ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.07 р.                                                                             Справа № 41/94а

м. Донецьк, вул. Артема, 157 к. 223

Суддя господарського суду Донецької області           Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання Возневій Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:           Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго”,

м. Донецьк

до відповідача:           Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі

м. Донецька

про           визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 24.07.2006р.

№ /0, від 24.07.2006р. № /0, від 24.07.2006р. № /0.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем, Обласним комунальним підприємством „Донецьктеплокомуненерго”, заявлено до суду позовні заяви до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 24.07.2006р. № /0, від 24.07.2006р. № /0, від 24.07.2006р. № /0.

Ухвалами суду від 20 лютого 2007 року були відкриті провадження в адміністративних справах: № 41/94а про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 24.07.2006р. № /0, № 41/95а про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 24.07.2006р. № /0, № 41/96а про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 24.07.2006р. № /0.

Ухвалою від 01.03.2007р. об’єднані для спільного розгляду і вирішення зазначені позовні вимоги Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго” та справі за позовом Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго” до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 24.07.2006р. № /0, від 24.07.2006р. № /0, від 24.07.2006р. № /0 присвоєно номер 41/94а.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставне застосування штрафних санкцій, оскільки ним 24.10.2005р. не здійснювалась сплата податкового зобов’язання з податку на додану вартість згідно уточнюючих розрахунків податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 22.04.2005 року № 32141, № 32146 та № 32161.Позивач вважає, що відповідач не мав права самостійно змінювати призначення платежу, яке було визначено ним  в платіжному дорученні.

Позивач у додатково наданих суду поясненнях до позовної заяви зазначив, що платіжним дорученням № 243 від 20.10.2005 року було проведено погашення заборгованості по ПДВ станом на 01.01.2005 року згідно до протоколу-погодження 05/2 від 11.10.2005 року та довідки про суму заборгованості станом на 1 січня 2005 року.

Відповідач надав заперечення до позову, у яких проти позовних вимог заперечує і вважає, що ним правомірно було застосовано до позивача штрафні санкції згідно до п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  по встановленому актами перевірок фактів порушення позивачем граничних термінів сплати самостійно узгоджених сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість. Відповідач зазначив, що згідно до п.п.7.7 ст.7  Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами(обов’язковими платежами) – у рівних пропорціях.

У судовому засіданні судом досліджені надані сторонами документи: про правовий статус позивача та статус позивача як платника податків, копії актів перевірки своєчасності сплати податкового зобов’язання, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, податкові декларації, розрахунки штрафних санкцій, протокол-погодження 05/2 від 11.10.2005 року, копія довідки щодо заборгованості відповідача станом на 01.01.2005 року, облікова картка відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази суд встановив:

Позивач є юридичною особою, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за №03337119 та взятий на облік як платник податку у Державній податковій інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька.

24.07.2006 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, якими на підставі пп. 17.1.7 п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» до позивача застосований штраф:

податковим повідомленням-рішенням № /0 від 24.07.2006 року – в розмірі 50% в сумі 586 грн., за затримку на 183 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов‘язання з податку на додану вартість в розмірі 1172 грн.;

податковим повідомленням-рішенням № /0 від 24.07.2006 року – в розмірі 50% в сумі 1060 грн., за затримку на 183 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов‘язання з податку на додану вартість в розмірі 2120 грн.;

податковим повідомленням-рішенням № /0 від 24.07.2006 року – в розмірі 50% в сумі 29 грн., за затримку на 183 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов‘язання з податку на додану вартість в розмірі 58 грн.

Наведені податкові повідомлення-рішення  були прийняті відповідачем на підставі актів перевірки своєчасності сплати податкового зобов’язання з ПДВ за № 577/15-3/03337119 від 19.07.2006р., № 578/15-3/03337119 від 19.07.2006р., № 582/15-3/03337119 від 19.07.2006р., якими встановлено порушення позивачем вимог п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідно до п. 1.2., 1.3. 1.5. ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»:

податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України;

податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання;

штрафна санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами;

Строки сплати узгодженого податкового зобов‘язання визначені у п.5.3. ст.5  наведеного Закону, відповідно до п.п.5.3.1 якого  платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.  Згідно з п.”а” вищенаведеного підпункту 4.1.4 податкові  декларації  за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю подаються протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Узгоджена  сума податкового зобов'язання,  не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків( п.п.5.4.1 п.5.4 ст.5 цього Закону).

За вимогами п.1 ст.9 Закону України “Про систему оподаткування” платники податків і зборів (обов’язкових платежів) зобов’язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

За приписами п.3 ст.9 цього Закону України обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до п.п.17.1.7. п.17.1. ст.17   Закону  України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли платник  податків  не  сплачує  узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:  при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за  останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведених положень законодавства дозволяє зробити висновок, що ним пов’язане: виникнення та наявність податкового зобов’язання за відповідний податковий період або у відповідних умовах (у випадку їх визначення контролюючим органом), строки сплати саме цих податкових зобов’язань (тобто визначених відповідною податковою декларацію за відповідний податковий період або контролюючим органом), а також, відповідальність за порушення строків сплати саме цих податкових зобов’язань, у випадку їх сплати платником податків.

Тобто, визначення розміру штрафної санкції, а отже і їх застосування податковим органом можливе лише у разі, коли платником податку сплачена саме узгоджена ним (або визначена контролюючим органом) сума податкового зобов’язання, і розрахунок штрафної санкції повинен робитися від фактично сплаченої платником податку суми цього податкового зобов’язання.

Відповідачем були застосовані фінансові санкції до позивача за несвоєчасну сплату самостійно узгоджених сум податкових зобов‘язань з податку на додану вартість згідно уточнюючих розрахунків податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок: від 22.04.2005 року № 32141, у якому заявлено збільшення суми, яка підлягала сплаті до бюджету за червень 2003р. на 1172 грн., при сплаті  платіжним дорученням № 243 від 20.10.2005р. суми  1172 грн.; від 22.04.2005 року № 32146, у якому заявлено збільшення суми, яка підлягала сплаті до бюджету за травень 2003р. на 2120 грн., при сплаті  платіжним дорученням № 243 від 20.10.2005р. суми  2120 грн.; від 22.04.2005 року № 32161, у якому заявлено збільшення суми, яка підлягала сплаті до бюджету за липень 2004р. на 58 грн., при сплаті  платіжним дорученням № 243 від 20.10.2005р. суми  58 грн.

Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що при розрахунку штрафних санкцій ним були враховані платежі саме за наведеним платіжним дорученням.

У судовому засіданні досліджено платіжне доручення № 243 від 20.10.2005р., з якого вбачається, що позивачем було сплачено заборгованість з податку на додану вартість станом на 01.01.2005р.  в сумі 3585039 грн. згідно протокола-погодження №05/2 від 11.10.2005р., ст.39 ЗУ “Про Дер.бюд.”  та постанови КМУ від 29.07.2005р.  №664.

Статтею 39 Закону України "Про Державний  бюджет України  на  2005  рік"  встановлено, що у 2005 році розрахунки з погашення зобов'язань держави по знецінених грошових заощадженнях громадян в установах Ощадного банку колишнього СРСР та державних цінних паперів колишнього СРСР здійснюються за рахунок відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам шляхом погашення заборгованості таких громадян, що утворилася станом на 1 вересня 2004 року, за спожиті електричну і теплову енергію, природний газ, тверде паливо, послуги водопостачання і водовідведення, квартирну плату, в рахунок податкового боргу минулих років, у тому числі розстроченого, підприємств (структурних підрозділів підприємств) житлово-комунального господарства, паливно-енергетичного комплексу та інших підприємств, що надають ці послуги, за видами податків, визначеними у пункті 24 статті 12 цього Закону, та за рахунок частини виручки від реалізації природного газу у 2000 році, що отримувалась як плата за транзит природного газу через територію України, в обсязі 6.000.000 тис. гривень по сплаті податків і зборів (обов'язкових платежів) до Державного бюджету України, а також пені, штрафних санкцій, нарахованих у зв'язку з порушенням податкового законодавства, повернення бюджетних позичок та кредитів, наданих під гарантію Кабінету Міністрів України, в тому числі шляхом переводу боргу, та додаткових податкових зобов'язань підприємств, які виникають в результаті виконання цієї статті.

Зазначені розрахунки проводяться територіальними органами Державного казначейства України, які відкривають усім учасникам спеціальні рахунки.

Порядок проведення таких розрахунків затверджений постановою Кабінету Міністрів України   від 29 липня 2005 р. N 664.

На виконання вимог наведеного Порядку між Управлінням Державного казначейства України в Донецькій області, Головним фінансовим управлінням Донецької облдержадміністрації та позивачем було складено  протокол-погодження №05/2 від 11.10.2005р., за яким сума, що приймається до розрахунку, складає 3585039 грн., яка і була перерахована позивачем платіжним дорученням №243 від 20.10.2005р.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки спірним платіжним дорученням позивачем було здійснено сплату  заборгованості з податку на додану вартість станом на 01.01.2005р.  в сумі 3585039 грн. згідно до вимог ст. 39 Закону України "Про Державний  бюджет України  на  2005  рік"  та постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2005р.  №664, то  відповідач не мав права самостійно змінювати “призначення платежу” та направляти зазначені кошти в рахунок сплати податкових зобов’язань інших податкових періодів. За таких обставин, застосування штрафних санкцій суд вважає безпідставним.

Посилання відповідача на п. 7.7. ст. 7  Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” судом до уваги не приймає, оскільки  зазначеною нормою не встановлено право чи обов’язок саме податкового органу змінювати  податкові зобов’язання  в рахунок сплати яких платник податків спрямував кошти. Не передбачено таке право податкового органу і будь-якими іншими нормами Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” або іншими законами з питань оподаткування.

З урахуванням  викладеного,  вимоги позивача про  визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 24.07.2006р. № /0, від 24.07.2006р. № /0, від 24.07.2006р. № /0 підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1, 4, 5, п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”  та ст.ст.2-15, 17-20, 69-71, 86, 87 , 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, п.п. 6, 7 розділу V11 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомунерго” до Державної податкової інспекції у Ворошиловському  районі м.Донецька про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 24.07.2006р. № /0, від 24.07.2006р. № /0, від 24.07.2006р. № /0 – задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ворошиловському  районі м. Донецька  від 24.07.2006р. № /0.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ворошиловському  районі м. Донецька  від 24.07.2006р. № /0.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ворошиловському  районі м. Донецька  від 24.07.2006р. № /0.

Присудити з Державного бюджету України на користь Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго”   (83086, м.Донецьк, вул. Донецька,38, ) витрати по сплаті судового збору у сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання  постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя