СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті позовної
заяви

23 травня 2007 р.
Справа № 14/6-07/02-2

Суддя господарського суду
Залімський І.Г.  , розглянувши
матеріали справи

за позовом:
Прокурора м . Вінниці в інтересах держави - в особі Вінницької міської Ради, м.
Вінниця

до:Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Вінниця

третя особа на стороні позивача:
Вінницьке міське управління земельних ресурсів, м Вінниця

про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла
позовна заява  №08/2-07 від 10.05.07
прокурора м. Вінниці в інтересах держави
- Вінницької міської ради до приватного підприємця ОСОБА_1 про
звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її в первинний
стан.

Розглянувши дану заяву суд
дійшов висновку, що в прийнятті позовної заяви слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ГПК
України,    господарським судам
підвідомчі:    1) справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів,
у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав,   2) справи про банкрутство;  3) справи за заявами органів Антимонопольного
комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами
до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах
між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Разом з тим, на  спори  за
зверненням  суб'єкта владних
повноважень  у випадках встановлених
законом, відповідно до п.4  ч.1 ст.
17 Кодексу адміністративного судочинства України, поширюється   компетенція адміністративних судів.

Згідно ж п.1 ч.1 ст. 18 КАС
України, адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи
посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа
органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним
адміністративним судам, підсудні
місцевим загальним судам як адміністративним.

Отже, на даний спір поширюється
компетенція адміністративних судів і він має розглядатися в порядку
адміністративного судочинства відповідним адміністративним судом.

Крім того, при зверненні до
господарського суду прокурором  не  дотримано вимог ст. 29 Господарського  процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч.3 ст.2 ГПК
України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави,
в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів
держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно п. 2 резолютивної частини
Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. № 3-рп/99 під поняттям
“орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних
відносинах” потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, який
фактично є позивачем у справі та стороною в процесі.

Прокурором в якості позивача
зазначено Вінницьку міську ради, яка не є органом державної виконавчої влади у
спірних правовідносинах.

Крім того, відповідно до п. 1
резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. №
3-рп/99 прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в
інтересах  держави, а не в інтересах  підприємств, установ і організацій
незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Разом з тим, відповідно до ст. 140 Конституції України, місцеве
самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно
вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого
самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно ст. 143 Конституції України,
територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними
органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній  власності. Органам місцевого самоврядування
можуть надаватися  законом окремі
повноваження органів  виконавчої  влади.

Відповідно до ст. ст. 5, 11, 29 Закону
України “Про місцеве самоврядування”, міська
рада  відноситься  до системи місцевого самоврядування,
виконавчим органом якої є її виконавчий комітет, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи, до відання яких належать:

а) власні (самоврядні) повноваження:

1) управління в межах, визначених
радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних
громад.

Відповідно до статті 1 Указу
Президента України від 24.07.1995 № 640/95 “Про обласні, Київську та
Севастопольську міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні
адміністрації” утворено обласні, Київську та Севастопольську міські, районні,
районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації. Державні
адміністрації є місцевими органами державної виконавчої влади.

Таким чином, поняття "міська
рада, або її виконавчий орган" не є тотожним поняттю "орган місцевого
самоврядування, якому законом надано повноваженнями органу виконавчої
влади", що побічно підтверджується також Рішенням Конституційного Суду
України у справі N 1-45/2003 від 25 грудня 2003 року N 21-рп/2003.

Враховуючи вищевикладене та беручи
до уваги те, що управління комунальною власністю відноситься до компетенції
місцевого самоврядування, Вінницька міська рада у спірних правовідносинах не
здійснює повноваження органу державної виконавчої влади, у зв'язку з чим  прокурором невірно визначено орган,
уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Подібні правові позиції висловлені
також у Постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2005 р. у справі №
33/120-04. З вказаної постанови також випливає обов'язок суду перевіряти
викладені вище підстави пред'явлення позову прокурором та не допускати
безпідставного порушення провадження у таких справах.

Крім того, відповідно           до ст.54 ГПК України позовна заява
повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення
доказів, що підтверджують позов, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи
оспорюються, законодавство, на підставі якого подається позов.

Проте, в порушення  вказаних норм в позовній заяві  не вказано та не надано доказів, які б
підтверджували  викладені в заяві
обставини. Так,  прокурор зазначає про
самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки, та , водночас надає  до позовних матеріалів додаток  до договору від 01.01.04, відповідно до
якого  відповідачу надано в  користування
земельну площу    на
території  79,46 кв.м, про  звільнення якої ставиться вимога.

Крім того, прокурором не надано
доказів на підтвердження  за   відповідачем
юридичного статусу фізичної особи - підприємця.

До того ж, відповідно до  п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної
заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві
позовної заяви і доданих до неї матеріалів.

До матеріалів даної позовної
заяви,  як доказ надсилання відповідачеві
копії позовної заяви додано  фінансовий
чек від 13.05.07. Проте, із зазначеного фінансового чеку не можливо встановити
яка саме позовна заява направлялась та не надано доказів направлення
відповідачу копій доданих до позовної заяви
документів.

В свою чергу, належним доказом
направлення саме копії позовної заяви відповідачу, є бланк опису вкладення,
який згідно ч.2 п.78 Правил надання послуг поштового зв'язку заповнюється
відправником у двох примірниках. Працівник об'єкта поштового зв'язку перевіряє
відповідність вкладення опису, розписується на обох його примірниках і
проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається
відправникові, другий вкладається до поштового відправлення.

Дані вимоги прокурором  не було дотримано і опису вкладення до
матеріалів справи не надано.

Керуючись п. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У
прийнятті позовної заяви  №08/2-07  від 10.05.07
відмовити.

Позовні
матеріали   повернути  прокурору.

Суддя
Залімський І.Г.