СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.02.07
Справа №  20/30/07

Суддя

За позовом Закритого
акціонерного товариства “Торговий центр”, Запорізька область, м. Мелітополь

до Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, Запорізька область, м.
Мелітополь

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -
гр.ОСОБА_2, Запорізька область, м.Мелітополь

про стягнення суми 2077,03 грн.

Суддя
Гандюкова Л.П.

За участю представників:

Від позивача -
Вєтрова М.В. (довіреність №08  від 15.01.2007р.);

Від відповідача  -
ОСОБА_1 (приватний підприємець);

Від третьої особи -не з'явився;

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з
Приватного підприємця ОСОБА_1 суми 2077,03 грн. спричинених збитків.

Ухвалою господарського суду від
27.12.2006р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі №
20/30/07,  судове засідання  призначено на 23.01.2007р. Ухвалою суду від
23.01.2007р. в порядку ст.27 ГПК України до участі у справі №20/30/07 залучено
третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача -гр.ОСОБА_2, цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на
05.02.2007р.

05.02.2007р. справу розглянуто, за згодою сторін оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги,
викладені в позовній заяві, які мотивовані, зокрема, наступним. 01.02.2002р.
між позивачем та відповідачем укладений договір суборенди нерухомого майна
НОМЕР_1, відповідно до умов якого відповідачу передано в суборенду площу 40,5
кв.м в будівлі ЦУМу за адресою: АДРЕСА_1.
Угодою про зміну і доповнення від 26.06.2003р. строк дії договору
продовжений  до 31.12.2003р. Договір
припинений у зв'язку з закінченням строку його дії 31.12.2003р. на підставі п.
9.7 договору суборенди та ч.2 ст.26 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна”. Орендована площа звільнена відповідачем лише 29.02.2004р.,
що підтверджується актом від 29.02.2004р. До цього часу відповідач безпідставно
займав торгову площу, здійснював оплату за користування площею та комунальними
послугами у повному обсязі, за експлуатаційні послуги здійснював лише часткову
оплату. Неправомірними діями відповідача позивачу були спричинені збитки,
оскільки позивач не отримував той прибуток, який би міг отримати здаючи цю
площу в суборенду іншим суборендаторам. На підставі ч.1, п.3 ч.2 ст.16, ч.1
ст.316, ст.526, 623 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України, ч.2 ст.48 Закону
України “Про власність”,  ст.2, ч.2
ст.26, ст.27, ч.ч.1, 2 ст. 28 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна” просить позов задовольнити, стягнути  з відповідача суму 2077,03 грн. спричинених
збитків, які визначає  як упущену
вигоду.

Відповідач проти задоволення позову
заперечив, мотивуючи наступним.  Частиною
торгової площі відповідач користувався на підставі договору суборенди від
01.02.2002р., акту прийому-передачі та додаткової угоди від 15.01.2004р. Строк
дії договору був встановлений на невизначений термін. З моменту підписання
угоди від 15.01.2004р. повідомлення про розірвання договору суборенди, як то
встановлено ч.2 ст.763  ЦК України,
відповідач не отримував.  Торгова площа
звільнена 29.02.2004р., до цього часу відповідач займав її законно. У
січні-лютому 2004р. часткова оплата експлуатаційних послуг, як стверджує
позивач, здійснювалася у відповідності з займаною площею та у еквіваленті до
платежів у 2003 році, оскільки  пред'явлені   позивачем рахунки у декілька разів
перевищували суму, обумовлену останньою угодою. Надати обґрунтування такому
підвищенню ціни на експлуатаційні послуги адміністрація ЗАТ “Торговий центр”
відмовилася. Твердження позивача про спричинені йому неправомірними діями  відповідача у січні-лютому 2004р. збитки  у розмірі 2077,03 грн. необґрунтовані,
оскільки на той час відповідач та позивач знаходилися у договірних відносинах,
відповідач займав відведену йому площу, а саме 22 м2, що
підтверджується актом перевірки комісії міськвиконкому при проведені рейду
29.01.2004р. Сплачувати необґрунтовану суму, яка не закріплена договором,
відповідач відмовився.  Просить у позові
відмовити.

Третя особа у судове засідання не
з'явилася,  письмові пояснення по суті
спору не надала. Про місце та час судового засідання повідомлена належним
чином.

Суд визнав можливим у порядку ст.75
ГПК України розглянути справу за відсутності третьої особи за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2002р. між АТ ЗТ “Торговий
центр” (орендар, позивач) та ПП ОСОБА_1 (суборендар, відповідач) був укладений
договір суборенди НОМЕР_1, відповідно до якого орендар передає, а суборендар
приймає у строкове платне володіння та користування частину площі, всього 40,5
м2, АДРЕСА_1, що перебуває у комунальній власності Мелітопольської
міської ради, для продажу живих та штучних квітів (пункт 1.1.договору).

У подальшому до договору суборенди
укладались додаткові угоди, зокрема,
щодо продовження терміну дії договору.

Зазначене майно знаходилося у
володінні  та користуванні орендаря  відповідно до договору оренди № 181 від
23.04.2003р. між орендарем і Мелітопольською міською Радою (орендодавець),
пунктом 6.6 якого передбачено право орендаря за згодою орендодавця передавати
третім особам належні йому права оренди та інші права (повністю або частково),
які випливають з цього договору. Така згода була надана орендарю листом №06/484
від 20.06.2003р.

Розділом 3 договору суборенди з
подальшими змінами та доповненнями
встановлена суборендна плата та порядок розрахунків. Відповідно до п.п.
3.1, 3.3  договору зі змінами, внесеними
додатковою угодою від 01.02.2002р.,
суборендна плата становить 45,48 грн. за перший місяць суборенди,
перераховується суборендарем орендарю не пізніше 15 числа поточного місяця із
урахуванням щомісячного індексу інфляції. Суборендар сплачує орендарю витрати
за фізичний знос основних фондів і малоцінного інвентарю за встановлених норм
зносу (амортизації), комунальні та експлуатаційні послуги та витрати відповідно
щомісячного розрахунку, не пізніше 15 числа поточного місяця (а.с.26).

Угодою від 15.01.2004р. про
доповнення договору суборенди НОМЕР_1 від 01.02.2004р., яка є невід'ємною
частиною договору, внесено зміни до п.п.1.1, 3.1  та викладено їх в такій редакції: п.п.
1.1.  -Орендар передає, суборендар
приймає в строкове платне володіння та користування частину площі у розмірі 22
м2 АДРЕСА_1, що перебуває у комунальній власності Мелітопольської
міської Ради,  п.п. 3.1. -суборенда плата
становить 57,22 грн. за січень місяць 2004р. і перераховується Суборендарем
орендарю з урахуванням індексу інфляції.

29.02.2004р. комісією  у складі працівників ЗАТ “Торговий центр”
складено акт про те, що 29.02.2004р. ПП ОСОБА_1 звільнила торгову площу 40,5
кв.м. в приміщені АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 29.03.2004р. у справі №15/121, яке набрало законної
сили, задоволено позов ЗАТ “Торговий центр”, зобов'язано суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні майном
шляхом звільнення на користь ЗАТ “Торговий центр” приміщення в будівлі
АДРЕСА_1, площею 40,5 кв.м.

Проаналізувавши норми чинного
законодавства, оцінивши докази, пояснення представників сторін, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають задоволенню на наступних підставах.

Статтями 15,16 Цивільного
кодексу  України передбачено право кожної
особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового
права та інтересу у спосіб, що встановлений договором або законом. Відповідно
до ст.20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ст. 4 ЦК УРСР, який був
чинний на момент виникнення правовідносин сторін, ст.11 ЦК України, який чинний
на момент розгляду спору, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Однією із підстав виникнення зобов'язання є договір (угода) та інші
правочини.  Статтями 151 ЦК УРСР, 509 ЦК
України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Також
зазначено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності,
розумності та справедливості.

Предметом позову є вимоги про
стягнення збитків з відповідача, які складаються із суми неодержаних
доходів  (упущена вигода) - за
експлуатаційні послуги.

Позивач стверджує, що дія договору
суборенди НОМЕР_1 від 01.02.2002р. припинена 31.12.2003р. Однак, відповідач
продовжував неправомірно займати площу без правових підстав, орендована площа
звільнена відповідачем за актом лише 29.02.2004р. Займаючи незаконно торгову
площу, відповідач у повному обсязі здійснював оплату за користування площею та
комунальні послуги, за експлуатаційні послуги оплату здійснював лише частково.
Несплачена сума по експлуатаційним послугам складає 2077,03 грн., які позивач
просить стягнути з відповідача як збитки (упущену вигоду), оскільки позивач міг
би обґрунтовано розраховувати на отримання прибутку в повному обсязі шляхом
передачі площі в суборенду іншим суборендаторам.

У своєму поясненні позивач
зазначив, що розрахунок суборендної плати, а також комунальних і
експлуатаційних послуг проводився виходячи з фактично займаної відповідачем
площі: в період 02.02.2002р. - 01.12.2003р. -за 40,5 м.кв., 01.01.2004р. -
13.01.2004р. -за 26,2 м.кв., 14.01.2004р. - 29.02.2004р. -за 22 м.кв. Частина
площі, яка була передана в суборенду і звільнена відповідачем в січні 2004р.,
позивачеві за актом приймання-передачі в порядку, встановленому п.4.4. договору
суборенди від 01.02.2002р., ст.785 ЦК України, відповідачем не поверталась.
Тому після повного звільнення відповідачем приміщення представниками позивача
був складений акт від 29.02.2004р. про фактичне звільнення орендованої площі
40,5 м.кв. Не зважаючи на те, що частина площі, яка була звільнена відповідачем
в січні 2004р. позивачеві не була повернута, розрахунки експлуатаційних послуг
за січень та лютий 2004р. формувалися, виходячи із розміру фактично зайнятої
відповідачем площі.

Вирішуючи спір, суд враховує
наступне. Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.03.2004р. у
справі №15/121, яке набрало законної сили,
зобов'язано суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 усунути
перешкоди в користуванні майном шляхом звільнення на користь ЗАТ “Торговий
центр” приміщення в будівлі АДРЕСА_1, площею 40,5 кв.м.  Судом встановлено, що строк дії договору
суборенди 31.12.2003р.  закінчився.  05.12.2003р. листом за вих. №669 позивач  повідомив
відповідача про припинення з 01.01.2004р. дії договору суборенди.
Зазначений лист відповідачем отримано 05.12.2003р., про що свідчить підпис
відповідача.

Відповідно до ст.35 Господарського
процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду
під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони.

Предметом спору є стягнення
збитків, які визначені позивачем як упущена вигода. Згідно з ст.22  ЦК України яка встановлює відшкодування
збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено
(упущена вигода).

Тобто, законодавець розділяє збитки
на дві категорії -реальні збитки та упущена вигода, які відрізняються між собою
за своїм правовим змістом, і, відповідно, предметом доказування.

Порядок відшкодування збитків
встановлений також главою 25 Господарського кодексу України. Так, відповідно до
ст. 224 цього Кодексу учасник господарських відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,
повинен відшкодувати завдані цим  збитки
суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під  збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею
доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання
або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Із змісту цих норм, а також
ст.ст.610,611 ЦК України слідує, що відшкодування збитків є одним із правових
наслідків порушення зобов'язання, мірою відповідальності. Порушенням
зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених
змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Умови відшкодування збитків
передбачені статтею 226 ГК України,  із
якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське
правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

Притягнення до відповідальності
можливо лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює
склад  правопорушення, який є підставою  правової
відповідальності. Склад правопорушення, визначений законом для настання
відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи:
суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник,
об'єктом -правовідношення по зобов'язаннях; об'єктивною стороною -наявність
збитків у майновій сфері кредитора, противоправна  поведінка у вигляді невиконання або
неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між
противоправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону  правопорушення складає вина.

Відсутність хоча б одного із вище
перелічених елементів, утворюючих склад
правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання взятих на себе зобов'язань. Оскільки, в даному випадку,
його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

На кредитора покладений обов'язок
доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого
причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками і їх
розмір, на боржника -відсутність вини (ст.ст.614,623 ЦК України).

Зокрема, відповідно до ст.623 ЦК
України, на яку посилається позивач, боржник,
який  порушив  зобов'язання,
має  відшкодувати кредиторові
завдані цим збитки. Розмір
збитків,  завданих   порушенням
зобов'язання, доказується
кредитором. При   визначенні  неодержаних
доходів  (упущеної  вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на обгрунтування своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач зазначає, що договір
суборенди припинився 31.12.2003р. і відповідач в період січень-лютий 2004р.
безпідставно користувався площею. Факт користування майном у зазначений період
відповідачем не спростовано, позивач визнає, що за вказаний період відповідач
сплачував встановлену орендну плату та комунальні послуги, експлуатаційні
послуги  -частково, оскільки  був не згодний з їх збільшеним розміром.
Зазначений факт підтверджується прибутковими касовими, меморіальними ордерами
(а.с.93-95).

Позивач визначив предметом позову
стягнення збитків як упущеної вигоди.

Стаття 22 ЦК України визначає упущену вигоду,
як дохід, який суб'єкт підприємницької діяльності міг би реально одержати, але
не одержав внаслідок обставин, які від нього не залежать. Виходячи з цього,
розмір доходу повинен доводитися доказами, які містять точні та реальні
відомості про можливість отримання позивачем доходу в сумі  2077,03 грн. від передачі майна в суборенду у
період з 15.01.2004р. по 29.02.2004р.

Проте, позивач не надав жодного
доказу, який би свідчив про дійсний намір здати вказане вище майно у суборенду
іншим особам,  доказів здійснення в
установленому законом порядку пропозицій третім особам укласти договори оренди
майна.

Позивачем надані звернення ПП
ОСОБА_3 НОМЕР_2 та ПП “Гард” №248/-19-4/124 від 10.12.2003р. про надання в
суборенду торгових площ, розташованих за адресою:АДРЕСА_1, проте в судовому
засіданні  відповідач надав угоду від
15.01.2004р. на спірну площу, яка
укладена позивачем саме з відповідачем. У судовому засіданні позивач
укладення цієї угоди фактично не заперечив.
Крім того, із зазначених листів НОМЕР_2 та №248/-19-4/124   не вбачається, що вказані особи претендували
саме на площу, яку займав відповідач.

Відповідно до ст.6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін. Позивачем не
надано належних доказів, що він уклав договори з іншими особами саме на площу,
яка неправомірно була зайнята відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.623 ЦК України при
визначенні неодержаних  доходів (упущеної
вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Доказів прийняття таких заходів позивач суду
не надав.

Суд вважає за необхідне зазначити
наступне. Згідно з п.3.3 укладеного між сторонами договору ( в редакції
додаткової угоди від 01.02.2002р.) сторони визначили, що зобов'язанням
відповідача є сплата не пізніше 15 числа поточного місяця відповідно
щомісячного розрахунку  комунальних та експлуатаційних
послуг та витрат. Однак, розмір експлуатаційних послуг та витрат сторони
конкретно не визначили.

Позивач у позовній заяві
посилається на те, що рахунки на оплату, зокрема, експлуатаційних послуг
виставлялися відповідачу в період дії договору.

На думку позивача, відповідач не
виконав свої зобов'язання по поверненню майна. Після закінчення строку дії
договору суборенди не звільнив приміщення. А користувався ним без будь-яких
правових підстав до 29.02.2004р. і саме цими неправомірними дії спричинені
збитки, так як ЗАТ “Торговий центр” не отримало дохід, який могло отримати,
здаючи цю торгову площу в суборенду.

Для підтвердження розміру
експлуатаційних витрат позивачем надані
розрахунок затрат,  акти виконаних
робіт, рахунки, накладні за грудень 2003р., січень-лютий 2004р., які укладені
(чи  надані) КП “Водоканал”, ВАТ
“Запоріжжяобленерго”, ТОВ “Запоріжліфтсервіс”
та іншими юридичними особами, приватними підприємцями. Із яких слідує,
що всі ці послуги надані ЗАТ “Торговий центр” у зазначений період (а.с.65- 92,
96- 115). Таким чином, витрати по сплаті цих послуг чи матеріалів у зазначений
період для позивача, як отримувача цих послуг чи результатів робіт,   є реальними. Таким чином, якщо в зазначений
період відповідач користувався приміщенням, що сторонами не оспорюється, то ці
витрати можуть бути визначені як реальні збитки, оскільки позивач, у разі
сплати ним цих послуг (доказів сплати не надано), поніс реальні витрати, тобто
зменшились його матеріальні блага.

При цьому суд також враховує,
що  позивач вважає, що відповідачем
порушено зобов'язання щодо сплати експлуатаційних послуг та витрат. Із
змісту ст.901 ЦК України слідує, що при надані послуг з боку виконавця
вчиняються певні дії або здійснюється певна діяльність, які не мають
матеріального результату. Тому за договором щодо надання послуг оплачується не
сам результат певної діяльності, а вчинені виконавцем дії.

Таким чином, суд вважає, що
позивачем на підставах, вказаних вище, не доведено  обставини, на які він посилається як на
обґрунтування своїх вимог, склад правопорушення та що заявлена до стягнення
сума є саме упущеною вигодою.

Посилання позивача на інші норми
права, які встановлюють поняття  права
власності (ст.316 ЦК України), загальні умови виконання зобов'язання (ст.526 ЦК
України), загальні засади захисту права власності, у тому числі орендаря,  припинення договору оренди і його правові
наслідки (ст. 48 Закону України “Про власність”, ст.ст.26, 27,28 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна”) не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного у
задоволенні позову відмовляється.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись  ст.ст. 49, 75,  82 - 85 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Суддя
Л.П.Гандюкова

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня підписання. Рішення оформлено і підписано у повному обсязі 25.04.2007р.