ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2007                                                                                   Справа № 20/420-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:                 Джихур О.В., Голяшкіна О.В. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 02.02.2007р. № 73)

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача –Торхов Д.О., дов. № 144-4016 від 27.12.2006р.;

відповідача (1) –Кравцов Д.В., дов. № 82 від 04.01.2007р.;

відповідача (2) –Краснов В.М., дов. № 07-4312 від 26.12.2006р., заступник начальника юридичного відділу;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2006  року

у справі № 20/420

за позовом  відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області

до В/1 –українсько-кіпрського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Байп Ко. ЛТД”, м.Дніпропетровськ

В/2 –закритого акціонерного товариства “Макіївкокс”, Донецька область, м.Макіївка

про  стягнення 10 114 грн. 81 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2007р. (суддя Пархоменко Н.В.) по справі № 20/420 за позовом відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області (далі –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”) до першого відповідача –українсько-кіпрського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Байп Ко. ЛТД”, м.Дніпропетровськ (далі –українсько-кіпрського ТОВ з ІІ “Байп Ко. ЛТД”), другого відповідача –закритого акціонерного товариства “Макіївкокс”, м.Макіївка Донецької області  (далі – ЗАТ “Макіївкокс”) про стягнення 10 114 грн. 81 коп. в позові було відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом порушення позивачем порядку приймання продукції, Інструкції про порядок прийняття продукції та товарів № П-6.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач по справі – ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області, оскаржує рішення суду першої інстанції на предмет його невідповідності нормам матеріального права, посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам та матеріалам справи, неповне з’ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, оскільки:

- господарським судом не дано належної правової оцінки факту усної домовленості сторін по виклику для прийняття продукції, у випадку недостачі, представників через корпорацію “НВІГ “Інтерпайп”, крім цього, сторони не мають будь-яких заперечень щодо викликів відповідача-1 та відповідача-2;

- господарським судом не надано оцінки тому, що Інструкція № П-6 не передбачає складання позивачем будь-якого акту про приймання продукції після надходження рахунку-фактури, як і відсутній такий обов’язок позивача згідно з договором або будь-якими іншими нормативно-правовими актами;

- господарським судом безпідставно зроблене посилання на Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 12.10.1993р. № 01-6/1106 та застосування цих роз’яснень суперечить п.п.9, 25 Інструкції № П-6.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі по справі –українсько-кіпрське ТОВ з ІІ “Байп Ко. ЛТД” м.Дніпропетровськ, ЗАТ “Макіївкокс” м.Макіївка Донецької області, проти задоволення апеляційної скарги заперечують, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.06.2003р. між ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” (позивач по справі, скаржник, “покупець” за договором) та українсько-кіпрським ТОВ з ІІ “Байп Ко. ЛТД” м.Дніпропетровськ (відповідач-1 по справі, “продавець” за договором) було укладено договір № 41-5/2003/2100, відповідно до якого “продавець” зобов’язався поставити  та передати у власність “покупця” продукцію, а “покупець” прийняти  та оплатити цю продукцію, асортимент, кількість, ціна якої визначені у специфікаціях, які є додатками до договору (а.с.11-13).

Відповідно до р.6 договору приймання продукції за вищезазначеним договором здійснюється згідно з Інструкцією, затвердженою постановою Держарбітражу № П-6 від 15.06.1965р. (зі змінами та доповненнями), а виклик представників “продавця” та “вантажовідправника” у випадку виявлення недостачі або продукції неналежної якості є обов’язковим.

З матеріалів справи вбачається, що вищезазначений договір було підписано сторонами з урахуванням протоколу розбіжностей та протоколу врегулювання розбіжностей (а.с.13-15). Отже, остаточно п.п.6.2, 6.1 розділу 6 договору сторони передбачили, що виклик представника “продавця” та “вантажовідправника” здійснюється по факсу з підтвердженням уповноваженої особи про прийняття факсу. Факс вважається прийнятим при наявності у відправника вхідного реєстраційного номеру.

Як свідчать пояснення представників сторін, між другим відповідачем та позивачем, між першим відповідачем та другим відповідачем відсутні будь-які договірні відносини щодо поставки продукції, докази, підтверджуючи факт існування будь-яких договорів, угод щодо поставок металопродукції, зокрема, коксу відсутні, на вимогу суду апеляційної інстанції (ухвала про прийняття апеляційної скарги до розгляду) не надано, не надавались жодною із сторін відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України суду першої інстанції.

По залізничній накладній № 50177758 в полувагонах №№ 67916254, 64838188, 65752982, 67371773, 67379123, 67153825 дванадцятого лютого 2004 року на адресу позивача, на виконання умов договору № 41-5/2003/2100, від ЗАТ “Макіївкокс2 надійшов вантаж –кокс доменний, навалом (а.с.26-27). Як вбачається із другого розділу залізничної накладної вантаж було видано 13.02.2004р. без перевірки, на підставі ст..52 Статуту української залізниці, оскільки вантаж прибув без ознак втрати. Пам’яткою про користування вагонами № 810 (витребувана від позивача згідно з ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду) підтверджується, що вантаж було видано 13.02.2004р. в дві години сорок хвилин.

13.02.2004р. о 09.20 годині позивачем було розпочато приймання продукції, отриманої по залізничній накладній № 50177758 (а.с.22) за участю представника позивача –громадськості Піскуна О.М., який діяв на підставі довіреності № 3450/1 від 13.02.2004р. (а.с.20). За результатами приймання було виявлено недостачу вантажу (а.с.22).  Однак, із змісту акту № 3450/1 від 13.02.2004р. не вбачається де знаходився вантаж з 13.02.2004р. (02.40 години) –з моменту видачі вантажу до 13.02.2004р. (09.20 години) –початку приймання, чи було вжито позивачем всіх необхідних заходів для зберігання вантажу, виключення можливості розкрадання до початку приймання 13.02.2004р. о 09.20 годині.

Листом від 13.02.2004р. № 30-189, як зазначає позивач, останній викликав для участі в прийманні представника вантажовідправника та повідомив корпорацію “НВІГ “Інтерпайп” про виявлену недостачу вантажу (а.с.24). Докази виклику згідно р.6 договору безпосередньо до участі в прийманні представника першого відповідача, “продавця” за договором відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій, факт не доведений відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України. Посилання позивача про усну домовленість сторін також не приймаються в силу ст.ст.32, 33, 34, 36 ГПК України. Оцінюючи наданий лист № 30-189 (а.с.24), слід зазначити, що він не містить вхідних реєстраційних номерів приймаючої сторони, згідно з п.6.1 договору (а.с.15), тобто також не може бути належним доказом виклику для участі в прийманні представника “вантажовідправника”.

14.02.2004р. о 08.10 годині приймання продукції було продовжено в зв’язку з неявкою представників “продавця” та “вантажовідправника” та встановлено факт недостачі продукції в кількості 11,4 тони, про що було складено акт № 3450/2 від 14.02.2004р. за участю представника громадськості Авдоніна В.В., який діяв на підставі довіреності від 13.02.2004р. на участь в прийманні у вихідний день –14.02.2004р. з 08.00 до 20.00 години (а.с.21). Зазначене посвідчення не містить саме на приймання якої конкретної партії уповноважується Авдонін В.В. всупереч вимог абзацу 5 п.21 Інструкції № П-6, хоча приймання було зупинено 13.02.2004р. Крім цього, посвідчення № 3450/1 від 13.02.2004р. видано гр.. Піскуну О.М. (а.с.20) на період часу з 08.00 години до 20.00 години 13.02.2004р., хоча це був робочий день, що також суперечить п.21 Інструкції № П-6.

Всупереч абзацу 2 п.25 Інструкції № П-6: акти приймання від 13.02.2004р., 14.02.2004р. також не містять визначення вартості недостачі (підпункт “с” п.25 вказаної Інструкції), відомості про те, чи могла вміститись недостаюча продукція в полувагон (підпункт “п” п.25 Інструкції № П-6), всупереч п.26 Інструкції № П-6 ні акт від 13.02.2004р., ні акт від 14.02.2004р. взагалі не було затверджено керівником або заступником керівника підприємства позивача (а.с.22-23).

Таким чином, приймання вантажу здійснено позивачем з порушенням умов договору та Інструкції № П-6, без виклику представників “вантажовідправника” та “продавця” по договору, тобто приймальні документи не можуть бути визнані належними доказами, підтверджуючими факт встановлення недостачі продукції.

Відповідно до ст..526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За цих підстав господарським судом зроблено правильний та обґрунтований висновок щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2006р. по справі № 20/420 –залишити без змін; а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.В.Голяшкін