ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.07р.

Справа № 41/157-07

За позовом  Державного підприємства "Ровенькиантрацит", м. Ровеньки, Луганська область

до  Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Агромет", м. Дніпропетровськ

про стягнення 1895,60 грн.

Суддя Орєшкіна Е.В.

В засіданні приймали участь представники:

Від позивача: Ремпель Т.М., довіреність № 1-3/3д-111 від 29.12.06 року

Від відповідача: Катюха Н.В., довіреність № 8 від 10.05.07 року

Кущенко З.В., довіреність № 7 від 10.05.07 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача несплаченої вартості залізничного тарифу в розмірі 1895,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов’язань за  умовами укладеного між сторонами договору поставки № у-25-02 від 20.02.03 року.

Позивач в судове засідання з’явився, позов підтримав, просить суд його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв’язку з пропуском позивачем строку позовної давності, в межах якого він мав звернутися до суду за захистом свого цивільного права, просить суд в задоволенні позову відмовити.

За згодою представників сторін в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Державною холдинговою компанією "Ровенькиантрацит" та відповідачем –Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничим підприємством "Агромет" укладений договір поставки № у-25-02 від 20.02.03 року, пунктом 1.1. якого передбачено зобов’язання постачальника передати у власність покупця (відповідача у справі) товар, в номенклатурі, кількості та за цінами, вказаними у додатках, що є невід’ємними частинами договору, та,  відповідно, зобов’язання покупця прийняти цей товар та його сплатити.

Згідно розділу 3 Статуту державного підприємства „Ровенькиантрацит”, копія якого долучена до матеріалів справи, вказане підприємство є правонаступником прав та обов’язків реорганізованого ДХК „Ровенькиантрацит” шляхом його злиття з державними відкритими акціонерними товариствами –дочірніми підприємствами ДХК „Ровенькиантрацит”.

На виконання умов договору позивач відвантажив позивачу вугільну продукцію в кількості 207000 кг, що підтверджено квитанціями про приймання вантажу №№ 48942925,  48943131, 48943340, копії яких додані до позовної заяви.

Відповідно до п. 3.3. договору, витрати, пов’язані з доставкою вугілля до станції призначення несе покупець на умовах передоплати.

Як вбачається з поданих позивачем квитанцій про приймання вантажу, вартість провізної плати (залізничного тарифу) складає 5338,80 грн.

Позивач посилається на часткову оплату відповідачем вартості залізничного тарифу, в сумі 3000 грн., до стягнення ним пред’явлений борг в розмірі 1895 грн.

Згідно заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини, згідно договору № у-25-02 від 20.02.03 року між сторонами виникли в лютому 2003 року. Зобов’язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. На теперішній час права та обов’язки між сторонами продовжують існувати, оскільки відповідач не здійснив оплату позивачу залізничного тарифу. Тобто, при вирішенні спору необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України.

Оскільки сторонами не конкретизовано, тобто не встановлено у договорі строк виконання відповідачем зобов’язання по оплаті провізної плати, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, кредитор (позивач у справі) вправі вимагати  виконання зобов’язання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги кредитором.

В якості доказу звернення до відповідача з вимогою на оплату залізничного тарифу в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України, позивачем суду поданий лист № 40юр від 20.04.06 року, надісланий адресу відповідача 21.04.06 року, що підтверджено поштовим чеком, копія якого додана до позовної заяви. Оскільки законом форма вимоги не встановлена, суд приймає зазначений лист як доказ звернення позивача в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України. Одже, строк оплати у відповідача, з урахуванням часу перебігу пошти, настав з 27.04.06 року по 03.05.06 року року.

Згідно приписів ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, дія яких поширюється на спірні взаємовідносини, зобов’язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У встановлений законом термін відповідач оплату провізної плати позивачу не здійснив. Відсутність заборгованості, що є предметом позову, ним не доведена.

За таких обставин, суд вбачає підстави для задоволення позову.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності при вирішенні спору.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 1ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову (п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Суд не приймає заперечення відповідача щодо пропущення строку позовної давності за вимогою про стягнення боргу,, оскільки строк оплати залізничного тарифу           у відповідача настав з 27.04.06 року по 03.05.06 року ( з моменту пред’явлення позивачем вимоги на сплату провізної плати, з урахуванням часу на перебіг пошти) та перебіг строку позовної давності починається, відповідно з 04.05.06 року, тобто позивач звернувся до суду 29.03.07 року за захистом свого порушеного права в межах строку позовної давності, встановленого законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного та

керуючись ст. ст. 1, 33, 44, 49, 82 –84  Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства „Агромет” –49051, м. Дніпропетровськ, вул. Виконкомівська,11; 49051, м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,5, , р/р 0100 в ДОД АППБ „Аваль” м. Дніпропетровська, МФО 305653 на користь Державного підприємства „Ровенькиантрацит” –94700, Луганська область, м. Ровеньки, вул. Комуністична,6, , р/р 0607 в АК ПІБ м. Ровеньки, МФО 304502 суму боргу –1895,60 грн. (одна тисяча вісімсот дев’яносто п’ять грн. 60 коп.), витрати по сплаті державного мита –102 грн. (сто дві грн.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –118 грн. (сто вісімнадцять грн.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

СУДДЯ                                                                  Е.В. ОРЄШКІНА

Рішення підписано 21.05.07 року