ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007 р.
№ 9/95

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Коробенко Г.П.
Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача
Кушнір В.М. –директор;
Гусєв М.М. –дов. від 13.05.2004 року

відповідача-1
відповідача-2
Власенко С.О. –дов. від 28.12.2006 року
не з”явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Миколаївського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду

від
20.10.2005 року

у справі
№ 9/95 господарського суду Миколаївської області

за позовом
Миколаївського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України

до
- Миколаївської обласної організації Фізкультурно-спортивне товариство “Динамо” України
- Виконавчого комітету Очаківської міської ради

про
визнання права власності на будинок, визнання недійсним свідоцтва на право власності та рішення

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 19.03.2007 року, у зв’язку з перебуванням судді Полянського А.Г. у відпустці, для перегляду в касаційному порядку справи №9/95, призначеної до розгляду на 20.03.2007 року, утворено колегію суддів у наступному складі: головуючий –суддя Муравйов О.В., судді –Коробенко Г.П., Фролова Г.М.

У березні 2005 року Миколаївське обласне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської обласної організації Фізкультурно-спортивне товариство “Динамо” України про визнання за Миколаївським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України права власності на будинок відпочинку, розташований на базі відпочинку “Динамо”, яка належить Миколаївській обласній організації “Динамо”, за адресою: вул. Курортна, 27а, м. Очаків, Миколаївська область, позначеного на схемі земельної ділянки до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 05.08.2003 року цифрою “4”, балансовою вартістю 7 323, 00 грн.

13.06.2005 року, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач подав уточнення до позовної заяви, в яких просив визнати за Миколаївським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України права власності на будинок відпочинку, розташований на базі відпочинку “Динамо”, яка належить Миколаївській обласній організації “Динамо”, за адресою: вул. Курортна, 27а, м. Очаків, Миколаївська область, позначеного на схемі земельної ділянки до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 05.08.2003 року цифрою “1”, балансовою вартістю 7 323, 00 грн., визнати недійсними свідоцтво на право власності видане та зареєстроване виконавчим комітетом Очаківської міської ради від 05.08.2003 року та рішення виконавчого комітету Очаківської міської ради від 29.07.2003 року, на підставі якого воно видане.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності зі статтями 23, 48, 49 Закону України “Про власність” спірна нерухомість (будинок відпочинку, розташований на базі відпочинку “Динамо”, яка належить Миколаївській обласній організації “Динамо”, за адресою: вул. Курортна, 27а, м. Очаків, Миколаївська область) є власністю позивача і відповідач неправомірно поставив її на баланс, оформив на неї свідоцтво про право власності та не переоформляє спірне майно за належністю.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.07.2005 року (суддя: Філінюк І.Г.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.10.2005 року (судді: Воронюк О.Л. –головуючий, Єрмілов Г.А., Лашин В.В.) по справі № 9/95 господарського суду Миколаївської області, в частині позовних вимог щодо визнання права власності та визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Очаківської міської ради № 247 від 29.07.2003 року відмовлено, в частині позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності від 05.08.2003 року, виданого виконавчим комітетом Очаківської міської ради –провадження по справі припинено на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Мотивуючи судові рішення господарські суди з посиланням на статті 328, 331, 375 Цивільного кодексу України зазначає про те, що посилання позивача на будівництво ним будинку та проведення його ремонтів не є підставою виникнення у позивача права власності на будинок. Крім того, суд зазначає про те, що свідоцтво про право власності не є актом ненормативного характеру в розумінні статті 12 Господарського процесуального кодексу України, а за таких обставин провадження в справі і цій частині підлягає припиненню на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Миколаївське обласне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.10.2005 року по справі № 9/95 господарського суду Миколаївської області, в якій просить постанову та рішення у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 215, 331, 319, 369, 374, 375, 376 Цивільного кодексу України, статей 23, 48, 49, 50 Закону України “Про власність”, статей 12, 43, 87 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що відповідач не надав жодних документів, на підставі яких набув право власності на спірний будинок, а саме: узгоджений проект його забудови, акт прийняття в експлуатацію, чи угоду про передачу відповідачу будинку.

Відповідач –1 надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить рішення та постанову залишити без змін, посилаючись на те, що вони прийняті без порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідач –2 відзив на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача-1,    присутніх  у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що   касаційна скарга  підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною скаргою (поданням) рішення    місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до роз’яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Відповідно до вимог статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.08.2003 року Миколаївській обласній організації “Динамо” належить туристична база “Динамо”, що розташована по вул. Курортна, 27-а в м. Очакові, яка складається з окремих будинків та адміністративної будівлі та розташована на земельній ділянці під забудовою –1 760 м2, яка надана Миколаївській обласній організації “Динамо” в постійне користування згідно рішення виконавчого комітету Очаківської міської ради від 23.02.1999 року за № 40 та виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 28.04.1999 року.

Також суди зазначили про те, що згідно з вимогами частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з вимогами частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Приймаючи рішення та постанову по справі господарські суди виходили з того, що позивачем не надано жодних документів щодо спірної будівлі такі як: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, документи про відвід земельної ділянки для будівництва нерухомого майна, узгоджений проект забудови наданий для будівництва, акт прийняття в експлуатацію нерухомого майна та або будь-яку угоду, відповідно до якої позивач набув право володіння та розпорядження спірним майном.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак висновки судів першої та апеляційної інстанції зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи.

Так зазначаючи про те, що згідно з вимогами частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, суди не звернули уваги на посилання позивача у позовній заяві (уточненнях до позовної заяви) на те, що будинок було побудовано позивачем за узгодженням УВС Миколаївського облвиконкому, Миколаївської облради “Динамо”.

При вирішенні спорів про визнання права власності обов”язковому встановленню підлягають серед іншого обставини про підстави виникнення права власності та момент виникнення права власності. Зазначені обставини повинні бути встановлені на підставі допустимих доказів та грунтуватися на відповідних нормах законодавства.

Позивач посилається на те, що відповідач неправомірно поставив на баланс будинок, тоді як даний будинок вже стояв з 1977 року на балансі позивача відповідно до розпорядження по обласній раді добровільного протипожежного товариства від 10.12.1977 року № 102, та безпідставно оформив на нього свідоцтво про право власності.

Судами не звернуто увагу на те, що у даному розпорядженні зазначено про те, що даний будинок було побудовано за рахунок підприємства (а.с.90).

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо надані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Однак докази будівництва будинку за рахунок позивача позивачем не надані, судом не витребувані.

Також судами не надано оцінки листу від 18.07.2005 року заступника голови облради “Динамо” в період з 1974 року по 2000 рік, в якому зазначено про те, що спірна будівля була введена в експлуатацію та поставлена на баланс “Динамо” згідно актів введення в експлуатацію.

Однак відповідачем дані акти не надані, судами дані акти також витребувані не були.

Крім того, судами не звернуто уваги на посилання відповідача у доповненні до відзиву (а.с. 201) про те, що 27.12.1976 року, турбазі “Динамо” було видано паспорт, який було зареєстровано у комітеті по фізичній культурі та спорту при Миколаївському облвиконкомі, відповідно до якого у складі майна, зокрема, зазначені 13 фінських будинків, а також зазначена дата введення в експлуатацію бази –1964 рік.

Однак судами не з”ясовано, чи входив до складу майна турбази “Динамо”, зазначеного у паспорті, і даний будинок, побудований у 1971 році.

Проектно-кошторисна документація на будівництво будинку ні позивачем на відповідачем не надана. Докази про введення в експлуатацію будинку, що побудований у 1971 році ні позивачем ні відповідачем не надано.

Також, враховуючи, що відповідачу неодноразово додатково виділялася земельна ділянка, суди не з”ясували на якій саме земельній ділянці (кому і коли наданій) було побудовано будинок у 1971 році.

Крім того, судами не звернуто уваги на те, що позивач у позовній заяві просив визнати за Миколаївським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України право власності на будинок відпочинку, розташований на базі відпочинку “Динамо”, яка належить Миколаївській обласній організації “Динамо”, за адресою: вул. Курортна, 27а, м. Очаків, Миколаївська область, позначеного на схемі земельної ділянки до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 05.08.2003 року цифрою “4”, балансовою вартістю 7 323, 00 грн.

А в уточненнях до позовної заяви позивач просив визнати за Миколаївським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України право власності на будинок відпочинку, розташований на базі відпочинку “Динамо”, яка належить Миколаївській обласній організації “Динамо”, за адресою: вул. Курортна, 27а, м. Очаків, Миколаївська область, позначеного на схемі земельної ділянки до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 05.08.2003 року цифрою “1”, балансовою вартістю 7 323, 00 грн.

Також не було звернуто увагу на те, що відповідач готовий був сплатити балансову вартість будинку позивачу (а.с.59).

Крім того, судами не звернуто уваги на те, що позивач у позовній заяві зазначає, що балансова вартість будинку складає  7323 грн., а згідно наданих ним довідок балансова вартість будинку складає 21,3 тис. грн.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України).

Однак як вбачається з матеріалів справи, документи (а.с.14-56, а.с.68, а.с.76, а.с.77, а.с.82, а.с.107-110, а.с.126-133) не відповідають вимогам частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що господарськими судами  порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду  Миколаївської області.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Миколаївського обласного спеціалізованого ремонтно - будівельного підприємства протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.10.2005 року у справі № 9/95 господарського суду Миколаївської області та рішення господарського суду Миколаївської області від 27.07.2005 року у справі № 9/95 господарського суду Миколаївської області скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Головуючий                                                                              О. Муравйов

Судді                                                                                          Г. Коробенко

Г. Фролова