ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

27.03.07                                                                                           Справа  № 5/2338-25/249А

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                                                  Бонк Т.Б,

суддів:                                                                      Бойко С.М.

Марко Р.І.

при секретарі судового засідання Ковалишин Ю.

розглянувши  апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Енерготех»від 07.12.2006р. №92/06-11/75

на постанову           Господарського суду Львівської області від 13.10.2006р..

у справі                     №5/2338-25/249-А

за позовом                     Дочірнього підприємства «Енерготех»(ДП «Енерготех»), м.Львів

до відповідача           Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова (далі ДПІ у Галицькому районі м.Львова), м.Львів

про    визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення

за участю представників:

від позивача –Дзера О.С.- представник;

відповідача –Рождественська Л.П.- завідувач сектора представництва інтересів громадян;

встановив:

Постановою Господарського суду Львівської області від 13.10.2006р. у справі №5/2338-25/249-А, суддя Пазічев В.М., в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова суду мотивована положеннями норм п.п.4.1.1, п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.п.5.3.1. п.5.3, п.5.1, ст.5, п.п.17.1.7, п.17.1 ст.17, п.15.1 ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», п.6.1.7. Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби (затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 17.03.2001р. №11, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.03.2001р. №268/5459), п.п.3.2,п.п.4.4,п.п.4.5 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій (затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001р. №253, зареєстровано в  Міністерстві юстиції України від 6 липня 2001р. №567/5758), ст.1,ст.4, ст.250 Господарського кодексу України, а також зокрема тим, що адміністративно-господарські санкції передбачені ст.250 Господарського кодексу України не поширюється на строки застосування штрафних санкцій передбачених ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ДП «Енерготех»подало апеляційну скаргу , в якій просить скасувати постанову господарського суду Львівської області від 13.11.2006р. та прийняти нову постанову, якою задоволити позовні вимоги та визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 13.10.2005р. Зокрема, скаржник зазначає, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального права а саме: на момент подання декларації по податку на додану вартість були наявні прострочені суми відшкодування по податку на додану вартість; позивач своєчасно, до виникнення у нього зобов’язання по сплаті податку на додану вартість, повідомив про проведення взаєморозрахунків з податку на додану вартість; податкове повідомлення-рішення винесене з порушенням Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій затвердженого Наказом ДПА України від 21.06.2001р. №25; податокове повідомлення-рішення прийнято без складання акту перевірки. Крім цього, скаржник зазначає, що судом не застосовано строк позовної давності встановлений ст.250 ГК України.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив зазначені вимоги.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши подані сторонами докази і оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Податковим повідомленням-рішенням від 13.10.2005р. №/0 на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»за затримку на тридцять три календарні дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 1222,35грн., зобов’язано ДП «Енерготех » сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 244,47 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, у податковій декларації з податку на додану вартість за третій квартал 2003р. ДП «Енерготех»визначено суму податкового зобов’язання за поточний звітний період у розмірі 24837грн. (а.с.13-14).

Відповідно до облікової картки платника, позивача, по сплаті податку на додану вартість, вищезазначена сума внесена 19.11.2003р. (а.с.45).

Однак, на той час в обліковій картці платника значилась переплата в сумі 23614грн.63коп. Відтак, станом на 20.11.2003р. виникла недоїмка в сумі 1222,37грн.

Платіжним дорученням №223 від 22.12.2003р. позивачем перераховано 1350грн.

Відповідно до п.п.4.1.1.п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Згідно з п.п. «а»п.п.4.1.4. п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181 податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

Відповідно до п.5.1 ст.5 вищезазначеного Закону податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до п.п.5.3.1 п.5.3.ст.5 Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Отже, сума податкового боргу погашена з затримкою на 33 календарних дні після граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання.

Вищезазначений Закон дає визначення штрафної санкції як плату у фіксованій формі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами, а саме, пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», в якому визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених  цим  Законом,  такий  платник   податку   зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці  до 30 календарних днів,  наступних за останнім днем  граничного  строку  сплати   узгодженої   суми   податкового зобов'язання,   у  розмірі  десяти  відсотків  погашеної  суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем норм матеріального права, а саме Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та незастосування норм Господарського кодексу України до даних відносин, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі посилання є безпідставними з огляду наступне.

Згідно із ч.1 ст.4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів;  адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

Згідно з ч. 2 ст.241 даного Кодексу перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно з ст.250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку, що Господарський Кодекс України не регулює фінансові відносини за участі суб’єктів господарювання, що виникають  у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів.

Щодо покликання скаржника на порушення органом державної податкової служби при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, то вони судом до уваги не беруться, оскільки, не пов’язуються з порушенням прав платника податку.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладенеі апеляційний господарський суд вважає, що постанова місцевого господарського суду відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для її скасування немає. Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не є  підставою для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.69, 70, 79, 86, 158, 160, 195, 196, 198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду Львівської області від 13.11.2006р. у справі № 5/2338-25/249-А залишити без змін, апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Енерготех»- без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст. 212, 254 КАС України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя                                                  Бонк Т.Б.

суддя                                                            Марко Р.І.

суддя                                                               Бойко С.М.