ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.03.07 р.                                                                               Справа № 2/1

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі  судового засідання Трубачевій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Астеліт” м. Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства Рутченківський Завод „Гормаш”                 м. Донецьк

про стягнення заборгованості в сумі 2743,70 грн.

За участю

представників сторін

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Астеліт” м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства Рутченківський Завод „Гормаш” м. Донецьк про стягнення основної суми заборгованості в сумі 2653,79 грн. та пені в сумі 156,11 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує зобов”язння по сплаті за надання послуг зв’язку на підставі договорів № 3-34941-1 від 22.10.2003 р., № 3-29848-1 від 09.01.2003 р., № 3-27684-4 від 01.11.2004 р.,                    № 3-27112-1 від 27.09.2002 р., № 3-17522-4 від 01.12.2003 р., № 3-12174-4 від 01.11.2006 р.  У зв’язку з цим, позивач просить стягнути суму заборгованості, яка виникла за період з 01.06.2005 р. по 30.06.2005 р. в сумі 2743,70 грн., а саме 2653,79 грн. – основна заборгованість, 156,11 грн. пеня. Крім того, позивач зазначає те, що згідно п. 10 ст. 1, п. 9 ст. 2, п. 11 ст. 4 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, зі сплатою коштів за послуги зв’язку на відповідача повинні бути покладені витрати по сплаті збору до Пенсійного фонду України у розмірі 7,5 % вартості отриманих послуг, розмір якого складає 156,11 грн. Також, позивач на підставі ст. 33, ст. 36 Закону України “Про телекомунікації” нараховує відповідачу пеню, виходячи із однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який вона нараховується та складає 89,91 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, надавши відзив. Відповідач посилається на те, що ним були оплачені усі послуги зв”язку, які були надані, що підтверджується копіями платіжних документів наданих до відзиву.

15.02.2007 р. позивач уточнив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача 2743,70 грн. а саме: 2497,68 грн. – основна заборгованість, 156,11 грн. – 7,5 % збір на обов”язкове державне пенсійне страхування, 89,91 грн. – пеня.

Також позивачем надані додаткові пояснення, в яких зазначає, що у виставлених абоненту рахунках за надання послуг зв”язку за відповідний період без врахування збору до пенсійного фонду, розмір якого визначається згідно з чинним законодавством України. Також позивачем надана суду деталізація рахунків відповідача за спірний період, яка свідчить факт користування абонентом послугами зв”язку.

27.02.2007 р. відповідач надав суду письмові пояснення відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечує.

У судове засідання 05.03.07р. представники сторін не з’явились, про час, місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення ухвал суду від 27.02.07р. рекомендованими поштовими відправленнями, що підтверджується поштовими реєстрами господарського суду.

Суд вважає належним виконання обов’язку щодо повідомлення сторін про вчинені судом процесуальні дії та можливим розглянути спір, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в справі матеріалами.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, з огляду на достатність представлених матеріалів, справа розглянута згідно зі ст. 75 Господарського  процесуального  кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, вислухавши пояснення представників сторін, які з’явилися у судові засідання, суд ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю “Астеліт”, м. Київ, є правонаступником по всім правам та обов’язкам ЗАТ “Цифровий стільниковий зв’язок України” та СП ТОВ “Цифровий стільниковий зв’язок України”, якими укладались договори про надання послуг цифрового стільникового зв’язку з відповідачем. Правонаступництво позивача підтверджується рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Донецька від 25.06.03р. № 370 та п. 1.2 Статуту ТОВ “Астеліт”.

Зокрема, попередниками позивача (далі у тексті - Фірма) були укладені з відповідачем договори № 3-34941-1 від 22.10.2003 р., № 3-29848-1 від 09.01.2003 р.,                    № 3-27684-4 від 01.11.2004 р., № 3-27112-1 від 27.09.2002 р., № 3-17522-4 від 01.12.2003 р., № 3-12174-4 від 01.11.2004 р.  На підставі зазначених договорів, відповідачу (далі у тексті - Абонент), згідно п. 1.1. договорів, були надані у користування індивідуальні телефонні номери із необхідними дозволами, а саме, телефонні номери: 3334672, 3301637, 3330809, 3304128, 3305601, 3331865.

Підпунктами 1.1.2 п.1.1 зазначених договорів встановлено, що Фірма бере на себе зобов’язання підключити радіотелефон Абонента до Мережі та надати йому при знаходженні на території, що обслуговується Мережею, послуги Мережі з якісними параметрами, що відповідають діючим стандартам та технічним нормам.

На підставі п. 2.1, п. 2.2 договорів, відповідач зобов’язався щомісячно сплачувати за користування послугами Мережі, у відповідності до умов договору, затверджених тарифів та порядку сплати послуг цифрового стільникового зв’язку, у тому числі: абонентську плату, внутрішньомережеві, місцеві, міжміські та міжнародні переговори, послуги роумінгу та інші додаткові послуги.

За предметом та змістом зазначені договори не суперечили нормам Цивільного кодексу УРСР (1963р.), які діяв під час їх укладення. Законодавство, яке регулює зазначені правовідносини під час розгляду справи, є загальні положення про договори про надання послуг, що передбачені статтями  901-907 Цивільного кодексу України, можливість застосування яких передбачена п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у зв’язку із продовженням існування взаємних прав та обов’язків сторін за цими договорами.

Згідно розділу 2 Договорів, розрахунки провадяться щомісяця шляхом попередньої оплати. Пунктами 1.2.1 та 2.8 Договору визначено, що саме Абонент має отримувати у позивача рахунки на оплату до 15 числа наступного за розрахунковим місяця, причому у разі незгоди з виставленим рахунком, абонент має висунути власні претензії не пізніше 60 днів з моменту закінчення розрахункового періоду.

Згідно того ж пункту договорів, а саме, 1.2.1, Абонент вправі замовити додаткову послугу, яка передбачає доставлення рахунків за поштовою адресою абонентів. Проте, згідно розділу договорів – “обслуговування обладнання та надання послуг за договором” доставлення рахунків та їх деталізація у жодному із вищевказаних договорів не передбачена.

Відповідно до норм статті 39 Закону України “Про телекомунікації” на операторів і провайдерів телекомунікацій покладений обов’язок щодо ведення достовірного обліку телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві, ведення облікової та іншої, визначеної законодавством, документації щодо своїх телекомунікаційних мереж та взаємоз’єднання з іншими телекомунікаційними мережами, а також, зберігання записів  про надані телекомунікаційні послуги протягом строку позовної давності, визначеного  законом, та надання інформації про надані телекомунікаційні послуги в порядку, встановленому законом.

На підставі вищезазначених вимог відповідачу надавалися послуги цифрового стільникового зв’язку у спірному періоді, а саме з 01.06.2005 р. по 30.06.2005 р. Факт надання цих послуг зв’язку підтверджується деталізаціями по дзвінках абонента, які були зафіксовані відповідним обладнанням Фірми, та долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно досліджених судом наданих позивачем рахунків, що містяться в матеріалах справи, відповідачеві надано телекомунікаційні послуги на суму 3735,50 грн., з якої 1237,82 грн. було сплачено відповідачем, а залишок боргу у сумі 2497,68 грн., та 156,11 грн. збору до Пенсійного фонду України, який покладається на відповідача згідно пункту 10 статті 1, пункту 9 статті 2 та пункту 11 статті 4 Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” не сплачені відповідачем. Докази оплати боргу та докази оспорювання відповідачем в порядку пункту 2.8 Договорів розміру та вартості наданих послуг – суду не надавалися.

Вимоги, що до задоволенню основної заборгованості по сплаті за послуги зв”язку в сумі 1294,62 грн. та суми збору в пенсійний фонд в розмірі 80,92 грн. підлягають задоволенню.

Право вимоги виконання грошового зобов’язання виникало у позивача щомісячно, згідно пункту 2.6 Договорів, в останній день місяця, що передує розрахунковому, а право вимоги на всю неоплачену суму виникло 30 червня 2006 року.

Частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлює, якщо в зобов’язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату).

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, суб’єкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобов’язання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог –згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Умови договору, згідно ст. 629 ЦК України є обов’язковими для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 33 Закону України “Про телекомунікації”, споживачі телекомунікаційних послуг зобов’язані виконувати  умови  договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення,  у тому числі  своєчасно  оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Аналогічний же обов’язок споживачів послуг зв’язку встановлений й п. 32 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 720.

В порушення умов договору, ст. 33 Закону України “Про телекомунікації”, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 720, зазначених статей Господарського та Цивільного кодексів України вiдповiдач з червня 2005 р. року зобов’язання по оплаті наданих послуг зв’язку не виконує належним чином. Внаслідок чого на момент заявлення позову заборгованість відповідача перед позивачем складає основної заборгованості по сплаті за послуги зв”язку в сумі 1294,62 грн., що підтверджується матеріалами справи.

В частині стягнення заборгованості по сплаті за послуги зв”язку в сумі 1203,06 грн. та суми збору в пенсійний фонд в розмірі 75,19 грн. повинно бути відмовлено, оскільки надані суду договори за № 3-12174-4 від 01.11.2004 р. (тел. номер. 3331865)та № 2-27684-4 від 01.11.2004 р. (тел. номер. 3330809) не підписані абонентом  - ВАТ Рутченківський Завод „Гормаш” м. Донецьк.

Згідно із ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами повинні бути укладені у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Стосовно заперечень відповідача відносно підписання договорів № 3-34941-1 від 22.10.2003 р., № 3-29848-1 від 09.01.2003 р.,№ 3-27684-4 від 01.11.2004 р., № 3-27112-1 від 27.09.2002 р., № 3-17522-4 від 01.12.2003 р., невідомими особами суд виходить із наступних підстав.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано суду доказів підписання цих договорів не уповноваженими особами або знаходження печатки ВАТ Рутченквіський завод “Гормаш” у таких осіб та користування нею всупереч інтересам підприємства. Також, сторонами не надано доказів визнання недійсними цих договорів.

Щодо вимог позивача про стягнення пені у сумі 89,91 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, суд виходить з наступного.

Підставами для стягнення пені у передбаченому розмірі позивач вказує статтю 36 Закону України “Про телекомунікації”, якою передбачено, що у разі затримки плати за надані оператором,  провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється  від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України,  що діяла в період, за який нараховується пеня. Сплата споживачем пені, правомірне припинення чи скорочення оператором, провайдером переліку телекомунікаційних послуг  не звільняє споживача від обов'язку оплатити надані йому телекомунікаційні послуги.

Відповідно до ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача  цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Недотримання сторонами передбаченої статтею 180 ЦК УРСР, яка діяла на час укладення вищезазначених договорів, та статтею 547 ЦК України обов’язкової письмової форми для такого виду забезпечення зобов’язань, як пеня, тягне за собою недійсність (нікчемність) такої угоди (правочину) за законом.

Умовами вищезазначених договорів про надання послуг цифрового стільникового зв’язку не передбачається такого засобу забезпечення виконання зобов’язання, як пеня. У зв’язку з цим, суд відмовляє у стягненні пені у сумі 89,91 грн.

Не беруться до уваги посилання відповідача у відзиві на позов щодо сплати послуг зв’язку у повному обсязі, оскільки, відповідач надав суду платіжні документи, що підтверджують сплати послуг зв’язку за період з лютого 2005р. до травня 2005р., що встановлено із призначення платежів. Позивачем же заявлено у позові про несплату послуг зв’язку у червні 2005р., тобто за інший період, ніж той, за який сплачував відповідач.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України “Про телекомунікації”, Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 р. № 720, Законом України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, ст.ст. 22, 33, 43, 49, 59, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Астеліт” м. Київ до Відкритого акціонерного товариства Рутченківський Завод „Гормаш” м. Донецьк про стягнення заборгованості в сумі 2743,70 грн. – задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Рутченківський Завод „Гормаш”                    м. Донецьк (83025, м. Донецьк, вул. Петровського, б. 74, п/р № в Кіровському вітділенні УСБ м. Донецька, МФО 334323, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Астеліт” м. Київ (03110, м. Київ, вул. Солом’янська, буд. 11, літера А, п/р № у АППБ “Аваль” м. Київ, МФО 300335, ) заборгованості по сплаті за послуги зв”язку в сумі 1294,62 грн. та суми збору в пенсійний фонд в розмірі 80,92 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Рутченківський Завод „Гормаш”  м. Донецьк (83025, м. Донецьк, вул. Петровського, б. 74, п/р № в Кіровському вітділенні УСБ м. Донецька, МФО 334323, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Астеліт” м. Київ (03110, м. Київ, вул. Солом’янська, буд. 11, літера А, п/р № у АППБ “Аваль” м. Київ, МФО 300335, ) судові витрати по сплаті державного мита в сумі 51 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59 грн.

Видати накази.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мартюхіна Н.О.