ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р.
№ 43/407

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні  касаційну  скаргу

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва

на постанову
Київського апеляційного господарського суду
від 19 лютого 2007 року

у справі
№ 43/407 господарського суду м. Києва

за заявою
Приватного підприємства "Фірма "Сатурн"

до
Приватного підприємства "Асмара"

про
визн                                                                                                                       ання  банкрутом,

арбітражний керуючий
Добродуб О.Я.,

за участю представників сторін:

ПП "Асмара" –арбітражний керуючий Добродуб О.Я.,

ПП "Сатурн" –Ванжула Я.В. (дов. від 19.09.2006),

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва –Купельський О.М. (дов. від 14.02.2007), Семілєтова Ю.В. (дов. від 15.02.2007), Кирієнко Л.М. (дов. від 25.11.2004);

встановив:

У червні 2006 року ініціюючий кредитор –Приватне підприємство "Фірма "Сатурн" звернувся до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство Приватного підприємства "Асмара" на підставі ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Вказував, що факт відсутності керівних або будь-яких інших органів Боржника за його місцезнаходженням за наявності його безспірних вимог  є підставою для порушення провадження відносно такого Боржника справ про банкрутство.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.06.2006 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; зобов'язано кредитора надати докази, які б свідчили про відсутність підприємницької діяльності боржника, неподання податкових декларацій, бухгалтерської звітності протягом року; наявності або відсутності активів боржника; відсутність боржника за його місцезнаходженням.

Постановою господарського суду м. Києва від 07.07.2006 (суддя Пасько М.В.) ПП "Асмара"  визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено  арбітражного керуючого Добродуба О.Я., якого зобов'язано письмово повідомити всіх відомих йому кредиторів про визнання боржника банкрутом; підприємницьку діяльність банкрута завершено; строк виконання зобов'язань вважати такими, що настав з 07.07.2006; припинено повноваження органів управління банкрута; зобов'язано ліквідатора провести ліквідаційну процедуру та надати звіт до 07.05.2007.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.09.2006 (суддя Пасько М.В.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс. Приватне підприємство "Асмара" ліквідовано як юридичну особу у зв'язку з банкрутством; копію постанови направлено для внесення відповідно запису до Єдиного державного реєстру; провадження у справі припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від  19.02.2007р. (колегія суддів у складі: Коваленко В.М. –головуючий, Вербицька О.В., Розваляєва Т.С.) ухвала господарського суду м. Києва залишено без змін.

Не погоджуючись з винесеною постановою, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Києва звернулась з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просила скасувати ухвалу та  постанову, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на порушення норм матеріального права, ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В судовому засіданні в порядку ст. 77 ГПК України було оголошено перерву на 15.05.2007 р.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування норм процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню  з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (надалі Закону) в разі, якщо громадянин – підприємець - боржник або керівні органи боржника  - юридичної особи  відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до  органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій. Документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов’язань.

Господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство  відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває  ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого  кредитора за згодою останнього.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються:

показники виявленої ліквідаційної маси (дані її інвентаризації);

відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу;

копії договорів купівлі-продажу та акти приймання - передачі майна;

реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів;

документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів.

Згідно частини 6 статті 31 Закону вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав підчас розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визначених ліквідатором вимог кредиторів з наслідками його ліквідації), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 №11).

Як  вбачається з матеріалів справи, ухвала господарського суду м. Києва  про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу мотивована тим, що при  здійсненні  ліквідаційної процедури  вимоги ініціюючого кредитора, визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, оскільки ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог. При цьому, в наданих суду ліквідаційному балансі (а.с. 46) та звіті (а.с. 28-30)  зазначено про  відсутність активів у банкрута.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що у прийнятій судом ухвалі про затвердження ліквідаційного балансу та ліквідацію боржника відсутній аналіз обставин повноти дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, оцінка поданих ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу на предмет їх відповідності приписам статті 32 Закону, відсутній реєстр визнаних ліквідатором вимог кредиторів з даними про їх задоволення (незадоволення) в ході ліквідаційної процедури. Звіт ліквідатора не засвідчено печаткою боржника, що є порушенням вимог Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”.

Зважаючи на викладене, оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам закону до судового рішення, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Апеляційний господарський суд, зазначені недоліки не усунув, залишивши ухвалу суду першої інстанції без змін.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до вимог ст.17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, який набув чинності  з 01.07.2004 року, в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст.18 названого Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню  до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Названий Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її  місцезнаходженням, які здійснюються державним реєстратором  (п.7 ст.19 Закону).

Виходячи з вимог ч.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства  повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, Колегія суддів Вищого господарського суду України  вважає, що судами попередніх інстанції при затвердженні звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу про визнання відсутнього боржника банкрутом  не було надано оцінки та не з’ясовано факт наявності чи відсутності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи боржника за її місцезнаходженням відповідно до вимог Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців”, не надали оцінки поданих ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу на предмет їх відповідності приписам статті 32 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

У зв’язку з наведеним, ухвалу суду першої інстанції 14.09.2006 та постанову суду апеляційної інстанції від 19.02.2007 р. слід скасувати, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи в ліквідаційній процедурі суду слід врахувати приписи статей 17-18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, частини 2 статті 34 ГПК України і з врахуванням наведених норм права зробити висновки про можливість здійснення провадження у справі про банкрутство в ході ліквідаційної процедури в порядку статті 52 Закону чи доцільність застосування загальних правил ведення ліквідаційної процедури згідно приписів статей 22-34 Закону.

Що стосується доводів ДПІ про неможливість перевірки ПП "Аскара", колегія суддів зазначає, що відкриття ліквідаційної процедури не може бути перешкодою податковому органу  у здійсненні ним позапланової перевірки боржника. Орган податкової служби вправі звернутися до ліквідатора боржника та провести позапланову перевірку його господарської діяльності, а у випадку відмови ліквідатора, як керівника боржника, надати можливість перевірки суб’єкта господарювання, орган податкової служби вправі оскаржити дії ліквідатора до суду у справі про банкрутство.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Києва задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19 лютого 2007 року та ухвалу господарського суду м. Києва від 14 вересня 2006 року у справі № 43/407 скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Судді:                                                                     М.І. Хандурін

Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко