ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

28.02.07                                                                                           Справа №  292/17-06

За позовом           Виробничого кооперативу “Резинщик”

до відповідачів:  1. Закритого акціонерного товариства “Росава”

2. Відкритого акціонерного товариства “Росава”

треті особи:  1. Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради

2. Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації

про                  визнання права власності на нерухоме майно

Суддя  В.Г. Суховий

Представники:

позивача:         Дудник А.В., Биков М.С., Богатир М.І, Мочинський А.Р.;

відповідачів:    1. Діденко А.В.,

2. Декало Л.І.;

третіх осіб:        1. не з’явився,

2. не з’явився,

СУТЬ СПОРУ:

В господарський суд Київської області звернувся з позовом Виробничий кооператив “Резинщик” (далі –Позивач) до Закритого акціонерного товариства “Росава” (далі –Відповідач),  за участю третіх осіб: Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради та Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації, про визнання за позивачем права власності на майно, а саме частину нежитлового приміщення корпусу № 26 за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 91, площею 300 кв.м.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з наказом № 472 від 13.05.1992 року виробниче об’єднання “Білоцерківщина”, правонаступником якого на думку позивача є ЗАТ “Росава”, передало на баланс ВК “Резинщик” частину приміщення корпусу № 26 по вул. Леваневського, 91, в м. Біла Церква площею 300 кв.м. В підтвердження передачі на баланс позивача зазначеного майна був підписаний та скріплений печатками Акт приймання - передачі основних фондів по формі ОС - 1 від 13.05.1992 року. Тобто, на думку позивача, ВО “Білоцерківшина” передало у власність кооперативу зазначене майно, оскільки наказ є правоустановчим документом про передачу позивачу майна у власність. На підставі знаходження зазначеного майна у власності позивача ним укладалися договори на тимчасове користування землею, а саме: 10.10.1995 року був укладений договір тимчасового користування землею; 25.01.2001 року укладено договір на право тимчасового користування землею загальною площею 0,2005 га за адресою вул. Леваневського, 81; 22.06.2006 року був укладений договір оренди землі, відповідно до якого в тимчасове користування надається земельна ділянка загальною площею 0,1954 га, в тому числі під спорудами 0,0331 га (саме ті споруди, які були передані ВО “Білоцерківшина” та 0,1623 га під проїздами проходами та площадками). Позивач звернувся для реєстрації права власності зазначеного майна до Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації та до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, на що було отримано відповідь про неможливість оформлення права власності на зазначене майно у зв’язку з тим, що ЗАТ “Росава” без урахування інтересів ВК “Резинщик” незаконно оформило на себе право власності на весь корпус № 26 по вул. Леваневського, на підставі документів Фонду державного майна України.

Відповідач-1 –ЗАТ “Росава” у відзиві на позов № 05-4972 від 25.10.2006 з позовними вимогами не погоджується та вважає, що позовна заява направлена позивачем неналежному відповідачу, оскільки предмет спору та фактичні події, на які посилається позивач, стосуються безпосередньо Відкритого акціонерного товариства “Росава”, яке є правонаступником Білоцерківського виробничого об’єднання “Білоцерківщина”. Відповідач-1 же (закрите акціонерне товариство “Росава”), згідно з п. 3.2 статуту є правонаступником Українсько-Ірландського підприємства з іноземними інвестиціями у виді закритого акціонерного товариства “СП “Росава”.

Ухвалою суду від 25.10.2006 року залучено до участі у справі відповідачем-2 –Відкрите акціонерне товариство “Росава”, яке згідно зі статутом є правонаступником Білоцерківського виробничого об’єднання “Білоцерківщина”.

Відповідач-2 - ВАТ “Росава” у відзиві № 05-977 від 21.11.2006 (а.с. 137, т.1) проти позову заперечив та просить відмовити позивачу в його задоволені, оскільки право власності на це майно закріплено за ЗАТ “Росава”. В обґрунтування своїх заперечень відповідач-2 посилається на те, що наказ № 472 від 13.05.1992 (згідно якого було передано на баланс ВК “Резинщик” частини приміщення корпусу №26 по                              вул. Леваневського, 91, м. Біла Церква, площею 300 кв.м.) винесено з порушенням законодавства України, а саме, Постанови Верховної Ради України від 14.02.1992 №2116-ХІІ, якою передбачено, що повноваження по управлінню державним майном, що знаходиться в загальнодержавній власності належить Фонду Державного майна. Отже, керівник підприємства не вправі був самостійно без згоди вищестоящого органу держави, розпоряджатися державним майном. До того ж, дана Постанова забороняє передачу функцій щодо управління майном підприємств, установ і організацій, що є у загальнодержавній власності, іншим органам державного управління, а також корпораціям, концернам, асоціаціям та іншим об’єднанням. Також, на дату передачі майна діяла Постанова Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990 “Про захист суверенних прав власності Української РСР”, якою було введено мораторій, який забороняв змінювати форму власності і власника державного майна. Крім того, вищезазначений наказ не містить посилання на те, що дані виробничі площі корпуса  № 26 передаються у власність ВК “Резинщик”, дані виробничі площі, як зазначено в наказі, передаються на баланс кооперативу, а передача та перебування даної виробничої площі на балансі кооперативу це не є ознакою його права власності на ці площі, оскільки баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку.

Відповідачем-1 –ЗАТ “Росава” в процесі розгляду справи було подано доповнення до відзиву № 05-17 від 17.01.2007 (а.с. 270, т.1), в якому відповідач-1 зазначає додаткові обставини на заперечення проти позову. Також відповідачем-1 подано Пояснення та правова оцінка п.1 Наказу № 472 від 13.05.1992 (а.с. 1, т.2)              № 05-516 від 25.01.2007.

Позивачем подано заяву № 5 від 05.02.2007 про уточнення позовних вимог                (а.с. 14, т.2), в якому позивач просить визнати право власності за Виробничим кооперативом “Резинщик” на нежитлову будівлю – частину корпусу № 26, літера “Б”, яка складається з приміщень позначених в плані під № 150 (210,3 кв.м.), № 152 (11,7 кв.м.), № 153 (5,1 кв.м.), № 154 (21,4 кв.м.), № 166 (3,8 кв.м.), № 168 (3,9 кв.м.), № 169 (2,6 кв.м.), № 170 (2,9 кв.м.), № 171 (8,5 кв.м.), № 172 (4,9 кв.м.), загальною площею 275,1 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 87-д (колишня вул.  Леваневського, 91).

У зв’язку з необхідністю витребування додаткових доказів та клопотанням сторін розгляд справи неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 19.02.2007 представник позивача позовні  вимоги  підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням уточнення позовних вимог.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 проти позову заперечили.

19.02.2007 в судовому засіданні суд закінчив розгляд справи та оголосив перерву до 28.02.2007 для виготовлення повного тексту рішення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін суд встановив таке.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на наказ Білоцерківського виробничого об’єднання “Білоцерківшина” від 13.05.1992 року № 472 (а.с. 24, т.1). Згідно з п.1 цього Наказу виробничі площі корпусу № 26, зайнятті кооперативом “Резинщик”, передані на баланс кооперативу, а автостоянку особистого транспорту кооперативу “Резинщик” передано на баланс господарського цеху шинного                        заводу № 1.

Зазначене в п.1 Наказу майно передано безпосередньо за актами прийому-передачі основних засобів (форма № ОС.-1), які затверджено керівниками підприємств 13.05.1992 (а.с. 26) та 14.05.1992 (а.с. 25) і підписані представниками сторін.

В Акті, затвердженому 14.05.1992 керівником Білоцерківського виробничого об’єднання (а.с. 25), зазначено “корпус № 26, клейова” “коротка характеристика об’єкта № : виробничі приміщення (частина клейової) з під’їзними шляхами та комунікаціями”.

В Акті, затвердженому 13.05.1992 керівником кооперативу “Резинщик”               (а.с. 26), зазначено “автостоянка … на старій прохідній шин. з-да № 1”, “коротка характеристика об’єкта № “огорожа металева з освітленням, 4 прожектора, з асфальтованою площадкою, металеві ворота”.

До моменту передачі виробничі площі (276 м2) корпусу № 26 перебували в орендному користуванні кооперативу згідно з договором оренди № 1/670 від 14.01.1991 (а.с. 53, т.2) і належали орендодавцю - Білоцерківському виробничому об’єднанню “Білоцерківшина”, а автостоянка - кооперативу “Резинщик”.

У 1996 році згідно з наказом Фонду державного майна України від 24.10.1996            № 76-АТ (а.с. 161, т.1) Білоцерківське державне виробниче об’єднання “Білоцерківшина” перетворено у ВАТ “Росава”, якому також було передано об’єкти нерухомості, зазначені в Переліку (а.с. 162, т.1), позиція 4 –клеєва корпус № 26.

На підставі Акту прийому-передачі основних засобів, затвердженого протоколом № 2 від 25.11.1998 (а.с. 116, 117, т.1) клейову 276 м2 (інв. № 1010)  ВАТ “Росава” передало в якості внеску до статутного фонду ЗАТ “СП “Росава”, правонаступником якого є відповідач-1 - ЗАТ “Росава”.

На час вирішення даного спору спірні приміщення клейової корпусу № 26 перебувають у власності ЗАТ “Росава”, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 99, т.1) і не заперечується сторонами. Номер будівлі клейової змінено згідно з рішенням органу місцевої влади (а.с. 150, т.1)

Як вбачається зі змісту Наказу № 472 від 13.05.1992 (який є підставою позову та за посиланням позивача підтверджує право власності) та Актів передачі основних засобів вони не містять посилання на те, що клейова корпусу № 26 та автостоянка передаються у власність іншій стороні. Назване майно, як зазначено в п.1 Наказу, передається на баланс. Передача ж та перебування майна на балансі не є ознакою його права власності, оскільки баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов’язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Відповідно до п. 7 роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з судовим захистом права державної власності” № 02-5/225 від 02.04.1994 року, вирішуючи спори, пов’язані з визнанням права власності, слід виходити з того, що знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Що ж до права державної власності, то незалежно від того, на балансі якого державного підприємства знаходиться майно, воно не втрачає статусу державної власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов’язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Наказ № 472 від 13.05.1992р. також не містить відомостей про розмір виробничих площ, не визначено яка конкретна кількість квадратних метрів передається на баланс ВК “Резинщик”, не вказано, за якою адресою знаходяться зазначені виробничі площі.

Крім того, корпус № 26 на час прийняття Наказу № 472 від 13.05.1992 належав згідно чинного законодавства до державної власності, а відповідно і не залежно від того, на балансі якого державного підприємства знаходиться майно, воно не втрачає статусу державної власності.

Згідно з ч.2 ст. 33 Закону України “Про власність” № 697-XII (в редакції від 07.02.1991) державні органи, уповноважені управляти державним майном, вирішують питання створення підприємств і визначення цілей їх діяльності, реорганізації і ліквідації, здійснюють контроль за ефективністю використання і схоронністю довіреного їм державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів Української РСР.

Постановою Верховної Ради України від 14 лютого 1992 року № 2116-ХІІ                                 (в редакції чинній на час прийняття Наказу № 472 від 13.05.1992) визначено, що повноваження по управлінню державним майном, що знаходиться в загальнодержавній власності належить Фонду Державного майна. Дана Постанова також забороняє передачу функцій щодо управління майном підприємств, установ і організацій, що є у загальнодержавній власності, іншим органам державного управління, а також корпораціям, концернам, асоціаціям та іншим об’єднанням.

На дату передачі майна діяла також Постанова Верховної Ради Української РСР від 29 листопада 1990 року “Про захист суверенних прав власності Української РСР” якою було введено мораторій, який забороняв змінювати форму власності і власника державного майна.

Таким чином, Білоцерківське виробниче об’єднання “Білоцерківшина” не вправі було самостійно розпоряджатися державним майном.

Суд не погоджується з посиланням позивача, як на одну з підстав позову, на те, що Наказ № 472 від 13.05.1992, виданий Білоцерківським  виробничим  об’єднанням “Білоцерківшина”, є правоустановчим документом про передачу позивачу у власність спірної частини виробничої площі.

В додатку № 1 “Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР” Міністерство комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, чинної на час прийняття Наказу № 472 від 13.05.1992, зазначено Перелік правоустановчих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будівель та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. В даному переліку не зазначено, що наказ підприємства є право установчим документом, що свідчить про перехід права власності на об’єкт нерухомого майна та згідно якого проводиться державна реєстрація об’єктів нерухомого майна.

Згідно ст. 44 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на час прийняття  Наказу № 472 від 13.05.1992, цивільно-правові  угоди   повинні   укладатися  у  письмовій формі: - “угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою”, та підписані особами, які їх укладають. Крім того, Розділом II вищезазначеного Кодексу передбачено окремі види зобов’язань, одним із яких є міна. Стаття 241 ЦК УРСР вказує на те, що обмін одного майна на інше повинен    провадиться   за   договором    міни.    Отже,   законодавство передбачало    перехід права власності на підставі укладених договорів в письмовій формі, предметом яких є нерухоме майно. Крім того, продавати, обмінювати або робити інші операції з   нерухомим майном відповідно до цивільного законодавства може тільки власник майна, а ВАТ “Росава” до 1996 року не було власником даного майна.

Постановою Держкомстату від 28.12.1989 № 241 “Про затвердження форм первинної облікової документації для підприємств та організацій”  передбачено,  що  при  оформленні  Акта приймання-передачі основних  засобів  (форма ОС-1) наказом  чи  розпорядженням керівника підприємства повинна бути  створена комісія, якій згідно вищезазначених локальних нормативних актів, надаються певні повноваження щодо передачі основних засобів другому підприємству.

Акт приймання-передачі  підписується створеною комісією, головним   бухгалтером   та затверджується   керівником   підприємства.   Як   вбачається з даного   Акта приймання-передачі,  передача майна не була  проведена комісійно, його підписано лише двома особами, це голова ВК “Резинщик” та начальник цеху підготовки сировини Білоцерківського виробничого об’єднання “Білоцерківшина”.

Посилання позивача на укладання ним договорів оренди землі не може бути підставою переходу права власності на будівлі, оскільки чинне законодавство не передбачає виникнення права власності на будівлі на відповідній земельній ділянці, яку надано за договором оренди.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, позивачем не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу позовних вимог у  зв’язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв’язку з відмовою в позові судові (господарські) витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49,  82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          Відмовити Виробничому кооперативу “Резинщик” в позові до Закритого акціонерного товариства “Росава” про визнання права власності на нежитлову будівлю –частину корпусу № 26, літера “Б”, яка складається з приміщень позначених в плані під № 150 (210,3 кв.м.), № 152 (11,7 кв.м.), № 153                      (5,1 кв.м.), № 154 (21,4 кв.м.), № 166 (3,8 кв.м.), № 168 (3,9 кв.м.), № 169                (2,6 кв.м.), № 170 (2,9 кв.м.), № 171 (8,5 кв.м.), № 172 (4,9 кв.м.), загальною площею 275,1 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Біла Церква,                                  вул. Леваневського, 87-д (колишня вул.  Леваневського, 91).

2.          Відмовити Виробничому кооперативу “Резинщик” в позові до Відкритого акціонерного товариства “Росава” про визнання права власності на нежитлову будівлю –частину корпусу № 26, літера “Б”, яка складається з приміщень позначених в плані під № 150 (210,3 кв.м.), № 152 (11,7 кв.м.), № 153                      (5,1 кв.м.), № 154 (21,4 кв.м.), № 166 (3,8 кв.м.), № 168 (3,9 кв.м.), № 169                (2,6 кв.м.), № 170 (2,9 кв.м.), № 171 (8,5 кв.м.), № 172 (4,9 кв.м.), загальною площею 275,1 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Біла Церква,                                  вул. Леваневського, 87-д (колишня вул.  Леваневського, 91).

Суддя