ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"27" березня 2007 р.

Справа № 8/237

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді:  Мирошниченко М. А.,

Суддів:  Бєляновського В. В.,

Шевченко В. В.,

при секретарі
-Волощук О. О.,

за участю:

позивача
-ОСОБА_1,

представника  відповідача - Вечурко Ю.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу ТОВ
„Агро-Інгресс”, м. Миколаїв

на рішення
господарського суду Миколаївської області від  4 січня 2005 року

у справі
№ 8/237

за позовом
СПД -фізичної особи - ОСОБА_1, м. Славутич Київської області

до
ТОВ „Агро-Інгресс”, м. Миколаїв

про
стягнення 90659 грн. 03 коп.,

ВСТАНОВИЛА:

12.10.2004 р. (вх. № 6362) СПД
-фізичною особою ОСОБА_1 у господарському суді Миколаївської області
пред'явлено позов до ТОВ „Агро-Інгресс” про стягнення заборгованості по
орендній платі за орендовану техніку у сумі 59 000 грн., у т. ч. упущену вигоду
в сумі 12000 грн., відшкодування за сплату податку на транспортні засоби у сумі
3036 грн., збитків, спричинених пошкодженням техніки, у сумі 6988,34 грн.,
збитків, з урахуванням індексу інфляції, у сумі 6750,34 грн., 3% річних у сумі
2884,35 (а.с. 2-3). Крім того, позивач просив суд в забезпечення позову
накласти арешт на майно відповідача. Свої вимоги позивач мотивував наступним.

03.01.2003 р. між ПП ОСОБА_1 та
ТОВ „Агро-Інгресс” в особі філії „Агро-Інгресс-Славутич”  був укладений договір оренди автомобілів:
„Камаз-5410”, держ. номер НОМЕР_1; „Краз-250”, держ. номер НОМЕР_2;  „МАЗ 5334” автокран, держ. номер НОМЕР_3;
автопричеп КГБ-8350, держ. номер НОМЕР_4. Відповідно до акту передачі від
03.01.2003 р., вказані автомобілі були передані орендарю в користування.
Відповідно до п. 5.1 договору, орендна плата за користування автомобілями
складає: „Камаз-5410” -1500 грн./місяць; „Краз-250” -1500 грн./місяць;  „МАЗ 5334” автокран -2500 грн./місяць;
автопричеп КГБ-8350 -500 грн./місяць. Договір оренди був підписаний директором
філії „Агро-Інгресс” „Агро-Інгресс-Славутич” Кравченко Г.О., яка діяла на
підставі доручення. Згідно до ст. 62 ЦК України, договір укладений в особі
філії ТОВ „Агро-Інгресс-Славутич” створює права і обов'язки для юридичної особи
ТОВ „Агро-Інгресс” за договором оренди автомобілів. Згідно п.п.5.1,5.2,5.3
договору, орендар зобов'язувався до 10 числа кожного місяця вносити на р/р орендодавця
6000 грн. орендної плати і відшкодовувати щомісяця по 253 грн. -витрати на
податок на транспортний засіб. Позивач отримав орендну плату, відповідно до
платіжних доручень НОМЕР_5 від 15.05.2003 р. і НОМЕР_6 від 24.06.2003 р., в
загальній сумі 1000 грн.. Потім йому стало відомо, що філію ТОВ „Агро-Інгресс”
„Агро-Інгресс-Славутич” було ліквідовано, умови договору не переглядалися, але
орендна плата не сплачувалася. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору
відповідачем, позивачем понесені збитки: заборгованість по орендній платі -
62036 грн. за  10 місяців (10 міс. х 6000
грн.-1000 грн. = 59000) + 3036 грн. - витрати за сплату податку на транспортні
засоби (12 х 253 грн./міс.), упущена вигода в сумі 12000 грн. (2 міс. х 6000
грн.), оскільки договір було укладено на 12 місяців, а відповідач розірвав його
за 2 місяці до закінчення строку, на який його укладено, не попередивши
позивача у строк, передбачений п.10.2 договору. Крім того, орендована техніка
була пошкоджена працівником відповідача. Факт витрат на ремонт автомобіля
підтверджується рахунком НОМЕР_7 від 22.01.2004 р., а витрати на придбання
запчастин -рахунком НОМЕР_8 від 19.01.2004 р.. 30.12.2003 р. і 26.01.2004 р. на
адресу відповідача було направлено дві претензії з додатками про те, щоб
провести розрахунки за орендовану техніку, що підтверджується поштовими
повідомленнями, відповідно до яких претензії отримані відповідачем 06 та
30.01.2004 р. відповідно. На час пред'явлення позову обґрунтованої відповіді на
претензії позивач не отримав. В обґрунтування свого позову позивач також
послався на ст. 256, п.3 ст. 269 ЦК УРСР.

12.11.2004 р. (вх. №13052)
відповідачем надано суду відзив на позов (а.с. 27-28), в якому він просив суд
зупинити провадження з цієї справи до закінчення розслідування, з тих підстав,
що прокуратурою м. Славутич Київської області було проведено перевірку, за
результатами якої, у зв'язку з наявністю злочинів, передбачених ч.5 ст. 191,
ч.2 ст. 366 КК України, порушено кримінальну справу, за якою ведеться слідство.
Крім того, директор ТОВ „Агро-Інгрес” звернулося з заявою до прокуратури м.
Славутич вх. №907 від 29.10.2004 р. про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності.

07.12.2004 р. (вх. №14281) позивач
надав суду уточнення позовних вимог  (а.с.
64-66), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по орендній
платі у сумі 59000 грн., у т. ч. упущену вигоду в сумі 12000 грн., податок на
транспортні засоби у сумі 3036 грн., збитки, спричинені пошкодженням техніки, у
сумі 6988,34 грн., збитки, з урахуванням індексу інфляції, у сумі 6750,34 грн.,
3% річних у сумі 2884,35 та пеню у сумі 4280,33 грн., яка стягується не більш
ніж за 180 днів від дати порушення провадження у справі, з урахуванням того, що
облікова ставка НБУ становила до 08.06.2004 р. -7%, а з 09.06.2004 р. становить
-7,5%.

07.12.2004 р. (вх. №14280)
позивачем надані письмові заперечення на відзив (а.с. 74-75), в яких він
зазначив, що не володіє інформацією про порушення кримінальних справ, тому
вважає за доцільне продовжити слухання справи.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 07.12.2004 р. (а.с. 83),  продовжено строк розгляду спору на один
місяць - до 12.01.2005 р.

17.12.2004 р. (вх. №14700)
позивачем надана заява (а.с. 84-85), в якій він зазначив, що заперечення
відповідачем самого факту існування договору оренди від 03.01.2003 р. є
необґрунтованим.

23.12.2004 р. відповідачем суду
надане клопотання про зупинення провадження у справі до повного розслідування
кримінальної справи, в якому також вказано, що договір оренди, на який
посилається позивач у позові, не існував як такий взагалі (а.с. 93).

В мотивувальній частині ухвали
господарського суду Миколаївської області від 23.12.2004 р. (а.с. 99),  клопотання відповідача про зупинення
провадження у справі, на підставі ст. 79 ГПК України, відхилено.

28.12.2004 р. (вх. №15132)
позивачем надісланий до суду лист (а.с. 101), в якому він зазначив, що
10.02.2003 р. підприємству позивача дійсно надавалися автомобільні послуги
вантажним автомобілем „Краз-250”, держ. номер НОМЕР_2, та автопричепом
КГБ-8350, держ. номер НОМЕР_4, підприємством відповідача. За надані послуги
позивач розрахувався платіжним дорученням НОМЕР_9 від 14.02.2003 р. на суму 800
грн..

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 04.01.2005 р. (суддя Гриньова Т.В.) позов задоволено
частково, а саме,  з ТОВ „Агро-Інгресс”
на користь позивача стягнуто 59 000 грн. основного боргу, 2 530 грн. витрат на
податок на транспортні засоби, 12 000 грн. упущеної вигоди, 6 118,79 грн.
збитків від інфляції, 2 617,45 грн. -3% річних, 4 280,33 грн. пені, 865,47 грн.
держмита, 112,64 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. В частині стягнення 6
988,34 грн. заподіяної шкоди, 506 грн. витрат на податок на транспортні засоби,
631,55 грн. збитків від інфляції, 266,9 грн. -3% річних відмовлено (а.с.
111-112). Таке рішення суд обґрунтував наступним. Факт понесення позивачем
збитків у сумі 6988,34 грн., спричинених пошкодженням техніки, є недоведеним,
оскільки з наданих доказів не вбачається, яких саме пошкоджень завдано техніці,
чи потрібні були для усунення пошкоджень саме ті запасні частини, що купувалися
позивачем за рахунком НОМЕР_8 від 19.01.2004 р.. Заперечення відповідача не
прийняті до уваги, так як вони безпосередньо не стосуються предмету спору, на
чинність договору сторін про оренду автомобілів впливу не мають. В
обґрунтування свого рішення суд послався на ст. 625, п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, ст.ст. 62,161,162,214,256,269 ЦК УРСР. Також,
суд відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки
воно не підтверджено доказами, у попередньому судовому засіданні суд оголосив
перерву для підготовки рішення -дослідження доказів закінчено, суд не зобов'язував
сторони явкою у судові засідання -нез'явлення представника відповідача не
перешкоджає вирішенню спору та позивач заперечував проти відкладення розгляду
справи.

Позивач, не зважаючи на те, що суд
задовольнив його позов лише частково, не оскаржив зазначене судове рішення.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням,
відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив скасувати це рішення та відмовити у позові
позивачу, з тих підстав, що договір оренди автомобілів від 03.01.2003 р.
насправді не укладався та є сфальсифікованим, оформленим без відома та
узгодження з головним підприємством -ТОВ „Агро-Інгресс”. Крім того, судом
винесено рішення за відсутності представника відповідача, тоді як він належним
чином повідомив суд про неможливість з'явлення у судове засідання, у зв'язку з
хворобою, що викладено в телеграмі, в якій також наявне клопотання про
відкладення розгляду справи.

14.02.2005 р. (вх. №213) позивачем
до Одеського апеляційного господарського суду наданий відзив на апеляційну
скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення -без змін, з тих підстав, що протоколом загальних зборів відповідача
№1/01 від 12.02.2001 р. затверджене рішення про створення філії
„Агро-Інгресс-Славутич”, а норми розділу 5 статуту відповідача встановлюють, що
філії мають право відкриття поточних і розрахункових рахунків, факт про
припинення філією своєї діяльності є недоведеним. Також, безпідставним є
посилання відповідача на те, що грошові кошти за використання автомобільного
транспорту мали бути перераховані не з розрахункового рахунку головного
підприємства, а з поточного рахунку філії. Посилання відповідача на ст. 153 ЦК
УРСР є необґрунтованим, оскільки сторонами було досягнуто згоди за всіма
істотними умовами договору. У судовому засіданні 23.12.2004 р. було закінчено
дослідження доказів, тобто мало місце закінчення однієї із стадій
господарського процесу, після якої суд оголосив перерву для підготовки рішення,
а не нове слухання, що зробив і 04.01.2005 р., проголосивши резолютивну частину
рішення без участі представника відповідача.

Розгляд апеляційної скарги було
призначено на 24.02.2005р.,  про що
сторони,   згідно приписів ст.98 ГПК
України,  повідомлялись  належним чином.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 24.02.2005р. провадження у справі було зупинено до
вирішення господарським судом Київської області справи №14/5-05 про визнання
недійсним договору оренди, оскільки результати цього спору могли суттєво
вплинути на результати розгляду справи №8/237.

У зв'язку з набранням чинності рішення
господарського суду Київської області  у
справі №14/5-05, ухвалою  Одеського
апеляційного господарського суду від 25.12.2006р. провадження у справі
було  поновлено  та призначено до розгляду  на 06.02.2007р. о 14:00, про що сторони були
повідомлені належним чином.

Представники сторін у судове
засідання 06.02.2007р. не з'явились, але від відповідача  надійшло клопотання про відкладення розгляду
справи.

Ухвалою суду від 06.02.2007р.
зазначене клопотання було задоволено, розгляд справи відкладений на
27.02.2007р. о 14:00, про що сторони повідомлялись належним чином.

Ухвалою голови Одеського апеляційного
господарського суду від 06.02.2007р. строк апеляційного провадження було
продовжено на один місяць.

08.02.2007р. (вх. №213) до суду
надійшло письмове доповнення до апеляційної скарги, в якому відповідач
зазначив, що договір оренди автотранспорту є удаваною угодою, оскільки
зазначене в договорі майно в оренду фактично не передавалось і тому ця угода не
породжує будь-яких прав та обов'язків. Зазначені обставини, на його думку,
підтверджуються фактом не оформлення тимчасового реєстраційного талону на
транспортні засоби та свідченнями по кримінальній справі.

Представник позивача в судове засідання
27.02.2007р. не з'явився. З відділення зв'язку надійшло повідомлення про не
можливість вручення йому кореспонденції, оскільки адресат вибув.

Представник відповідача надав суду
нову адресу позивача.

У зв'язку з нез'явленням в судове
засідання позивача, ухвалою суду від 27.02.2007р. строк провадження у справі,
за згодою представника відповідача, було продовжено на один місяць, а розгляд
справи відкладений на 27.03.2007р., про що сторони були повідомлені належним
чином. При цьому, позивач був повідомлений як за старою, так і за новою
адресою.

Фіксування судового засідання
27.03.2007р. здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним
комплексом “Діловодство суду” на диск CDR серійний № 5153156RС44974.

Представник  відповідача
в усних поясненнях, наданих апеляційному суду 27.03.2007р., підтримав
свою скаргу і просив її задовольнити на
викладених у ній підставах.

Позивач в усних поясненнях, наданих
апеляційному суду 27.03.2007р., просив суд відмовити у задоволенні апеляційної
скарги та залишити рішення без змін.

За згодою сторін, згідно ст.85
ГПК  України, після розгляду справи  в судовому засіданні оголошувались лише
вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення  представників сторін, ознайомившись з
доводами  апеляційної скарги,   дослідивши обставини  і матеріали
справи,  в тому числі наявні у них
докази,  відповідність викладеним  в рішенні висновкам  цим обставинам і доказам, а також перевіривши
додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи і цю
обставину встановив та дослідив місцевий суд,
03.01.2003 р. між ПП ОСОБА_1 та ТОВ „Агро-Інгресс” в особі філії
„Агро-Інгресс-Славутич”  був укладений,
строком на один рік, договір оренди автомобілів: „Камаз-5410”, держ. номер
НОМЕР_1; „Краз-250”, держ. номер НОМЕР_2;
„МАЗ 5334” автокран, держ. номер НОМЕР_3; автопричеп КГБ-8350, держ.
номер НОМЕР_4. (а.с.10-12).

З наявного у матеріалах справи  акту передачі від 03.01.2003 р. вбачається,
що вказані автомобілі були передані орендарю в користування (а.с. 49).

Відповідно до п.5.1 договору, орендна
плата за користування автомобілями складає: „Камаз-5410” -1500 грн./місяць;
„Краз-250” -1500 грн./місяць;  „МАЗ 5334”
автокран -2500 грн./місяць; автопричеп КГБ-8350 -500 грн./місяць.   Згідно п.п.5.1,5.2,5.3 договору, орендар
зобов'язувався до 10 числа кожного місяця вносити на р/р орендодавця 6000 грн.
орендної плати і відшкодовувати щомісяця по 253 грн. -витрати на податок на
транспортний засіб.

Позивач визнає і це підтверджується
матеріалами справи, що він отримав орендну плату, відповідно до платіжних
доручень НОМЕР_5 від 15.05.2003 р. і НОМЕР_6 від 24.06.2003 р., в загальній
сумі 1000 грн..

Доказів сплати решти орендної плати та
витрат на податок на транспортний засіб відповідач суду не надав і позивачем
факт отримання цих платежів не визнається.

Договір фактично розірвано відповідачем
за два місяці до його закінчення, без попередження про це позивача, як це
передбачено умовами договору.

З викладеного вбачається, що
відповідач  не виконував умови договору,
розірвав його в односторонньому порядку,
що є грубим порушенням умов договору та приписів чинного законодавства.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого і такого, що відповідає фактичним
обставинам та вимогам чинного законодавства, висновку, що відповідач повинен
сплатити позивачу заборгованість по орендній платі за 10 місяців в розмірі 59
000 грн.; 12 000 грн. - упущеної вигоди (за два місяці); 2530 грн. -  витрат на податок на транспортні засоби;
6118,79 грн. - збитків від інфляції; 2617,45 грн. -  3%
річних та 4280,33 грн. - пені та вмотивовано відмовив у задоволенні
решти позовних вимог, оскільки вони недоведені належними доказами.

В обґрунтування своєї незгоди з цим
рішенням, відповідач послався на наступні підстави:

- судом винесено рішення за
відсутності представника відповідача, тоді як він належним чином повідомив суд
про неможливість з'явлення у судове засідання, у зв'язку з хворобою, що
викладено в телеграмі, в якій також наявне клопотання про відкладення розгляду
справи;

- договір оренди автомобілів від
03.01.2003 р. насправді не укладався та є сфальсифікованим, оформленим без
відома та узгодження з головним підприємством -ТОВ „Агро-Інгресс”;

- договір оренди автомобілів від
03.01.2003 р. є удаваною угодою, оскільки зазначене в договорі майно в оренду
фактично не передавалось і тому ця угода не породжує будь-яких прав та
обов'язків. При цьому, зазначені обставини, на його думку, підтверджуються
фактом не оформлення  тимчасового
реєстраційного талону на транспортні засоби та свідченням по кримінальній
справі.

Проте, з цими доводами погодитись не
можна, виходячи з такого.

Так, як свідчать матеріали справи,
відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи,
тобто суд виконав приписи ГПК України. З матеріалів справи вбачається, що
відповідача представляло двоє представників (Рижий В.Ф. та Мусійчук Г.Р.).
Представники відповідача  давали письмові
пояснення на позов та  приймали участь в
судових засіданнях, а Рижий В.Ф. давав усні пояснення та відповідав на
запитання, після чого в засіданні було оголошено перерву. Дійсно, під час
перерви  від представника відповідача
-Мусійчук Г.Р. до суду надходило клопотання про відкладення розгляду справи, у
зв'язку з його хворобою. Місцевий суд, відповідно до вимог ГПК України,
розглянув це клопотання, що відображено в судовому рішенні, і, на думку судової
колегії, обґрунтовано відхилив його, як не підтверджене належними доказами
неможливості участі у розгляді справи представника відповідача та неможливості
його заміни іншою особою.

З огляду на викладене, судова колегія
дійшла висновку, що права відповідача на участь у розгляді справи, надання
доказів, пояснень та заперечень не було порушено і тому зазначені доводи не
можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

Доводи відповідача щодо недійсності
договору та/або, що він є удаваною угодою, також не можуть прийматись до уваги
та бути підставою для скасування рішення, оскільки рішенням  господарського суду Київської області від
23.05.2006р. у справі №14/5-05/15-06, залишеним без змін постановою Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 05.10.2006р., відповідачу
відмовлено в позові про визнання цієї угоди недійною  та удаваною, а встановлені цим судовим
рішенням факти існування договірних зобов'язань за цим договором, відповідно до
ст. 35 ГПК України, мають приюдиційне значення для вирішення цього спору.

Посилання скаржника на те, що передані в
оренду транспортні засоби не були перереєстровані на орендаря за договором,
також не можуть бути доказом недійсності договору або невиконання його
сторонами та підставою відмови у задоволенні позову з таких підстав.

Дійсно, відповідно до зазначених
відповідачем у скарзі нормативних актів, при передачі транспортних засобів у
користування іншій особі необхідно здійснити
оформлення  тимчасових
реєстраційних талонів на транспортні засоби. Проте, такі дії повинна
здійснювати особа, яка отримала транспортні засоби в користування, тобто в
даному випадку відповідач, а не власник (в даному випадку позивач) цих засобів.
Факт не оформлення відповідачем цих талонів може свідчити, що відповідач не мав
можливості реально використовувати цю техніку з його вини. Однак, це його
право, взявши майно в оренду, користуватись або не користуватись ним, що не
звільняє його від обов'язку сплачувати передбачені умовами договору
платежі.

Посилання скаржника на вирок та
свідчення по кримінальній справі взагалі не можуть прийматись до уваги, оскільки
кримінальна справа та надані по неї свідчення не стосуються предмету цього
спору і встановлені по неї обставини не впливають на  результати вирішення цього спору.

Будь - яких інших доводів та
доказів, які б, відповідно до ст. 104 ГПК України, могли бути підставами для
скасування рішення місцевого суду, скаржник в апеляційній інстанції не навів.

Перевіряючи, згідно приписів ст. 101
ГПК України, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в повному обсязі, тобто не тільки на підставах,
викладених в апеляційній скарзі, судова колегія не встановила  будь - яких порушень норм матеріального і
процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені місцевим судом
висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та
приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене, судова
колегія не вбачає будь-яких, передбачених ст. 104 ГПК України, правових підстав
для  скасування рішення місцевого суду.

Керуючись
ст.ст. 99,101-105  ГПК  України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення
господарського суду Миколаївської області від  4 січня 2005 року у справі № 8/237 -залишити
без змін, а  апеляційну скаргу
ТОВ „Агро-Інгресс” (м. Миколаїв) на зазначене судове рішення - без
задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК
України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.