ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

28.03.07                                                                                           Справа  № 14/373

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі   колегії:

Головуючої           Дубник О.П.

суддів          Орищин Г.В.

Якімець Г.Г.

При секретарі судового засідання          Ніколайчук С.В.

розглянув     апеляційну скаргу  державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Рівненському районі від 17.01.07р. №50110/15

на постанову господарського суду Рівненської області від 22.12.2006р.

у справі          №14/373

за позовом           ДПІ у Рівненському районі, м.Рівне

до відповідача 1:  Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Квасилівський завод комунального устаткування», смт.Квасилів

до відповідача 2:   Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Ка-принт», м.Київ

про          визнання недійсним господарського зобов’язання

за участю представників

від  позивача –Слесарчук О.П. –представник (дов. у справі) ;

від відповідача 1 –Пашковська Л.В. –представник (дов. у справі);

від відповідача 2 –не з’явився.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 07.03.07р.

Права та обов'язки згідно ст.ст.49,51 КАС України роз'яснено, заяв про відвід суддів не надходило.

ТзОВ «Ка-принт»належним чином повідомленний про час і місце засідання суду, згідно ст.40 КАС України.

Постановою господарського суду Рівненської області від 22.12.2006р. у справі №14/373 (суддя Марач В.В.) в задоволені позову ДПІ у Рівненському районі до ВАТ «Квасилівський завод комунального устаткування», ТзОВ «Ка-принт»про визнання недійсним господарського зобов’язання, яке виникло між ВАТ «Квасилівський завод комунального устаткування»та ТзОВ «Ка-принт»з усного правочину від 04.04.05р.  купівлі-продажу коксу ливарного, брухту чавунного та кутника на загальну суму 175029,70 грн. , та стягнення з ВАТ «Квасилівський завод комунального устаткування»в доход держави вартості отриманої продукції відмовлено.

Постанова суду мотивована ст.2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», п.п.4.2.2. б) п.4.2 ст.4, п.7.5 ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», ст.ст.61, 62 Конституції України, ст.92 Цивільного кодексу України, ст.11 Закону України «Про систему оподаткування», ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, п.п.2, 5, п.6.2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.97р. №165, на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про недоведеність позовних вимог, що ТзОВ «Ка-принт», сторона спірного господарського зобов’язання, діяло з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, оскільки свідоцтво останнього як платника податку на додану вартість на момент укладення такого господарського зобов’язання –04.04.05р. не було анульоване, отже і податкова накладна №151 від 04.04.05р., виписана ТзОВ «Ка-принт»повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

З мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, ДПІ у Рівненському районі оскаржила рішення суду, наполягаючи на тому, що спірне господарське зобов'язання, що виникло на підставі укладеного між відповідачами усного договору купівлі-продажу коксу ливарного, кутника 32, брухту чавунного на загальну суму 175029,70 грн., вчинене відповідачами не в рамках проведення фінансово-господарської діяльності, а з метою незаконного формування податкового кредиту та зменшення сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість, які підлягають до сплати, зокрема, відповідач 2, укладаючи такий усний договір, діяв з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, так як  він не відобразив суми податку на додану вартість від даної господарської операції в своїх податкових деклараціях, а згідно довідки ДПІ у Святошинському районі №9695/7/15-132 від 14.11.06р.  взагалі не подає відповідної податкової звітності до органів державної податкової служби з липня 2001 року.

Враховуючи вищенаведене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду, а позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, суд встановив наступне:

відповідно до позовної заяви ДПІ у Рівненському районі на підставі ст.ст.174, 207, 208 ГК України просить визнати недійсним господарське зобов’язання, яке виникло між  ВАТ «Квасилівський завод комунального устаткування»та ТзОВ «Ка-принт»з усного правочину від 04.04.05р.  купівлі-продажу коксу ливарного, брухту чавунного та кутника на загальну суму 175029,70 грн., та стягнути з ВАТ «Квасилівський завод комунального устаткування»в доход держави вартості отриманої продукції на загальну суму 175029,70 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 04.04.05р. ВАТ "Квасилівський завод комунального устаткування" уклало з ТзОВ «Ка-принт»усну угоду про купівлю- продаж  35 тн. коксу ливарного, 4,74 тн. кутника 32, 75,951 тн. брухту чавунного на загальну суму 175029,70 грн.

Виконання сторонами вказаної усної угоди підтверджується виписаними ТзОВ «Ка-принт»накладною №04-04/1 та податковою накладною №151 від 04.04.2005р., а також розрахунками ВАТ «Квасилівський завод комунального устаткування»за весь  товар, про що, зокрема, свідчать звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, квитанції до прибуткових касових ордерів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки ДПІ у Святошинському районі м.Києва №9695/7/15-132 від 14.11.2006 року ТзОВ "Ка-при нт", яке зареєстроване в ДПІ у Святошинському районі м.Києва з 28.02.2000 року, останній податковий звіт до податкового органу подано лише за червень 2001 року, а свідоцтво про реєстрацію ТзОВ "Ка-принт" як платника податку на додану вартість анульовано актом №5/34 від 21.10.2005 року. Товариство звітувало з нульовим показниками фінансово-господарської діяльності.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ст.207 ГК України).

Однак, дослідивши обставини справи, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що спірне господарське зобов'язання по поставці товарно-матеріальних цінностей здійснене відповідачами (04.04.05р.) до моменту анулювання у ТзОВ «Ка-принт»свідоцтва платника податку на додану вартість, яке мало місце лише 21.10.05р., тому останнє мало право складати та видавати покупцю (ВАТ «Квасилівський завод комунального устаткування») податкову накладну №151 від 04.04.05р., яка оформлена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім того, розрахунки за вказаний товар, також проведені відповідачами до моменту анулювання вказаного свідоцтва, а саме: в період з 04.04.05р. по 27.04.05р.

На момент здійснення здійснення господарської операції ТзОВ «Ка-принт»перебувало в ЄДРПОУ та на обліку у податкового органу як платник податків.

Доказів про реєстрацію припинення його як юридичної особи не подано.

Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не  на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (ч.1, ч.2 ст.18 цього Закону).

Таким чином, позивачем не доведено наявність у ТзОВ „Ка-принт" умислу на вчинення даного господарського зобов’язання, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, і вимоги щодо стягнення з ВАТ «Квасилівський завод комунального устаткування»усього одержаного ним згідно господарського зобов’язання на загальну суму 175029,70 грн. в доход держави є неправомірним.

З огляду на викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.п.6, 7 розділу VII, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, ч.5 ст.254 КАС  України –

Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову господарського суду Рівненської області від 22.12.06р. у цій справі - без змін.

2.          Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може  бути  оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст.211, 212 КАС України.

Головуюча-суддя                                                                  О.П. Дубник

суддя                                                                                        Г.В.Орищин

суддя                                                                                        Г.Г.Якімець