СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

20 грудня 2007 року

Справа № 2-10/11148-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "Кримська правда" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Тітков С.Я.) від 30.08.2005 у справі № 2-10/11148-2005

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а, м.Сімферополь, 95017)

до          Виробничо-комерційної фірми "Кримська правда" (вул. Ген. Васильєва, 44, м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95000)

про стягнення 5025,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2005 року Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Виробничо-комерційної фірми "Кримська правда", просило стягнути з відповідача 5025,00 грн. за нестворене у 2004 році одне робоче місце для працевлаштування інвалідів.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя С.Я. Тітков) від 30.08.2005 у справі № 2-10/11148-2005 задоволено позов Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Виробничо-комерційної фірми "Кримська правда" про стягнення 5025,00 грн. за нестворене у 2004 році одне робоче місце для працевлаштування інвалідів. З Виробничо-комерційної фірми „Кримська правда” на користь позивача стягнуто штраф у сумі 5025,00 грн. та судові витрати.

Не погодившись з постановленим судовим актом, Виробничо- комерційна фірма „Кримська правда” звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.12.2005 вищезгадане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2007 постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.12.2005 скасовано, справу передано до апеляційної інстанції для розгляду за правилами адміністративного судочинства України.

Заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

У зв’язку з відрядженням судді Заплава Л.М. 20.12.2007 за розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду О.А. Латиніна у складі судової колегії була проведена заміна судді Заплава Л.М. на суддю Антонову І.В.

У судове засідання 20.12.2007 представники сторін не з’явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Відповідно до пункту 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Оскаржуване рішення мотивоване посиланням на норми статтей 19, 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875 від 21.03.91, у редакції Закону України від 05.07.2001 із змінами на 15.06.2004, для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працівників, де кількість працюючих 25 і більше чоловік.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Із змісту звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2004 рік, наданого Виробничо-комерційною фірмою „Кримська правда” Кримському Республіканському відділенню Фонду соціального захисту інвалідів 01.02.2005 за формою 10-ПН вбачається, що норматив відповідача, у якого працює 20 чоловік, складає одне робоче місто для працевлаштування інвалідів, працюючих інвалідів - 0, фонд оплати праці штатних працівників складає 100,5 тис. грн., середня заробітна плата штатного працівника складає 5025,00 грн., сума коштів штрафних санкцій на нестворене робоче місце для інвалідів становить 5025,00 грн. (а. с. 4).

Таким чином, відповідач погодив зобов`язання зі штрафних санкцій у сумі 5025,00 грн. Даний документ підписано керівниками Виробничо-комерційної фірми „Кримська правда” та скріплено печаткою.

Відповідно до пункту 5 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 314 від 03.05.1995, підприємства вживають заходів до створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення і відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для інвалідів.

Пунктом 14 Положення № 314 від 03.05.1995 встановлено, що підприємства інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Пунктом 3 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів” передбачено, що робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Отже, необхідною ознакою факту створення робочого місця для інваліда є наявність саме працевлаштування його на такому місці. В іншому випадку робоче місце для інваліда вважається нествореним, оскільки органам, визначеним у статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” невідомо, чи створені на конкретному підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів.

За таких обставин працевлаштування інвалідів може здійснюватися органами, визначеними у статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” лише за наявності отриманої від підприємства інформації про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Згідно з повідомленням Управління праці та соціального захисту населення міста Сімферополя від 11.05.2005 за вих. №1853/021-9, за місцем реєстрації юридичної особи Виробничо-комерційною фірмою „Кримська правда” відомості про наявність у 2004 році вільних робочих місць, на яких може застосовуватись праця інваліда, не надавались (а. с. 14).

Листом від 27.05.2005 за вих. № 1152/02.1-17 виконавчий комітет центральної районної ради міста Сімферополя повідомив, що до нього Виробничо-комерційна фірма „Кримська правда” з питань направлення інвалідів на працевлаштування також не зверталась, інформацію про вільні робочі місця, на яких може застосовуватись праця інвалідів, не надавала (а.с. 16).

Кримське республіканське об’єднання інвалідних організацій „Союз організацій інвалідів” листом № 52 від 30.06.2005 також повідомило позивача про те, що до нього Виробничо-комерційна фірма „Кримська правда” з питань направлення інвалідів на працевлаштування не зверталась, інформацію про вільні робочі місця, на яких може застосовуватись праця інвалідів, не надавала (а. с. 18).

Згідно з частиною 1 статті 20 вищезгаданого Закону “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та відповідно до пункту 3 „Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1767, підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша ніж встановлена нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 вказаного Закону, щорічно сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів, не пізніше 15 квітня року, який наступає за звітним, штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньомісячної річної заробітної плати штатного працівника на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано обов`язків, покладених на нього Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та Положенням „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів” щодо створення робочого місця для працевлаштування інвалідів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з останнього заборгованості в сумі 5025,00 грн.

Висновок суду першої інстанції про відмову позивачу у зверненні стягнення на майно боржника судова колегія також вважає обґрунтованим, оскільки відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України таке звернення допускається тільки як виняток при наданні доказів наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або таким, що робить його виконання неможливим.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "Кримська правда" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 30.08.2005 у справі № 2-10/11148-2005 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді