ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 р.
№ 35/210

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства “Крименерго”

на постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 19.12.2006 р.

у справі
№ 35/210

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Крименерго”

до
Державного підприємства “Придніпровська залізниця”

про
стягнення 24 578,38 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:
Воронов О.В., дов. № 008-Д від 04.01.2007 р.;

відповідача:
Горбач С.О., дов. № 279 від 01.01.2007 р.;
Кухар О.О., дов. № 314 від 01.01.2007 р.;

В С Т А Н О В И В:

У червні 2006 р. Відкрите акціонерне товариство “Крименерго” (далі –Товариство) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Державного підприємства “Придніпровська залізниця” (далі –Залізниця) заборгованість у розмірі 24 578,38 грн.

Позовні вимоги Товариство обґрунтовувало тим, що Залізниця, всупереч умов договору про постачання електричної енергії № 74 від 04.03.2005 р. (далі –Договір від 04.03.2005 р.), порушила вимоги Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22.08.2002 р. № 928, далі –Правила), що призвело до заниження показників приборів обліку спожитої Залізницею електричної енергії, у зв’язку з чим було складено акти № 1950 від 12.05.2004 р. на суму 7 656,87 грн. та № 3296 від 15.10.2004 р. на суму 16 921,51 грн., проте відповідні суми Залізницею добровільно сплачені не були, а тому підлягають стягненню у судовому порядку на підставі норм ЦК України та ГК України.

У ході судового розгляду Товариство уточнило позовні вимоги та просило господарський суд Дніпропетровської області стягнути з Залізниці 24 778,38 грн. Уточнені позовні вимоги Товариство обґрунтовувало тим, що Залізниця в порушення умов договору на користування електричною енергією № 74 від 22.05.1996 р. (далі –Договір 22.05.1996 р.) порушила вимоги Правил, що призвело до необліковування та неповного обліковування спожитої Залізницею електричної енергії, у зв’язку з чим було складено відповідні акти, на підставі яких Залізниці були виставлені рахунки № 74 від 04.06.2004 р. на суму 7 856,87 Грн. та № 74 від 26.11.2004 р., які вона добровільно не сплатила, а тому зазначені у них суми підлягають стягненню у судовому порядку на підставі норм ЦК України та ГК України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2006 р. (суддя Широбокова Л.П.) у задоволенні позовних вимог Товариства відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 р. (колегія суддів: Прокопенко А.Є., Крутовських В.І., Дмитренко А.К.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2006 р. залишено без мін.

Вказані судові акти прийняті за результатами розгляду позовних вимог Товариства без урахування поданих ним уточнень та мотивовані тим, що Договір від 04.03.2005 р. набрав чинності з дня його підписання, а порушення Правил були здійснені Залізницею у 2004 р., тобто до укладення вказаного договору, а тому цей договір не може регулювати права та обов’язки сторін щодо споживання електроенергії, які виникли до його укладення. При цьому господарські суди виходили з того, що уточнені позовні вимоги Товариства подані з порушенням вимог ГПК України, зокрема, без доказів сплати державного мита та надсилання копії заяви з відповідними уточненнями Залізниці, а тому не підлягали розгляду.

Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 р. і рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2006 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Товариство обґрунтовує тим, що місцевий та апеляційний господарські суди при вирішенні спору порушили ст. 26 Закону України “Про електроенергетику”, ст. 11 ЦК України, ст. ст. 174, 275, 276, 277 ГК України, ст. ст. 22, 43, 46, 57, 77, 101 ГПК України.

Залізниця скористалась правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслала до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Товариства, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 р. і рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2006 р. –без змін. Вимоги, викладені у відзиві, Залізниця обґрунтовує тим, що доводи Товариства, викладені у касаційній скарзі, є безпідставними.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті судових актів, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 15.08.2006 р. до моменту прийняття рішення по справі Товариство пред’явило (подало) господарському суду першої інстанції примірник заяви про уточнення позовних вимог № 10/783 від 08.08.2006 р. (т. 1, а. с. 84 –86), ксерокопію квитанції про сплату державного мита (т. 1, а. с. 87), оригінал поштової квитанції (т. 1, а. с. 88а), оригінал опису вкладення (т. 1, а. с. 89), ксерокопію поштової квитанції (т. 1, а. с. 89а), ксерокопію опису вкладення (т. 1,  а. с.90).

З вказаних документів вбачається, що Товариство 09.08.2006 р. (згідно поштового штемпелю на поштових квитанціях та описах вкладення) звернулось до місцевого господарського суду з заявою про уточнення позовних вимог, до якої були додані, зокрема, докази сплати державного мита та надсилання копії вказаної заяви іншій стороні у справі –Залізниці.

На момент судового засідання 15.08.2006 р. вказані документи до місцевого господарського суду не надійшли.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що за таких обставин господарський суд першої інстанції не міг вирішити спір у судовому засіданні.

Відповідно до частини першої ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Проте, в порушення вказаної норми, місцевий господарський суд не відклав розгляд справи, а вирішив спір по суті, чим  також порушив частину четверту ст. 22 ГПК України, згідно з якою позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи прийняте господарським судом першої інстанції рішення по даній справі, на вказані порушення уваги не звернув.

Згідно з роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини першої ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом повноваження господарського суду касаційної інстанції (ст. ст. 1115 та 1117 ГПК України) не дають йому права розглядати заявлені, але не розглянуті господарськими судами попередніх інстанцій заяви про уточнення позовних вимог, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 р. і рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2006 р. підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області з урахуванням заяви Товариства про уточнення позовних вимог № 10/783 від 08.08.2006 р. (яка надійшла до місцевого господарського суду 15.08.2006 р. о 15:00, т. 1, а. с. 94 –96).

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Крименерго” задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2006 р. у справі № 35/210 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало