ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 р.
№ 6/603

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П. - головуючого,

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрансбуд" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2007 року у справі № 6/603 Господарського суду м. Києва, за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрансбуд" м. Київ, про стягнення 3 966 606,20 грн.,

за участю представників сторін:

позивача:- Єнік Є.В. (дов. № 370/10 від 29.12.2006р.);

відповідача:- не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року позивач - ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - пред'явив у господарському суді позов до відповідача - ТОВ "Інтертрансбуд" про стягнення 3966606,20 грн. заборгованості.

Вказував, що 31.03.2006р. між ним та відповідачем було укладено договір на постачання природного газу № 03/2006-І ТБ-06/06-375, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу в 2006 році природний газ для потреб промислових споживачів, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині оплати, позивач просив стягнути з відповідача 3 616 808,00грн. боргу, 252040,32грн. пені, 54465,55грн. інфляційних, трьох процентів річних в сумі 43300,33 грн. та судові витрати (255500 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу), а всього 3966606,20 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 листопада 2006 року (суддя Ковтун С.А.) позов задоволено повністю. Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 3 616 808,00грн. боргу, 252040,32грн. пені, 54465,55грн. інфляційних нарахувань, трьох процентів річних в сумі 43300,33 грн., 255500 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3616808,00 грн. боргу мотивоване тим, що згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 252040,32 грн. пені, мотивоване посиланнями на п. 7.2. Договору, відповідно до якого в разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 367 1265,55 грн. інфляційних нарахувань та 43300,33 грн. річних, мотивоване посиланнями на ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05 березня 2007 року (колегія суддів у складі Григоровича О.М. - головуючий, Гольцової Л.А., Рябухи В.І.) рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 31.03.2006 р. сторонами по справі було укладено договір № 03/2006-І ТБ-06/06-375 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору позивач передає у власність покупцю в квітні 2006 року газ в обсязі 11000,000 тис. куб. м.

Згідно з п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами в такому порядку: 100% від вартості запланованого місячного обсягу, зазначеного в п. 2.1. Договору, протягом трьох банківських днів з моменту підписання Договору. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за місяць передачі газу) до 10 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання, проте відповідач, в порушення умов договору оплатив вартість газу частково, залишивши за собою заборгованість в сумі 3616800,00 грн., тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3616800 грн. основного боргу.

Відповідно до п. 7.2 договору, в разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 6.1 договору покупець (відповідач) сплачує на користь постачальника (позивача) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст. 625 ЦК України та п. 7.2. Договору боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про стягнення з відповідача 3616800,00 грн. заборгованості, 252040,32 грн. пені, 54465,55 грн. втрат від інфляції та 43300,33 грн. річних за період з 11.05.06р. по 04.10.06р.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріали справи свідчать про те, що висновки судів попередніх інстанцій відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Посилання касаційної скарги на порушення норм ст. ст. 42, 43 ГПК України у зв'язку з неможливістю представника бути присутнім на судовому засіданні в суді першої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки відповідно до ст. 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Також, відповідно до ст. 99 ГПК України Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. Отже, відповідач мав можливість скористатися усіма своїми процесуальними правами, передбаченими законодавством.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, щодо невірно вказаного розміру заборгованості, не мають матеріального підтвердження, що дозволяє не брати їх до уваги.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування Київським апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Товариства  з обмеженою   відповідальністю "Інтертрансбуд" залишити без задоволення.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05 березня 2007 року у справі № 6/603 залишити без змін.

Головуючий:                    Л.П. Невдашенко

Судді:                    М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська