ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

07.06.07
Справа  № 1/238-14/52(К)

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

судді-доповідача
Краєвської
М.В.

суддів:
Давид Л.Л.

Мурської Х.В.

при секретарі судового засідання -Кирись
З.Л.

розглянувши апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 без номера від 26.01.2007 р.

на постанову Господарського
суду Львівської області від 24.11.2006 р.

у адміністративній справі № 1/238-14/58
(К)

за позовом суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Дрогобич Львівської обл.

до виконкому
Дрогобицької міськради Львівської області, м.Дрогобич Львівської обл.

за участю третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) ТзОВ
“Слов”янка”, м.Дрогобич Львівської обл., і

2)
Дрогобицького МБТІ та ЕО, м.Дрогобич Львівської обл.

про
скасування п.п.2.1, 4 рішення виконкому Дрогобицької міськради Львівської
області НОМЕР_5. в частині оформлення права власності та скасування свідоцтва
про право власності на майно, виданого 26.07.2005 р. ТзОВ “Слов”янка”

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2
(представник, ІНФОРМАЦІЯ_1 у матеріалах справи),

ОСОБА_3 (представник,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у матеріалах справи, а.с.62. Том 1/Всього - 3);

від відповідача -Лучків
А.В. (спеціаліст І категорії юридичного відділу, довіреність № 3-28/905 від
15.03.2007 р. у матеріалах справи);

від третьої особи-1 -Лиса
Н.І. (директор),

ОСОБА_4
(адвокат, доручення без номера від 07.03.2007 р. у матеріалах справи);

від третьої особи-2 - не
з”явився

Представникам сторін і третьої
особи роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.ст.49, 51, 54 Кодексу
адміністративного судочинства України (далі -КАС України). Заяв про відвід
суддів і секретаря судового засідання не поступало.

Відповідно до п.21 Прикінцевих
та перехідних положень КАС України під час перегляду адміністративної справи в
судовому засіданні за ініціативою суду забезпечується повне фіксування судового
процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За розпорядженням судді-доповідача
від 19.03.2007 р. функції секретаря судового засідання виконує помічник судді.

Розгляд апеляційної скарги
відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного
господарського суду від 19.03.2007 р., 23.04.2007 р.

Постановою Господарського суду
Львівської області від 24.11.2006 р. у адміністративній справі № 1/238-14/58
(К) (суддя Кітаєва С.Б.) в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова
суду мотивована тим, зокрема, що згідно з свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 26.07.2005 р. нежитлова будівля заг. пл. 80, 8 кв. м (торговий
павільйон 1 А), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована на праві
власності за ТзОВ “Слов”янка”, оспорюване рішення виконкому Дрогобицької
міськради Львівської області фактично було виконано.

Стосовно вимог щодо скасування оспорюваного
рішення в частині п.2.1, яким присвоєно поштову адресу спірному павільйону
-АДРЕСА_1, суду у встановленому порядку не доведена наявність передбачених
законом підстав для задоволення позовних вимог. Належних доказів порушення цим
пунктом прав позивача суду не представлено. Матеріалами справи підтверджується,
що до 16.06.2005 р. спірний павільйон не мав поштової адреси, а її присвоєння
не суперечить законодавству та не порушує само по собі права позивача.

Згідно з пп. “б” п.2 ст.30 Закону України
“Про місцеве самоврядування в Україні”  №
280/97-ВР (далі -Закон № 280/97 ВР) відповідач наділений правом організовувати
роботу, пов”язану зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених
пунктів. Відповідно до п. “б” п.10 ст.30 Закону № 280/97 ВР до повноважень
відповідача належить облік і реєстрація відповідно до закону об”єктів
нерухомого майна незалежно від форм власності.

Право власності на спірний павільйон
зареєстровано за ТзОВ “Слов”янка”, що підтверджується відповідним свідоцтвом.
Відповідно до ст.49 Закону України “Про власність” володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом.

У той же час, матеріалами справи
підтверджується підставність набуття ТзОВ “Слов”янка” права власності на
торговельний павільйон пл. 80, 8 кв.м, про що свідчить договір
купівлі-продажуНОМЕР_1, укладений між представництвом ФДМ України у м.Дрогобич
(продавець) і товариством покупців членів трудового колективу державного
підприємства роздрібної торгівлі магазину НОМЕР_2 (покупець), згідно з п.1.1
якого покупець отримав майно підприємства, включаючи всі активи та пасиви,
інвентар, обладнання, устаткування, інше майно. З відомості й акту оцінки
основних засобів від 14.07.1995 р. вбачається наявність серед майна павільйону
1972 р. побудови. Акт передачі державного майна та приміщенняНОМЕР_3 підписано
16.11.1995 р. Згідно з п.1.2 договору купівлі-продажуНОМЕР_1 право власності на
майно переходить до покупця з моменту підписання акту прийому-педачі.

Свідоцтва про право власності на
певний об”єкт майна не можуть виступати предметом спору: таким може бути лише
правовстановлюючий документ, на підставі якого видано свідоцтво.

Позивач з даною постановою не
погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого
господарського суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задоволити
повністю, з наступних підстав: справу розглянуто судом першої інстанції за
відсутністю позивача; суд не викликав свідків за його клопотанням; в договорі
купівлі-продажу з ТзОВ “Слов”янка” НОМЕР_4 не вказано торговий павільйон як
предмет договору; господарський суд не взяв до уваги документи, які
підтверджують існування павільйону по АДРЕСА_1, який належав на праві власності
Дрогобицькому заготівельно-переробному підприємству, а також договір від
22.08.1997 р. купівлі-продажу; суд першої інстанції не призначив експертизу;
домоволодінняАДРЕСА_1 знесено давно; господарським судом не взято до уваги
рішення Господарського суду Львівської області від 07.07.2005 р. у справі №
1/605-9/227, яким визнано право власності за апелянтом.

У запереченнях на апеляційну скаргу
та в судових засіданнях відповідач і третя особа-1 просять постанову суду
першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з
підстав, викладених у них.

У поясненні по суті апеляційної
скарги третя особа-2 - Дрогобицьке МБТІ та ЕО зазначає, що на підставі
рішення виконкому Дрогобицької міськради Львівської області НОМЕР_5. ТзОВ
“Слов”янка” отримало свідоцтво від 26.07.2005 р. про право власності на
торговий павільйон пл. 80, 8 кв. м по АДРЕСА_1 Дрогобицьке МБТІ та ЕО також
надіслало на адресу суду копію інвентаризаційної справи на спірний торговий
павільйон, яка в зв”язку з закінченням апеляційного провадження повернута третій
особі-2. Крім того, остання просить слухати справу в порядку письмового
провадження.

1 червня 2007 року до Львівського
апеляційного господарського суду поступила заява від позивача про забезпечення
доказів шляхом допиту свідків (вх. НОМЕР_6).

Розглянувши дану заяву, заслухавши
думку відповідача, третьої особи-1, суд апеляційної інстанції відмовив в його
задоволенні, оскільки наведене в клопотанні не стосується предмету спору
(визнання права власності).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 31.08.1995 р. між представництвом Фонду державного майна
України в м.Дрогобичі (продавець за договором) і товариством покупців членів
трудового колективу державного підприємства роздрібної торгівлі магазину
НОМЕР_2 (покупець за договором) був укладений договір купівлі-продажуНОМЕР_1
(а.с.26-30, Том 2/Всього - 3).

Відповідно до п.1.1 статуту ТзОВ
“Слов”янка” (а.с.45, Том 2/Всього - 3) останнє є товариством, створеним шляхом
прямого викупу майна і приміщення державного підприємства роздрібної торгівлі
магазину НОМЕР_2, згідно з договором купівлі-продажуНОМЕР_1 й угодою про
спільну діяльність від 03.07.1995 р. і є його правонаступником згідно з
рішенням загальних зборів державного підприємства роздрібної торгівлі магазину
НОМЕР_2 від 05.07.1996 р. (протокол, а.с.46, Том 2/Всього - 3).

Згідно з п.1.1 договору
купівлі-продажуНОМЕР_1 покупець отримав майно підприємства, включаючи всі
активи та пасиви, інвентар, обладнання, устаткування, інше майно. З відомості
індексації балансової вартості основних фондів та їх зношення станом на
01.07.1995 р. (а.с.36, Том 2/Всього - 3) й акту експертної оцінки основних
засобів від 14.07.1995 р. (а.с.38, Том 2/Всього - 3) вбачається наявність серед
майна і павільйону 1972 року побудови.

Акт передачі державного майна та
приміщенняНОМЕР_3 підписано 16.11.1995 р. (а.с.34-35, Том 2/Всього - 3).

Відповідно до п.1.2 договору
купівлі-продажуНОМЕР_1 право власності на майно переходить до покупця з моменту
підписання акту прийому-передачі.

26.07.2005 р. виконкомом
Дрогобицької міськради прийнято рішенняНОМЕР_5, яким, зокрема, присвоєно
поштову адресу торговому павільйону пл. 80, 8 кв. м АДРЕСА_1 (п.2.1) й
оформлено та видано ТзОВ “Слов”янка” свідоцтво на право власності на даний
торговий павільйон (п.4) (а.с.15, Том 1/Всього - 3).

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення
представників сторін і третьої особи, колегія Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що постанову Господарського суду Львівської
області від 24.11.2006 р. у адміністративній справі № 1/238-14/58 (К) слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 - без задоволення.

При цьому колегія виходила з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
та вбачається з п.1.2 представленого позивачем оригіналу договору від
22.08.1997 р., укладеного між Дрогобицьким заготівельно-переробним торгівельним
підприємством (продавець за договором) і суб”єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 (покупець за договором), право власності на
предмет договору -торговий павільйон вартістю 100 грн. заг. пл. 81 кв. м,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, переходить до покупця відповідно до чинного
законодавства України. Нотаріально посвідчена копія даного договору знаходиться
в матеріалах справи (а.с.109, Том 1/Всього - 3).

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР,
чинного на момент виникнення спірних правовідносин, право власності (право
оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Акт приймання-передачі майна не
укладався, є тільки касовий ордер на суму 100 грн., що підтверджено і самим
позивачем у судовому засіданні 23.04.2007 р. Таким чином, як суду першої, так і
суду апеляційної інстанції позивачем не подано належних доказів передачі йому
даного павільйону.

Покликання апелянта на
проігнорування місцевим господарським судом рішення Господарського суду
Львівської області від 07.07.2005 р. у справі № 1/605-9/227 (а.с.18, Том
1/Всього - 3), яким визнано за ним право власності на спірний об”єкт, є
безпідставні та не заслуговують на увагу, оскільки при розгляді справи №
1/605-9/227 не досліджувалися і не були об'єктом дослідження обставини,
пов'язані з набуттям ТзОВ “Слов”янка” права власності на спірний павільйон.
Викладене унеможливлює визнання достовірним факту наявності у позивача  права власності на торговий павільйон заг.
пл. 81 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Твердження скаржника про те, що
спірний торговий павільйон не є предметом договору купівлі-продажу НОМЕР_4, не
беруться до уваги та спростовуються матеріалами справи. Так, згідно з п.1.1
договору купівлі-продажуНОМЕР_1 покупець отримав майно підприємства, включаючи
всі активи та пасиви, інвентар, обладнання, устаткування, інше майно. З
відомості індексації балансової вартості основних фондів та їх зношення станом
на 01.07.1995 р. (а.с.36, Том 2/Всього - 3) й акту експертної оцінки основних
засобів від 14.07.1995 р. (а.с.38, Том 2/Всього - 3) вбачається наявність серед
майна і павільйону 1972 року побудови. Відповідно до п.1.2 договору
купівлі-продажуНОМЕР_1 право власності на майно переходить до покупця з моменту
підписання акту прийому-передачі, який і був підписаний між сторонами 16.11.1995
р. заНОМЕР_3.

Відповідно до ч.2 ст.4 Європейської
хартії місцевого самоврядування, підписаної у Страсбурзі 15 жовтня 1985 року та
ратифікованої Україною на підставі Закону № 452/97-ВР від 15 липня 1997 року,
органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції, і
вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Частина 2 статті 19 Конституції
України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. “б” п.2 ст.30 Закону №
280/97 ВР відповідач наділений правом організовувати роботу, пов”язану зі
створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів. Відповідно до
п. “б” п.10 ст.30 Закону № 280/97 ВР до повноважень відповідача належить облік
і реєстрація відповідно до закону об”єктів нерухомого майна незалежно від форм
власності.

Підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного
акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації -
позивачів у справі.

Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає
правових підстав для задоволення позову.

Недодержання вимог правових норм,
які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків
прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у
тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта.
Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий
відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі
порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для
визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Як прослідковується з матеріалів
справи, рішення виконкому Дрогобицької міськрадиНОМЕР_5 від 16.05.2005 р.
приймалось відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України
від 7 лютого 2002 року N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України
від 28 січня 2003 року N 6/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України
18 лютого 2002 року за N 157/6445,  з
наступними змінами та доповненнями на підставі правовстановлюючих документів,
заяви директора ТзОВ “Слов”янка” про присвоєння поштової адреси кіоску та
довідкиНОМЕР_7 про визнання грошової оцінки земельної ділянки в м.Дрогобичі,
які знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону № 280/97
ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в
судовому порядку.

Апеляційний господарський суд
погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оспорюване
рішення прийняте Дрогобицькою міською радою відповідно до вимог чинного
законодавства України та визначеній законом компетенції, а також не порушує
прав і охоронюваних законом інтересів позивача по справі.

За відсутності підстав для
скасування рішенняНОМЕР_5 не вбачаються підстави і для скасування свідоцтва на
право власності. Свідоцтва про право власності на певний об”єкт майна не можуть
виступати предметом спору: таким може бути лише правовстановлюючий документ, на
підставі якого видано свідоцтво.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, що в даному
випадку позивачем не було зроблено.

Покликання апелянта на порушення
місцевим господарським судом норм процесуального права у зв”язку невідкладенням
розгляду справи через зайнятість представника в іншому судовому процесі є
безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше,
відповідач належних доказів цього не подав як суду першої, так і суду
апеляційної інстанції, тобто клопотання є документально необгрунтованим;
по-друге, згідно з ч.1 ст.40 КАС України особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця
проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення
про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається
врученою. Проте позивач змінив місце проживання, що було виявлено 22.11.2006 р.
під час вручення ухвали суду представниками третіх осіб (а.с.161-162, Том
2/Всього - 3).

Твердження скаржника про те,
господарський суд не викликав свідків за його клопотанням, колегією суддів не
беруться до уваги, так як позивачем належним чином не було обгрунтовано, яке
мають відношення до справи дані особи, про які обставини можуть свідчити, і
звідки їм про це може бути відомо, де і ким вказані особи працювали в 1993 році
та в подальшому. При цьому суд в ухвалі запропонував позивачу уточнити своє
клопотання щодо виклику свідків та обгрунтувати його письмовими доказами, що
останній не виконав.

Отже, з огляду на вище викладене,
колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що постанова
Господарського суду Львівської області відповідає матеріалам справи,
грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально
необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини,
а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни
оскаржуваної постанови.

Керуючись п.п.6, 7 Прикінцевих та
Перехідних положень, ст.ст.195, 198, 200, 205-206, 209 КАС України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Постанову Господарського суду
Львівської області від 24.11.2006 р. у адміністративній справі № 1/238-14/58
(К) залишити без змін, а апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 -без задоволення.

2. Ухвала набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути в господарський
суд Львівської області.

Суддя-доповідач
М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Л.Л.Давид

Суддя
Х.В.Мурська