ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.02.07 р.                                                                               Справа № 20/430

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю        „Арсенал –А”, м.Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ультра-Будівельна компанія”, м.Донецьк

про стягнення 8284,10 грн.

За участю представників:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю „Арсенал –А”, м.Донецьк, із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ультра-Будівельна компанія”, м.Донецьк, про стягнення заборгованості за продану продукцію в сумі 8284,10 грн., з яких 7213,10 грн. – основного боргу, 319,40 грн. – сума 3% річних, 751,60 грн. – сума інфляції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на видаткову та податкову накладні, довіреність серії ЯКО № 261535, рахунок-фактуру № 623 А від 23.05.05 р., розрахунок суми позовної заяви, а також на приписи Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідач до судового засідання не з’явився, відзиву на позов суду не надав, у зв’язку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

31 травня 2005 р. позивачем було передано відповідачеві продукцію в асортименті (провод, кабель, ізолента, труба) на загальну суму 7213,10 грн., що підтверджується наданими суду копіями видаткової та податкової накладних, довіреності серії ЯКО № 261535, що наявні в матеріалах справи.

Договір поставки, купівлі-продажу зазначеної продукції сторонами не укладався.

Позивач стверджує, що ним було направлено відповідачеві рахунок-фактуру № 623А від 23.05.05 р., копія якого наявна в матеріалах справи, на сплату переданої продукції.

Суть позову полягає у вимогах про стягнення з відповідача 8284,10 грн., з яких 7213,10 грн. – основного боргу, 319,40 грн. – сума 3% річних, 751,60 грн. – сума інфляції.

При цьому, позивач вважає, що відповідач повинен був сплатити гроші за отриману від позивача продукцію не пізніше 07.06.05 р.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 530Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач не надав суду доказів того, що сторонами було узгоджено певний строк виконання відповідачем обов’язку зі сплати отриманої від позивача продукції.

Позивач також не надав суду доказів направлення (вручення) відповідачеві рахунку-фактури № 623А від 23.05.05 р., будь-якої претензії, грошової вимоги тощо.

За даних обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту виникнення у відповідача обов’язку зі сплати переданої позивачем продукції у зазначений в позові строк, у зв’язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 7213,10 грн. відсутні.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні основної вимоги позивача, додаткові вимоги щодо стягнення сум 3% річних та інфляції також задоволенню не підлягають.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати – покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу  України, ст.530 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову – відмовити.

Суддя                                                                         Донець О.Є.

Надруковано 3 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу