СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.07                                                                                 Справа № 15/556.

Суддя: Пономаренко Є.Ю.,  розглянувши матеріали  справи за позовом

Малого приватного підприємства «Інженерно-виробничий центр «В+В», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Дочірнього підприємства «БМУ-Термо», сел. Родаково Луганської області

про стягнення 9140 грн. 00 коп.

та за зустрічним позовом про зобов’язання замінити товар неналежної якості

За участю представників сторін:

від позивача –Левченко О.А., довіреність № 77 від 19.12.06.;Плотніков П.А., довіреність № 76 від 19.12.06.;

від відповідача –Вільховченко О.А.-юрисконсульт, , довіреність № б/н від 30.12.06.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 3350 грн., штрафу у сумі 100,50 грн., пені у сумі 5389,50 грн. за договором № 5 від 16.05.06. та 300 грн. за надані юридичні послуги.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач у справі проти позову заперечує з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що частина переданого по договору товару неналежної якості.

Відповідачем подано зустрічну позовну заяву, за якою відповідач у справі просить зобов’язати позивача у справі замінити товар неналежної якості, а саме емаль ПФ-115 білого кольору  - 300 кг, та жовтого кольору –200 кг на емаль належної якості.

Зустрічна позовна заява прийнята судом до провадження спільно з первісним позовом про що винесено ухвалу від 24.01.2007р.

Представники позивача у справі проти зустрічного позову заперечують з підстав наведених у запереченнях на відзив на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи заслухавши пояснення представників сторін суд встановив наступне.

Між сторонами у справі 16.05.2006р. укладено договір купівлі-продажу №5. Предметом даного договору визначено правовідношення з купівлі-продажу, за яким продавець - Мале приватне підприємство «Інженерно-виробничий центр «В+В», передає, а Дочірнє підприємство «БМУ-Термо»як покупець приймає лакокрасочну продукцію, зокрема емаль ПФ-115.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна товару визначається в накладних.

Позивач передав відповідачу товар за договором згідно накладних:

- від 19.07.2006р. №16 на суму 7 350 грн.,

- від 04.08.2006р. №18 на суму 2 358 грн.

Відповідно до п. 3.3. договору відповідач зобов’язаний остаточно сплатити продукцію по договору протягом 7 днів з моменту її поставки.

Відповідно до п. 2.1. договору продавець має право на дострокову передачу продукції.

Відповідач надав пояснення, якими підтвердив одержання продукції за накладними від 19.07.2006р. №16 на суму 7 350 грн. та від 04.08.2006р. №18 на суму 2 358 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2006р. №5.

Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про сплату боргу та пені, викладеною в претензії  від 26.09.2006р. №52.

Грошові зобов’язання з оплати продукції за вказаним договором виконано відповідачем у справі частково, сплачено 2 358 грн. - 09.08.2006р., 4000 грн. - 15.08.2006р.

Так, відповідачем виконано зобов’язання з оплати продукції одержаною за накладною від 04.08.2006р. №18 –повністю та за накладною від 19.07.2006р. №16 –частково у сумі 4 000 грн.

Решту коштів відповідач не сплатив, внаслідок чого станом на час вирішення спору в суді розмір боргу становить 3 350 грн. 00 коп.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів,  необхідних  для належного  виконання нею зобов'язання,  враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Грошові зобов’язання з оплати продукції за вказаним договором виконано відповідачем у справі частково: 2 358 грн. за продукцію по накладній від 04.08.2006р. №18 сплачено 09.08.2006р. у повному обсязі з простроченням оплати, 4000 грн. за продукцію по накладній від 19.07.2006р. №16 сплачено частково 15.08.2006р.

Решта грошових зобов’язань у сумі 3 350 грн. відповідачем не виконано.

Наявність грошового зобов’язання на даний час у вказаній сумі визнається відповідачем у справі, та зокрема зазначається у зустрічній позовній заяві.

Строк виконання даного зобов’язання на момент звернення до суду з позовом та прийняття цього судового рішення наступив, проте зобов’язання не було виконано відповідачем.

Відповідач у справі – покупець прийняв товар за вказаними накладними, не відмовився від його прийняття і не повернув після прийняття.

Заперечення відповідача у справі проти первісного позову  та його доводи за зустрічним позовом про те, що частина продукції, а саме: емаль ПФ-115 білого кольору у кількості 300 кг та жовтого кольору –200 кг не придатні до використання, відхиляються судом через не доведення належними та допустимими доказами з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у справі не довів належними та допустимими засобами доказування неякісність продукції.

Так, зокрема акт приймання продукції за якістю, датований 29.08.2006р. та складений за участю лише працівників підприємства відповідача  у справі не приймається судом як належний доказ встановлення неякісності продукції.

Відповідно до п. 20 Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення  і товарів народного споживання  за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. П.-7, у разі неявки представника виробника (відправника) за викликом одержувача (покупця) в установлений строк і у випадках, коли такий виклик не є обов’язковим, перевірка якості продукції здійснюється представником відповідної інспекції по якості продукції, а перевірка якості товарів –експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.

За відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз в місці знаходження покупця, при відмові їх виділити представника або неявці його за викликом покупця перевірка здійснюється:

а) за участю компетентного представника іншого підприємства, що виділений  керівником або заступником керівника цього підприємства, або

б) за участю компетентного представника громадськості підприємства –одержувача, призначеного керівником або заступником керівника підприємства з числа осіб, затверджених рішенням відповідного комітету профспілки цього підприємства, або

в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виробник (відправник) дав згоду на одностороннє прийняття продукції.

Вказаний порядок відповідачем у справі було порушено та здійснено необґрунтоване складання акту прийняття продукції за якістю в односторонньому порядку (за участю лише працівників підприємства покупця, що підтверджено поясненнями представника відповідача у справі в судовому засіданні 06.02.2007р.)

Лист представника відповідача у справі від 11.08.2006р. про виклик представника підприємства позивача у справі для прийняття продукції, призначеної на 16.11.2006р. не приймається судом як належний доказ з наступних підстав.

Позивач заперечує одержання ним такого повідомлення.

Відповідачем не надано доказів направлення позивачу вказаного листа. Крім того, за вказаним листом прийняття продукції призначено нібито на 16.11.2006р., тоді як за наданою суду копією акту приймання продукції за якістю, він датований 29.08.2006р., тобто до дати за якою планувалося здійснення прийняття продукції.

Лист ВАТ «ХК «Луганськтепловоз»від 09.01.2007р. №863-11 не є належним доказом у даній справі, як такий що складений належною особою у спорі при прийнятті продукції у встановленому законодавством порядку та підтверджує неналежну якість майна за спірним договором.

Також слід, враховувати, що частина продукції, відносно якої відповідач у справі вказує на її неякісність була ним оплачена, чим фактично теж визнано наявність грошового зобов’язання, що підлягало виконанню.

Так, відповідач у справі не довів належними засобами доказування одержання ним товару неналежної якості.

За наведених підстав, позовна вимога за первісним позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 3 350 грн. 00 коп. підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до п. 4.2 договору у разі відмови або ухилення від оплати продукції покупець сплачує штраф у розмірі 3% суми, від сплати якої він відмовився або ухилився.

Тому, у зв’язку з тим, що відповідач не бажає у добровільному порядку сплачувати решту суми, що підлягала сплаті за договором у розмірі 3 350 грн., позивачем обґрунтовано нарахований та заявлено до стягнення штраф у сумі 100 грн. 50 коп.

Відповідно до п. 4.3. договору, у разі невчасної оплати продукції покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 1%  суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше вартості поставленої продукції.

Позивачем здійснено розрахунок пені на суму 5 389 грн. 50 коп. виходячи з розміру в 1% від суми простроченого платежу.

Такий розрахунок є необґрунтованим в частині застосування розміру пені в 1%, а тому вимога по стягненню пені підлягає задоволенню частково виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Так, за змістом положень договору, сторонами передбачена відповідальність у вигляді пені.

Законодавством обмежено максимально граничний розмір пені, що не було враховано позивачем при здійсненні розрахунку.

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», який є чинним на даний час, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також, згідно ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення неустойки без врахування максимального граничного розміру пені обмеженого законодавством, у сумі 5389 грн. 50 коп. є неправильним.

Суд визнає обґрунтованою пеню, розраховану за подвійною обліковою ставкою НБУ у сумі 217 грн. 95 коп.

Вимога позивача щодо стягнення 300 грн. 00 коп., які він поніс на оплату юридичної допомоги, заявлена як окрема позовна вимога (не як відшкодування судових витрат на оплату послуг адвокату, враховуючи що особа, про надання послуг з якою укладено договір на надання юридичних послуг, не є адвокатом)  відхиляється судом з наступних підстав.

Згідно  ч.1  ст.623  ЦК  України  боржник,  який порушив зобов’язання, має відшкодувати  кредиторові завдані цим збитки.

В  силу  ч.2  ст.22  ЦК  України,  під  збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила  або  мусить  зробити  для  відновлення  свого порушеного права (реальні збитки).

Притягнення  до  цивільно-правової  відповідальності  можливо лише при наявності певних,  передбачених  законом  умов.  Їх  сукупність  утворює  склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової  відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного правопорушення, який вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, є об’єктивна сторона, яку утворюють: наявність  збитків у майновій сфері кредитора; протиправні дії, які  виражені  у невиконанні або неналежному виконанні боржником взятого на себе зобов’язання;  причинний  зв’язок  між протиправними діями боржника та збитками.

При  цьому  важливим  елементом  об’єктивної  сторони правопорушення є причинний зв’язок  між  збитками, які виникли у кредитора та протиправними діями боржника, які  виражені у порушенні ним взятих на себе зобов’язань. Тобто, протиправна дія є причиною,  а збитки –наслідком протиправної дії.

Між  тим,  заявлена  позивачем  до стягнення грошова сума у розмірі 300 грн. 00 коп., витрачена ним  у  зв’язку  з  отриманням  юридичних  послуг  від  іншої  особи безпосередньо, не може  розглядатись  як  завдані йому (позивачу) відповідачем збитки, оскільки такі витрати не знаходяться у необхідному причинно-наслідковому зв’язку з фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за іншим договором. (постанова Верховного Суду України від 04.03.2002р. №2/217).

Крім того, позивачем не надано доказів оплати юридичних послуг.

Таким чином, первісний позов підлягає задоволенню частково: з відповідача підлягає стягненню борг у сумі 3 350 грн. 00 коп., штраф у сумі 100 грн. 50 коп., пеня у сумі 217 грн. 95 коп., в решті позовних вимог за первісним позовом слід відмовити. У задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за первісним позовом покладаються на відповідача у справі пропорційно розміру задоволених вимог у складі: 40 грн. 94 коп. державного мита, а також 47 грн. 37 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за зустрічним позовом покладаються також на відповідача у справі - заявника зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «БМУ-Термо», сел. Родаково Луганської області, кв. Леніна, б. 20, ідентифікаційний код за , на користь Малого приватного підприємства «Інженерно-виробничий центр «В+В», м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Новикова, б. 23, ідентифікаційний код за , борг у сумі 3 350 грн. 00 коп., штраф у сумі 100 грн. 50 коп., пеня у сумі  217 грн. 95 коп., витрати зі сплати державного мита у сумі  40 грн. 94 коп.  та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі   47 грн. 37 коп.

Наказ видати позивачу.

3. У задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Судові витрати за зустрічним позовом покласти на заявника зустрічного позову - відповідача у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписано 06.02.2007р.

Суддя
Є.Ю. Пономаренко

Помічник судді
Н.В. Ковальова