ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

03.04.07                                                                                           Справа№ 5/475-3/68А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом  Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова

до  відповідача 1: ТзОВ „Львів-шкіра”, м.Львів

до відповідача 2: ПП „Денки”, м.Донецьк

Про  визнання недійсним господарського зобов”язання

За участю представників:

Від  позивача:  Шиба Л.П.-представник

Від  відповідача-1: Семенюта Д.В. - представник

Від відповідача-2 : не з”явився

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст. 49,51   КАС України.

Суть спору: Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова звернулася з позовом до ТзОВ „Львів-шкіра”, м.Львів  та ПП „Денки”, м.Донецьк про визнання недійсним господарського зобов”язання в порядку ст.ст.207,208 ГК України.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити  позовні  вимоги з  мотивів наведених  в позовній  заяві, матеріалах справи  та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач-1 з позовними вимогами не погоджується з  підстав і мотивів, викладених у запереченні на позов. ТзОВ „Львів-шкіра” стверджує, що жодного умислу на укладення спірного договору з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави  не мав, а лист ЛВПМ УПМ ДПА у Львівській області , в якому зазначено про виявлення ознак фіктивності ПП „Денки”, не є підставою визнання недійсним господарського зобов’язання, оскільки факт фіктивного підприємництва може підтверджуватися тільки вироком суду.

Відповідач-2 в жодне із судових засідань не з’явився, заперечень на позов не подав.

В матеріалах справи наявна довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців №414131 від 15.03.2007 р., згідно якої станом на 15.03.2007 року  ПП „Денки” не виключене з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій в Україні.

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою витребування у позивача доказів в обґрунтування позовних вимог та уточнення вимог, щодо застосування наслідків, передбачених ст.208 ГК України.

В судовому засіданні 02.04.2007 року оголошувалась перерва до 03.04.2007 року.

Повний текст постанови виготовлений  , підписаний  та оголошений 03.04.2007 року.

Суд , заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши  матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності , встановив наступне:

В період з 26.09.2006 року по 23.10.2006 року ДПІ у Залізничному районі м.Львова було проведено виїзну планову перевірку ТзОВ „Львів-шкіра” з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2005 рок по 30.06.2006 року. В результаті проведеної перевірки податковою інспекцією було виявлено факт проведення господарських операцій з ПП „Денки”, м.Донецьк, за фактом фіктивного підприємництва якого порушено кримінальну справу прокуратурою Калінінського району м.Донецька.

Як вбачається з матеріалів справи  в травні 2006 року ПП „Денки”, м.Донецьк (Продавець) відпустило ТзОВ „Львів-шкіра” (Покупець)  товар на загальну суму 4 748 657,70 грн., що підтверджується податковими накладними, довіреностями, розхідними накладними. Суми податку на додану вартість по зазначених податкових накладних включені до податкового кредиту відповідного періоду, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, та відповідають даним податкової декларації з ПДВ за травень 2006 року.

Як зазначає позивач, на виконання доручення СВ Калінінського РВ ДМУ УМВСУ в Донецькій області  було проведено виїмку документів ТзОВ „Львів-шкіра” по взаєморозрахунках з ПП „Денки” на суму 4 748 657,70 грн.. По вилучених документах  16.01.2007 року Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВСУ у Львівській області проведено почеркознавче дослідження, за результатами якого встановлено, що підписи на договорах, актах приймання-передачі, довіреностях, податкових накладних, розхідних накладних  виконані ймовірно не директором ПП „Денки” Павлюком Ю.Г., а іншою особою.Як зазначає позивач, висновком почеркознавчого дослідження  підтверджено факт підробки підписів посадових осіб ПП „Денки”, а тому укладені договори слід розцінювати, як такі, що укладені з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства. Внаслідок виписаних ПП „Денки” податкових накладних ТзОВ „Львів-шкіра” було включено до податкового кредиту суми ПДВ , однак, як стверджує позивач, розрахунки по даних операціях не проводилися. Податкова інспекція вважає, що включення відповідачем до податкового кредиту податку на додану вартість є неправомірним. Саме з цих підстав ДПІ у Залізничному районі м.Львова  звернулася з позовом про визнання недійсним в порядку ст..207 ГК України господарського зобов’язання ( яке виникло з угоди купівлі-продажу товару) таким, що вчинене з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави  та застосування наслідків, передбачених ст.208 ГК України.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов не обгрунтований і не підлягає до задоволення.

При  прийнятті  постанови,  суд  виходив  з наступного :

У відповідності до вимог ч.1 ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов‘язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов‘язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов‘язання.

Орган державної податкової служби вважає, що сторони даного спору, укладаючи спірний договір діяли з умислом на приховування від оподаткування прибутків та доходів. В підтвердження умислу ПП „Денки”  позивач посилається на порушення  прокуратурою Калінінського району м.Донецька кримінальної справи по факту фіктивного підприємництва ПП №Денки” та висновок  спеціаліста про ймовірність підробки підписів посадових осіб підприємства на угодах, накладних та інших розрахункових документах.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, постановою прокурора відділу управління нагляду по дотриманню законів органами внутрішніх справ при проведенні оперативно-розшукової діяльності, дізнання і досудового слідства прокуратури Донецької області  від 14.12.2006 року кримінальна справа по факту фіктивного підприємництва ПП „Денки”  закрита, а всі проведені слідчі дії визнані незаконними.

Як вже зазначалося раніше, 04.05.2006р. між ПП „Денки” та ТзОВ „Львів-шкіра” був укладений договір №0405-1, на виконання якого ПП "Денки" у травні 2006 року згідно із розхідними накладними №712 від 04.05.2006р., №713 від 04.05.2006р., №722 від 05.05.2006р., №723 від 05.05.2006р., №732 від 06.05.2006р., №733 від 06.05.2006р., №734 від 06.05.2006р., №772 від 10.05.2006р., №773 від 10.05.2006р. було передано ТзОВ „Львів-шкіра” шкірсировину ВРХ на загальну суму 4 748 657,76грн., в т.ч. ПДВ 791442,95грн.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог також посилається на те, що розрахунки по даних операціях не проведені, а відповідно у ТзОВ "Львів-шкіра"  не було підстав включати суми ПДВ до податкового кредиту. Такі доводи позивача спростовуються матеріалами справи.

10.05.2006 року ТзОВ „Львів-шкіра” було передано ПП "Денки" в погашення заборгованості згідно додаткової угоди №1 від 10.05.2006р. до договору №0405-1   від  04.05.2006р.  36  (тридцять  шість)  простих  векселів на загальну   суму   4748657,76грн.,   що  підтверджується   актом   прийому   передачі векселів від 10.05.2006р.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні»-видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги (ч.і ст.4); у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов’язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов’язання щодо платежу за векселем .

За наслідками вказаних господарських операцій та у відповідності до п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" ПП „Денки” були складені та надані ТзОВ „Львів-шкіра” податкові накладні №712 від 04.05.2006р., №713 від 04.05.2006р., №722 від 05.05.2006р., №723 від 05.05.2006р., №732 від 06.05.2006р., №733 від 06.05.2006р., №734 від 06.05.2006р., №772 від 10.05.2006р., №773 від 10.05.2006р. на загальну суму 4 748 657,76грн., в т.ч. ПДВ 791442,96грн., на підставі яких Відповідач 1 в травні 2006 року відніс зазначені в них суми ПДВ до складу податкового кредиту.

29.06.2006р. між ТзОВ „Львів-шкіра” та ПП „Денки” був укладений ще один договір №2906-1 на виконання якого ТзОВ "Львів-шкіра" згідно із видатковою накладною №2906/1-06 від 29.06.2006р було відвантажено та передано ПП „Денки” краст на загальну суму 722080,00грн., в т.ч. ПДВ 120346,67грн. За наслідками вказаної господарської операції та у відповідності до п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" ТзОВ „Львів-шкіра” була складена та надана ПП „Денки” податкова накладна №2906/1-06 від 29.06.2006р. на загальну суму 722080грн., в т.ч. ПДВ 120346,67грн. Оплата зазначеного товару здійснювалась векселями на загальну суму 722080,00грн., що підтверджується актом прийому-передачі векселів від 30.06.2006р. і не суперечить нормам чинного законодавства. Таким чином, зобов'язання за вищевказаними договорами були належним чином виконані обома сторонами в повному обсязі.

Необґрунтованими є посилання позивача на ту обставину, що договори купівлі-продажу підписані від імені ПП „Денки” не встановленою особою, а отже їх слід розцінювати як такі, що укладені з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, оскільки предметом даних договорів є одержання доходів ( декларування податкового кредиту). Фактично позивач просить визнати недійсним господарське зобов'язання (яке виникло на підставі договорів) у зв’язку  із невідповідністю його вимогам закону.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статус органів державної податкової служби в Україні, їх функції та правові основи діяльності визначені Законом України "Про державну податкову службу в Україні". Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому статті 10 вищезазначеного Закону, можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів з позовами про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами. Таким чином, вказаним законом передбачена можливість звернення ДПІ до суду з позовами про визнання угод недійсними в разі стягнення коштів одержаних за такими угодами підприємствами, установами, організаціями та громадянами, в доход держави.

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним господарського зобов'язання (підписаного не уповноваженою особою), яке не відповідає вимогам закону і просить застосувати наслідки, передбачені ч.1 ст.208 ГК України.

Однак, слід звернути увагу на те, що санкції, встановлені ч.1 ст.208 ГК України , застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідома суперечить інтересам держави і суспільства, а у разі визнання недійсним господарського зобов’язання з інших підстав, як наслідок застосовується двостороння реституція, тобто кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за зобов’язанням.

Тобто, наслідки, передбачені ч.1 ст.208 Господарського кодексу України застосовуються лише в тому разі, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Враховуючи  ту обставину,           що товар, який був предметом купівлі-продажу не обмежений та не вилучений з цивільного обороту України, отже господарські операції, що є предметом даного спору, здійснювалися правоздатними юридичними особами і по своїй суті не суперечать інтересам держави. Позивачем не надано доказів порушення Відповідачами відображення в податковому обліку спірних господарських операцій, які мали місце між ними в травні 2006 року та в червні 2006 року, що могло б свідчити про приховування прибутків від оподаткування.

Даючи правову оцінку згаданим доказам, суд прийшов до висновку, що органом державної податкової служби надано недостатньо доказів для встановлення мети згаданих вище підприємств, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, при проведенні зазначених операцій.

Що стосується  висновку №6/31від 16.01.2007р. експерта, який проводив почеркознавче дослідження, то зазначений висновок не є категоричним, і тому не дає підстав однозначно стверджувати про те, що підписи у договорах, актах приймання-передачі векселів та податкових накладних виконані не Павлюком Ю.Г., а іншою особою.

Крім того, у відповідності до ст.ст.69, 81, 82 КАС України, в разі необхідності з"ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу, про що судом виноситься ухвала про призначення експертизи, в якій суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Експертне дослідження, яке покладено в основу позовних вимог податковою інспекцією, було проведено експертом на одноосібне звернення о/у ЛВПМ УПМ ДПА у Львівській області, а не на виконання ухвали суду про призначення експертизи. При цьому експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

З огляду на це, висновок експерта, на який посилається позивач, не може бути належним та допустимим доказом в даній справі.

Що стосується посилання позивача на пояснення директора ПП „Денки” Павлюка Ю.Г., який за винагороду заснував  підприємство, однак не мав наміру здійснювати фінансову господарську діяльність, як на підставу визнання недійсним господарського зобов’язання, то слід зазначити наступне:

- здійснюючи державну реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності - ПП „Денки”, держава через свої органи легалізувала діяльність підприємства і взяла на себе відповідальність за факт надання  йому статусу суб’єкта господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 р. N 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як на момент здійснення господарських операцій з купівлі-продажу товарів , так і на час розгляду справи по суті, ПП „Денки” зареєстроване Виконавчим комітетом Донецької міської ради як юридична, що підтверджує свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія А00 №314800. Відповідач-2 також був зареєстрований платником податку на додану вартість, йому було присвоєно індивідуальний податковий номер 33, що підтверджує свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №07601779. Таким чином, на час здійснення господарських операцій ПП „Денки” мало право нараховувати покупцю ПДВ, складати та видавати йому податкові накладні.

Згідно із пунктом 18 Порядку усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Згідно з податковими накладними, які були видані ПП „Денки”  для ТзОВ „Львів-шкіра” за наслідками спірних господарських операцій, були підписані Павлюком Ю.Г. та скріплені печаткою ПП «Денки». Позивач не оспорює факт, що директором ПП «Денки»на момент здійснення спірної господарської операції був саме Павлюк Ю.Г. Як зазначалося вище, належних та допустимих доказів того, що вищевказані податкові накладні від імені ПП «Денки»були підписані іншою неуповноваженою особою, позивач не надав. Таким чином, вищевказані податкові накладні складені у відповідності до вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997р. №165.

Під час розгляду справи ухвалами суду неодноразово вимагалось у позивача подати докази, які б свідчили про наявність умислу сторін господарського зобов’язання, вчиненого з метою, яка завідома суперечить інтересам держави і суспільства. В жодне із судових засідань позивач, витребуваних судом документів та доказів, що свідчать про наявність умислу сторін на момент здійснення господарських операцій, не подав.

Згідно із ч.4 ст.70 КАС України, обставини , які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, податковим органом не доведено в межах належності і допустимості доказів  здійснення господарських операцій з метою, яка за відомо суперечить інтересам  держави і суспільства.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163,167 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          В задоволенні позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 03.04.2007р.

Суддя                                                                                                       Березяк Н.Є.