оренди нежитлового приміщення від 24.11.1998р. № 540-0 в частині передачі в оренду НВ ТОВ “Градієнт-ЛТД” приміщень у вигляді площадки до сходин площею 3,9 м2 та сходин площею 6,6 м2 визнаний недійсним на майбутнє, оскільки зазначені приміщення є приміщеннями загального користування для ТОВ “Алтай” та НВ ТОВ “Градієнт-ЛТД” як протипожежні евакуаційні виходи.

Право на укладання договору купівлі-продажу від 02.09.2005р. № 795 для НВ ТОВ “Градієнт ЛТД”  випливає з умов договору оренди від 24.11.1998р. № 540-0.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 ГК України юридичні підстави для здійснення будь-яких правочинів, зокрема купівлі-продажу у відношенні спірних приміщень, відсутні, оскільки судом договір оренди в частині передання в оренду приміщень площадки до сходин та сходин визнаний недійсним, в тому числі і на майбутнє.

Крім того, рішенням суду від 20.01.2004р. по справі № 12/470в встановлено, що спірні приміщення є допоміжними приміщеннями загального користування для обох сторін ТОВ “Алтай” та НВ ТОВ “Градієнт ЛТД”, тому відповідно до рішення Конституційного суду України  від 02.03.2004р. № 4-рп/2004 по справі № 1-2/2004 приватизації не підлягають.

Договір купівлі-продажу № 795 від 02.09.2005р. в частині продажу спірних приміщень суперечить вимогам діючого законодавства, що в свою чергу, відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України тягне за собою визнання договору недійсним.

Продаж одному з  власників підвального приміщення по вул. Февральській, буд. 42 у м. Маріуполі спірних приміщень є порушенням прав позивача, оскільки ТОВ “Алтай” та НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” відповідно до належних їм на праві власності частин підвального приміщення по вул. Февральській, буд. 42, згідно п. 4.3 Рішення Конституційного суду України є рівноправними власниками допоміжних приміщень, тобто згідно ч. 3 ст. 4 Закону України “Про власність” їм забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За таких обставин, господарський суд визнав неправомірним посилання першого відповідача на те, що рішенням господарського суду позивачу надано право проходу по спірних приміщеннях, оскільки таке право фактично являє собою лише право користування, що є складовою частиною права власності.

У той же час позивач відносно спірних приміщень, має й інші, окрім користування, права, що випливають зі змісту права власності.

Твердження другого відповідача - Управління міського майна Маріупольської міської ради про те, що зміна форми власності не тягне за собою перешкод в користуванні майном, а також посилання на лист СДПЧ № 70 від 02.02.2007р., щодо відсутності потреби у наявності трьох евакуаційних виходів для ТОВ “Алтай”, судом не прийняте до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи.

Оскаржуючи рішення суду, НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” просить його скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що твердження позивача про відсутність у НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” права на першочерговий викуп приміщення є помилковим, оскільки це право витікає як з договору оренди, так і з переліку об’єктів приватизації, який затверджений місцевою програмою.

Посилання суду на заборону приватизації спірних приміщень згідно рішення КСУ від 02.03.2004р. № 4-рп/2004 є помилковим, оскільки воно стосується положень Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” і ніякої заборони не містить.

Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 16/451в від 17.09.2002р. позовні вимоги НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” до Управління міського майна Маріупольської міської ради  про визнання права користування нежитловим приміщенням по вул. Февральській, 42 в м. Маріуполі, а саме: коморою площею 3,9м2 та сходовою площадкою площею 6,6 м2, задоволені. Рішенням встановлено, що НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” не має можливості використовувати орендоване приміщення без зазначених приміщень, оскільки вони є  входом - виходом у орендований торговий зал.

ТОВ “Алтай” не довело суду, з яких підстав договір купівлі-продажу № 795 нежитлового приміщення  по вул. Февральській, 42 від 02.09.2005р. слід визнати нікчемним або на підставі якого закону встановлена його недійсність.

Рішення господарського суду Донецької області від 18.03.2002р. по справі № 35/84пд стосується лише договору оренди № 540в від 24.11.1998р. та не зачіпає будь-яких інших договорів стосовно спірних приміщень, в тому числі і договору купівлі-продажу № 795 від 02.09.2005р., який укладено у повній відповідності з нормами ЦК та ГК України.

Разом з тим, на підставі рішення господарського суду Донецької області від 20.01.2004р. по справі № 12/470в з урахуванням положень Закону України “Про пожежну безпеку та Правил пожежної безпеки, висновків будівельно-технічної експертизи № 5792/22 від 27.01.2005р. за ТОВ “Алтай” закріплено право користування пожежними виходами.

Зміна форми власності не тягне за собою припинення права користування у ТОВ “Алтай” пожежними виходами.

Позивач перекручує й зміст вимог щодо протипожежної безпеки, оскільки спірні приміщення є єдиним протипожежним виходом для НВ ТОВ “Градієнт ЛТД”, але не є таким для позивача, тому що знаходиться на великій відстані від іншого виходу з магазину позивача.

Крім того, ст.ст. 401-404 ЦК України надають ТОВ “Алтай” у необхідних випадках, як-то виникнення пожежі, безперешкодно користуватися спірними приміщеннями (пожежним виходом).

Також необґрунтованим є посилання позивача на ст. 228 ЦК України, оскільки питання незаконного заволодіння майном (у разі наявності такого факту) повинно вирішуватися лише компетентними правоохоронними органами та з ініціативи колишнього власника спірних приміщень, тобто Маріупольської міської ради. А інтереси позивача у даному випадку взагалі не зачіпаються.

Судом не дотримано вимог ст. 216 ЦК України, оскільки сторони не приведені у первісний стан, тобто не стягнуто з Управління міського майна Маріупольської міської ради на користь НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” вартість відібраних приміщень.

Управління міського майна Маріупольської міської ради м. Маріуполь, оскаржуючи рішення суду просить його скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішенням господарського суду Донецької області від 18.03.2002р. у справі № 35/84пд договір оренди № 540-0 від 24.11.1998р. нежитлового приміщення за адресою: м. Маріуполь, вул. Февральська, 42 загальною площею 41,7 м2, укладений між Управлінням міського майна та НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” визнано недійсним на майбутнє, як такий що не відповідає вимогам закону в частині передачі в оренду приміщень площадки до сходів загальною площею 3,9м2 та сходів загальною площею 6,6м2. Це рішення суду не стосується яких-небудь інших договорів, відносно спірних приміщень.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.09.2002р. у справі № 16/451в встановлено факт, що кладова 3,9м2 є виходом з орендованого приміщення на сходову площадку площею 6,6м2 та є виходом з приміщення торгового зала, площею 31,9м2. Самостійно НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” не має можливості користуватися торговим залом без зазначених приміщень –комори (3,9 м2) та сходовою площадкою (6,6м2).

Вказані приміщення (комора та сходова площадка) перебували у комунальній власності та не підпадали під категорію об’єктів, які не підлягають приватизації  відповідно до норм діючого законодавства, тому їх приватизація проведена у встановленому законом порядку і на виконання рішення Маріупольської міської ради від 09.06.2005р. № 1107 “Про затвердження переліку об’єктів міської комунальної власності, які підлягають приватизації в першому півріччі 2005р.”.

Прийняття вищевказаного рішення свідчить про здійснення органами місцевого самоврядування повноважень, передбачених діючим законодавством.

Відповідно  до ст. 4, п. 1 ст. 7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (мала приватизація)” місцева рада затверджує перелік об’єктів, які підлягають приватизації, а продавцями цих об’єктів є органи приватизації, створені місцевими радами.

Згідно рішення господарського суду Донецької області від 20.01.2004р. у справі № 12/470 спірні приміщення є експлуатаційними протипожежними виходами та порядок їх користування визначено відповідно до положень Закону України “Про пожежну безпеку” та Правил пожежної безпеки.

Зміна форми власності на спірні приміщення не тягне за собою  припинення права користування ТОВ “Алтай” чужим майном –евакуаційним протипожежним виходом, розташованим за адресою: вул. Февральська, 42 у випадку пожежі.

Представник Маріупольського БТІ у судовому засіданні пояснив, що після 1996р. комора використовувалася за призначенням, як спуск до торгового залу. Спірні приміщення є індивідуально визначеним майном, призначеним для конкретного приміщення магазину “Февральський”, який належить НВ ТОВ “Градієнт ЛТД”.

Листом СДПЧ від 02.02.2007р. № 70 роз’яснено, що для магазину ТОВ “Алтай” необхідно та достатньо двох евакуаційних виходів № 2 та № 3. Евакуаційний вихід № 1 не може бути евакуаційним виходом для магазину ТОВ “Алтай”.

ТОВ “Алтай” не є стороною у договорі купівлі-продажу № 795, тому його інтереси укладенням цієї угоди не порушені.

Позивач не довів, з посиланням на відповідне законодавство, яким чином порушені його інтереси.

Договір купівлі-продажу укладений відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, тому не може бути визнаний недійсним на підставі ст. 215 цього Кодексу.

Крім того, кошти отримані від реалізації спірного майна, є бюджетними та направлені на забезпечення міських, соціально-економічних програм. Зміна форми власності не впливає на право користування вказаними приміщеннями для НВ ТОВ “Градієнт ЛТД”, а призведе до повернення коштів з місцевого бюджету.

Господарський суд безпідставно припинив провадження у справі в частині  визнання частково недійсним рішення Маріупольської міської ради № 1007 та зобов’язання Маріупольського БТІ внести відповідні зміни до реєстраційних документів на підставі п.4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки позивач ніякої відмови від позову не заявляв.

Крім того, безпідставно послався на рішення Конституційного суду України, оскільки воно стосується положень Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” та ніякої заборони на приватизацію, відносно не житлових приміщень (як спірних), які знаходяться в окремій не житловій добудові, не містить.

ТОВ “Алтай” проти апеляційних скарг заперечує, оскільки вони не містять доводів, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також доводів, які свідчать про неповне дослідження матеріалів та фактичних обставин справи.

Право на укладення договору купівлі-продажу № 795 від 02.09.2005р. для НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” випливає з умов договору оренди № 540-0 від 24.11.1998р., який рішенням господарського суду Донецької області № 35/84пд від 18.03.2002р. визнаний на майбутнє недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 236 ЦК України у разі, якщо за недійсною угодою права та обов’язки передбачалися лише на майбутнє, можливість їх настання у майбутньому припиняється.

Відповідачем не надано доказів покращення об’єкту оренди за власні кошти, що надає йому право на викуп, як цього вимагає п. 51 Розділу ІХ Державної програми приватизації, затвердженої Законом України від 18.05.2000р. № 1723-ІІІ. Тому НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” взагалі не мало права на першочерговий викуп приміщень.

При розгляді справи № 16/451в не досліджувалося право власності на спірні приміщення. Встановлення юридичного факту, що сходова площадка є коморою, предметом спору не було і в цій частині рішення не приймалось.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.01.2004р. у справі № 12/470в встановлено, що сходова площадка площею 3,9м2 є протипожежним входом-виходом з підвального приміщення магазину “Алтай” та коморою не є. Крім того, суд зобов’язав НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” усунути перешкоди в користуванні ТОВ “Алтай” протипожежним входом-виходом шляхом демонтажу металевої двері, яка виступала запірною для так званої комори.

Підтвердженням вказаного факту є і лист начальника Маріупольського БТІ від 11.04.2005р. № 27, в якому прямо зазначено, що спірне приміщення є протипожежним входом-виходом, а сходова площадка не є коморою.

Як зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 31.11.2006р. у цій справі, судом першої та апеляційної інстанцій не прийняте до уваги рішення Конституційного суду України від 02.03.2004р. №4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 в тій частині, що допоміжні приміщення приватизації не підлягають.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила.

ТОВ “ Алтай” м. Маріуполь звернувся до господарського суду з позовом  про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу № 795 нежитлового приміщення № 139, розташованого в м. Маріуполі по вул. Февральській, б. 42, укладеного між Управлінням міського майна та НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" 02.09.2005р., в частині продажу НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" приміщень під літ 3, І, які є складовими частинами пожежного виходу; зобов'язання НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" передати вище перелічені приміщення в комунальну власність; зобов'язання Управління  міського майна Маріупольської міської ради прийняти вищевказані приміщення (літ. 3, І) в комунальну власність; зобов'язання Маріупольського БТІ внести зміни в реєстраційні документи; зобов'язання НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" демонтувати дві двері: першу - між приміщеннями літ. 3 та літ І, другу - між літ І та вулицею.

У ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги на підставі ст. 22 ГПК України.

Згідно  заяви № 204 від 16.02.2007р. про уточнення позовних вимог, в якій позивач визначив остаточно сформульованими позовні вимоги, він просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 795 нежитлового приміщення № 139, розташованого в м. Маріуполі по вул. Февральський, б. 42, укладеного між Управлінням міського майна та НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" 02.09.2005р., в частині продажу НВ ТОВ "Градієнт ЛТД" приміщень під літ 3, І та залишити без розгляду заяви ТОВ “Алтай” м. Маріуполь від 15.12.2006р. та 25.01.2007р. щодо вимоги про зобов’язання Маріупольського БТІ внести відповідні зміни до реєстраційних документів та виключити з числа відповідача Маріупольську міську раду.

Право на звернення з такими заявами встановлено ст.22 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради (орендодавець) та науково виробничим товариством з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” (орендар) 24.11.1998 року укладений договір на оренду нежитлового приміщення (будівлі), що знаходиться у комунальній власності міста.

Відповідно до умов зазначеного договору, на підставі патенту орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (будівлю), розташоване за адресою: вул. Февральська, 42, загальною площею 41,7 кв.м., що складається з кімнати площею 29,4 кв.м. (літ1), кімнати площею 1,8 кв. м. (літ2) та пожежного виходу (лит.3, літ.1).

Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 16/451в від 17.09.2002р. за НВ ТОВ “Градієнт-ЛТД” м. Маріуполь визнано право користування нежитловими приміщеннями по вул. Февральській, 42 в м. Маріуполь: коморою –площею 3,9м2, площадкою сходин площею 6,6 м2 та  встановлено, що комора 3,9 м2 є виходом з орендованого приміщення на сходову площадку площею 6,6 м2 та  є виходом з приміщення торгового зала площею 31,9м2. Самостійно НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” не має можливості користуватися торговим залом без зазначених приміщень –комори та сходової площадки.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 12/470в від 20.01.2004р. зобов’язано НВ ТОВ “Градієнт-ЛТД” м. Маріуполь в десятиденний строк усунути перешкоди ТОВ “Алтай” м. Маріуполь в користуванні приміщенням, що розташоване за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Февральська, 42, шляхом демонтажу металевої двері, яка встановлена між площадкою до сходів розміром 3,9м2 та сходами площею 6,6 м2.

Судом встановлено, що приміщення розміром 3,9м2 є площадкою до сходин, а не коморою, що відображено в технічному паспорті будівлі.

З матеріалів справи вбачається,  що рішенням Маріупольської міської ради № 1107 від 09.06.2005р. затверджено перелік об’єктів міської комунальної власності, які підлягають приватизації шляхом викупу у другому півріччі 2005 року, до якого, зокрема увійшло нежитлове приміщення в м. Маріуполі по вул. Февральській 42, орендарем якого виступало НВ ТОВ “Градієнт-ЛТД” м.Маріуполь.

Відповідно до п.30 ст.26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлений спосіб приватизації –викуп.

Згідно до ст.10 Закону України  “Про приватизацію невеликих підприємств (малу приватизацію)” відбулася публікація оголошення про продаж майна в засобах масової інформації.

На підставі зазначеного рішення 02.09.2005р. між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради (продавець) та НВ ТОВ “Градієнт ЛТД” (покупець) укладено договір № 795 купівлі-продажу вбудованого нежитлового приміщення літ. А/п прим.139 кімн.1,2,3,1, загальною площею 41,7м.кв. в цілому, розташоване за адресою м. Маріуполь, вул. Февральська, 42 на земельній ділянці Маріупольської міської ради. За актом від 07.09.2005р. вищевказане  майно  управлінням міського майна передано покупцю НВ ТОВ “Градієнт ЛТД”.

Частиною 3 статті Закону України “Про приватизацію невеликих підприємств (малу приватизацію)” встановлено, що не можуть бути об’єктами малої  приватизації будівлі (споруди, приміщення) або їх окремі частини, які становлять національну, культурну  та історичну цінність і перебувають під охороною держави.

Тому господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що спірні об’єкти є об’єктами комунальної власності, не підпадають під категорію тих, які не можуть бути приватизовані, а тому приватизація нежитлового приміщення проведена в установленому законом порядку і на виконання рішення Маріупольської міської ради від 09.06.2005р. № 1107 “Про затвердження переліку об’єктів міської комунальної власності, які підлягають приватизації в першому півріччі 2005р.”.

Факт порушення вимог ст.11 Закону України “Про приватизацію невеликих підприємств (малу приватизацію)” матеріалами справи не підтверджений.

Оспорюючи договір купівлі–продажу від 02.09.2005р. нежитлового приміщення позивач посилається на те, що рішенням господарського суду Донецької області по справі № 35/84пд від  18.03.2002р. договір оренди нежитлового приміщення № 540-0  від 24.11.1998р. в частині передачі в оренду НВ ТОВ “Градієнт-ЛТД” приміщень у вигляді площадки до сходин площею 3,9м2 та сходин площею 6,6м2 визнаний недійсним на майбутнє, оскільки зазначені приміщення є приміщеннями загального користування для ТОВ “Алтай” та НВ ТОВ “Градієнт-ЛТД” як протипожежні евакуаційні виходи. Проте, згідно приписів чинного законодавства визнання лише частини договору оренди нежитлового приміщення № 540-0  від 24.11.1998р. та враховуючи ту обставину, що рішенням  господарського суду Донецької області по справі № 16/451в від 17.09.2002р. за НВ ТОВ “Градієнт-ЛТД” м. Маріуполь визнано право користування нежитловими приміщеннями по вул. Февральській, 42, тому цей факт не обумовлює неможливість участі відповідача  в приватизації комунального майна  шляхом  його викупу.

Посилання позивача на те, що продаж підвального приміщення по вул. Февральській, 42 у м. Маріуполі порушує вимоги ст. 5 Закону України “Про пожежну безпеку” та права  позивача, оскільки ТОВ “Алтай” має рівне право на користування пожежним виходом з приміщення, не може бути прийнятий до уваги з огляду на наступне.

З висновку будівельно-технічної експертизи № 5792/22 від 2005р. за справою № 10/123в з приміщення підвалу, що знаходиться у власності ТОВ “ Алтай” є три евакуаційних виходи.

Листом № 70 від 02.02.2007р. начальник СГПЧ-24 пояснив, що еваковихід № 1 не може бути евакуаційним виходом для підвального приміщення магазину “Алтай”. Для магазину “Алтай” достатньо два евакуаційних виходи: № 2 та № 3, в якості іншого евакуаційного виходу для магазину “Февральский” можливо використання як еваковиходу №2 так і еваковиходу №3.

Згідно рішення господарського суду Донецької області від 20.01.2004р. у справі № 12/470 спірні приміщення є експлуатаційними протипожежними виходами та порядок їх користування ТОВ “Алтай”  визначено відповідно до положень Закону України “Про пожежну безпеку” та Правил пожежної безпеки.

Тому зміна форми власності на спірні приміщення не тягне за собою  припинення права користування ТОВ “Алтай” чужим майном –евакуаційним протипожежним виходом, розташованим за адресою: вул. Февральська, 42 у випадку пожежі.

Разом з тим, Рішенням Конституційного суду України  від 02.03.2004р. № 4-рп/2004 по справі №1-2/2004, на яке посилався господарський суд при винесенні рішення,  дано офіційне тлумачення п.2 ст. 10 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” і воно стосується права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків. Тому суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку про те, що спірні вбудовані  нежитлові  приміщення приватизації не підлягають.

Статтею 84 ГПК України встановлено, що резолютивна частина рішення має містити висновок  про задоволення позову або про відмову у позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, в рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них.

Позивачем заявлені вимоги щодо визнання недійсним рішення Маріупольської міської ради від 09.06.2006 р. № 1107, до Управління міського майна Маріупольської міської ради про зобов’язання передати приміщення за літ.3,1 до комунальної власності, про зобов’язання Науково-виробничого  товариства з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” м. Маріуполь про демонтаж двох дверей, які в порушення вимог ст.84 ГПК України не розглянуті господарським судом.

Відповідно до п.4 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі у разі відмови позивача від позову і відмову прийнято господарським судом.

Оскільки позивачем остаточно сформовані позовні вимоги у заяві № 204 від 16.02.2007р., в якій позивач фактично відмовився в цій частині позову від  вищенаведених позовних вимог, що прийняті господарським судом, тому провадження у справі в цій частині позову підлягає припиненню, а рішення у справі  з огляду на вищенаведене –скасуванню.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що рішення суду не  відповідає матеріалам справи, вимогам чинного законодавства та  підлягає скасуванню.

Керуючись ст.35, п.4 ст. 80, ч.1 п. 2 ст. 103,  ч.1 п.4 ст.104, ст. 105  ГПК України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 28.02.2007р. по справі № 25/134пд скасувати.

В позові товариству з обмеженою відповідальністю “Алтай” м. Маріуполь до  Науково - виробничого  товариства з обмеженою відповідальністю “Градієнт” ЛТД” м. Маріуполь  про визнання  недійсним договору від 02.09.2005р. купівлі-продажу нежитлового приміщення літ. А/п, розташованого за адресою: м.Маріуполь, вул. Февральська, 42, укладеного між Управлінням комунального майна Маріупольської міської ради та Науково-виробничим  товариством з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” м. Маріуполь в частині передання у власність Науково-виробничому товариству з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” м.Маріуполь площадки до сходин площею 3,9 кв. м. (кім. №3) та сходин площею 6,6 кв. м. (кім. № 1) під літером 139, що є протипожежним евакуаційним входом та виходом до приміщення загального користування для товариства з обмеженою відповідальністю “Алтай” м. Маріуполь та для Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” м.Маріуполь відмовити.

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Алтай” м.Маріуполь в частині  визнання недійсним рішення Маріупольської міської ради № 1107  від 09.06.2006р., до Управління міського майна Маріупольської міської ради про зобов’язання передати приміщення за літ.3,1 до комунальної власності, про зобов’язання Науково-виробничого  товариства з обмеженою відповідальністю “Градієнт ЛТД” м. Маріуполь про демонтаж двох дверей - припинити.

Головуючий          А.М.  М'ясищев

Судді:          І.В.  Алєєва

Т.А.  Шевкова

Надруковано:

1.позивачу

2.,3,4 відповідачам

5.  третій особі

6. у справу

7. апеляційному суду

8. господарському суду