ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

16.05.07р.

Справа № А36/233-07

За позовом  Прокурора Бабушкінського району  м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі  Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська, м.Дніпропетровськ

до  Колективного підприємства «Дніпропетровський виробничий комбінат», м.Дніпропетровськ

про стягнення 12779грн.08коп.

Суддя:  Кожан М.П.

Секретар судового засідання Гриценко О.І.

ПРЕДСТАВНИКИ:

У судовому засіданні приймав участь представник прокуратури Дзюба В.В., посвідчення №57 від 18.05.05р.

Від позивача: Багуж С.В., довіреність №1889/01-42 від 10.05.2007р

Від відповідача: Кривенко С.А., довіреність б/н від 01.01.2007р.

Присутні: Городецька Г.Й., паспорт АМ051120 від 25.10.2000р.

Новохатько А.В., паспорт АЕ393997 від 13ю.08.1996р.

СУТЬ СПОРУ:

Справа розглядається на підставі ч.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України

Прокурор звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська  заборгованість у розмірі 12779грн.08коп.

Відповідач проти задовлення позову заперечує, посилаючись на те, що прокурором не надано суду доказів наявності заборгованості відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін і прокурора, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Основними завданнями Пенсійного Фонду України є участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері пенсійного  забезпечення  та соціального  страхування,  а також  забезпечення  та акумулювання  коштів, призначених  для пенсійного забезпечення.

Відповідно до положень Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV від 09.07.2003р. (надалі –Закон) на КП «Дніпропетровський виробничий комбінат»покладено обов’язок по нарахуванню, обчисленню і сплаті в установлені строки та в повному обсязі страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Так, відповідно до ст. ст. 14, 15 Закону підприємства, установи і організації,  створені відповідно до законодавства  України,  незалежно  від  форми   власності, виду діяльності та  господарювання –роботодавці є платниками страхових внесків.

Відповідно до ст. 19 Закону страхові внески до солідарної системи нараховуються     для роботодавця - на суми фактичних витрат  на  оплату  праці (грошового  забезпечення)  працівників.

Відповідно до ч.6 ст. 20 Закону страхувальники  зобов'язані  сплачувати  страхові  внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для відповідача відповідно до Закону є  календарний місяць.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки,  визначені  статтею  20  цього Закону вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і  стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій (ч.2 ст. 106 Закону).

Ухвалами суду 16.03.07р., 12.04.2007р., 24.04.2007р. було витребувано  у позивача копії документів якими у встановленому законом порядку  визначено зобов’язання  відповідача  по страховим внескам  до фонду  у сумі 12779,08грн., яку просить стягнути прокурор, розгорнутий  та обґрунтований  розрахунок суми позову.

Позивачем у судовому засіданні 16.05.2007р. надано суду копії Розрахунків суми страхових внесків  на загальнообов’язкове пенсійне страхування, що підлягають сплаті за наступні періоди: вересень, серпень, липень, червень, травень, квітень,  березень, січень, лютий 2006 року.

Інших документів позивачем і прокурором не надано.

Щодо копії довідки-розрахунку, що наданий прокурором згідно листа  від 24.04.2007р. слід зазначити, що вказано довідка-розрахунок ніким не підписана, отже не може бути прийнята судом у якості документу, та відповідно у якості належного доказу.

Крім того, позовна заява не містить відомостей щодо періоду  виникнення заборгованості та посилання на відповідні розрахунки суми страхових внесків на загальнообов’язкове пенсійне страхування, що підлягають сплаті. Отже, суд не може визначитись із періодом виникнення заборгованості.

Щодо наданих позивачем копій Розрахунків суми страхових внесків на загальнообов’язкове пенсійне страхування, що підлягають сплаті за наступні періоди: вересень, серпень, липень, червень, травень, квітень,  березень, січень, лютий 2006 року сілд зазначити, що вини не можуть бути прийняті судом у якості належних доказів наявності заборгованості, оскільки вони оформлені із порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України Докази,  одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути  підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися  ніякими іншими  засобами  доказування,  крім  випадків,  коли  щодо  таких обставин не виникає спору.

Так, у розрахунку суми страхових внесків  на загальнообов’язкове пенсійне страхування за вересень, серпень, червень 2006р. на місті підпису директора зазначено прізвище «Городецкая»та підпис. Проте, як пояснила головний бухгалтер Новохатько А.В., вказана особа не була директором. Розрахунок за  травень, квітень, лютий 2006 року взагалі не містять прізвищ осіб, що їх підписали. Розрахунок за січень 2006р. взагалі не містить підписів керівника та бухгалтера.

Крім того, оскільки прокурором не визначено період виникнення заборгованості, що просить стягнути за позовною заявою, що розглядається, неможливо встановити чи  можуть надані копії розрахунків підтверджувати наявність заборгованості саме за ті звітні періоди, за які просить стягнути прокурор суму заборгованості.

Таким чином, заборгованість відповідача 12779грн.08коп. не підтверджується матеріалами справи.

З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу в розмірі 12779грн.08коп. не підлягають задоволенню.

Керуючись Законом України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV від 09.07.2003р., ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 Розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили у відповідності до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                           М.П.Кожан