ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

27.02.07                                                                                           Справа  № 5/2468-13/248А

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                                  Бонк Т.Б.

суддів                                                                      Бойко С.М.

Марко Р.І.

при секретарі судового засідання Ковалишин Ю.

розглянувши          у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Трускавець (далі ДПІ у м.  Трускавець) від 16.11.2006р. №9131/100

на постанову           Господарського суду Львівської області від 19.10.2006р.

у справі           № 5/2468-13/248А

за позовом           ДПІ у м. Трускавець, м. Трускавець

до відповідачів:          1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий дім «Волинь»(далі ТОВ «Агропромисловий дім «Волинь»), м. Трускавець

до відповідача:          2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріксос- Трускавець» (далі ТОВ «Ріксос- Трускавець»), м. Трускавець

про           визнання недійсним договору комісії від 29.08.2005р. та зобов’язання кожної із сторін до повернення другій стороні у натурі всього одержаного на виконання договору комісії.

за участю представників:

від позивача –Демчик І.Д. –станший державний податковий інспектор;

- Бондар В.І.- старший державний податковий інспектор;

від відповідача 1 –Рогат В.А.- представник;

від відповідача 2 –не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Львівської області від 19.10.2006р у справі № 5/2468-13/248А, суддя Л. Станько., в адміністративному позові відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована зокрема, ч.7 ст179 п.8 ст.181 Господарського кодексу України, ст.19 Конституції України, ст.ст.215,1011,638, ч.3 ст1012, ст..1016, ст..759 Цивільного кодексу України, а також зокрема, тим що у разі недосягнення сторонами усіх істотних умов договору такий договір вважається неукладеним, також позивачем не доведено підставності заявлених вимог про визнання недійсним договору як такого, що не відповідає вимогам закону.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у м. м. Трускавець подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Господарського суду Львівської області від 19.10.2006р. у справі № 5/2468-13/248А скасувати та прийняти нову постанову, якою задоволити позовні вимоги та винести рішення, яким визнати неукладений договір комісії від 29.08.2005р. між ТОВ «Агропромисловий дім «Волинь»та ТОВ «Ріксос-Трускавець». Скаржник, зокрема вважає, що постанова винесена із порушенням норм матеріального права  та невірним трактуванням норм закону, а саме: майно ТОВ «Агропромисловий дім «Волинь»передане ТОВ «Ріксос- Трускавець», що підтверджується актом приймання-передачи, використовувалось останнім у власній господарській діяльності і з цього отримувє прибуткок; правовою підставою використання майна є договір оренди майна; відповідачем 1 не здійснено перерахування комісійної винагороди; договір комісії приховує в собі договір оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Агропромисловий дім «Волинь»  просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ДПІ у м. Трускавець, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а постанову господарського суду законною та обґрунтованою з дослідженням всіх обставин справи. Відповідач 1 посилається зокрема на те, що позовні вимоги ДПІ у м.Трускавці виходять за межі компетенції органів державної податкової служби; позивач не надав доказів недійсності договору комісії та умислу сторін на здійснення операцій (фінансово-господарської-діяльності) завідомо суперечливих інтересам держави; договір комісії є чинним, оскільки відповідає загальним вимогам чинності правочину; у договорі комісії укладеному між відповідачами істотною умовою є не майно і його ціна а послуги.

У запереченні на апеляційну скаргу ТОВ «Ріксос- Трускавець»просить залишити апеляційну скаргу ДПІ у м. Трускавець без задоволення а постанову Господарського суду Львівської області від 19.10.2006р. у справі №5/2468-13/248А без змін. Зокрема зазначає, що оскільки предметом договору є укладення угод пов’язаних з наданням послуг, а не купівля чи продаж майна, то умова про майно не є істотною умовою договору укладеного між відповідачами; для виконання умов договору відповідачем 1 було передане рухоме та нерухоме майно; сторонами договору досягнуто всіх істотних умов договору.

Представники позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представники відповідача 1 у судовому засіданні заперечили вимоги апеляційної скарги з підстав викладених в запереченні на апеляційну скаргу.

Відповідачу 2 у судове засідання не з’явився хоча був належним чином повідомлений.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Між ТОВ«Ріксос- Трускавець»та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий дім «Волинь»29.08.2005р. укладено договір комісії. Відповідно до п.1.1. даного договору  в порядку та на умовах, визначених даним договором Комісіонер (відповідач 2 ) зобов’язується  за дорученням комітента (відповідач 1) за винагороду від свого імені за рахунок комітента укласти угоди, пов’язаних з організацією приймання туристів та наданню готельних та медичних послуг в готельному комплексі «Ріксос-Прикарпаття».

Відповідно до розділу 3 вищезазначеного договору комітент зобов’язаний прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії; відшкодувати витрати комісіонеру, пов’язані з виконанням своїх зобов’язань по даному договору; на умовах даного договору оплатити комісіонеру за виконання комісійного доручення. (п.3.1.1.,п.3.1.2.п.3.1.3 договору)

За виконання доручень відповідно до умов договору комітент платить комісіонеру комісійну винагороду у розмірі 3% від вартості фактично наданих послуг.(а.с.5-8)

Згідно із додатковою угодою до договору комісії від 31.08.2005р. п.3.1.4 викладений у наступній редакції комітент зобов’язується забезпечити комісіонера всім необхідним для виконання зобов’язання перед третіми особами.

На виконання даної умови договору комітентом на підставі актів приймання-передач нерухомого майна було передане майно, яке зазначено в даних актах (а.с.9-47).

Всі витрати комісіонера, які виникли у зв’язку з виконанням своїх зобов’язань по цьму договору, відображаються в звіті комісіонера, який складається і надається комітенту у письмовій формі не пізніше 10 днів після звітного місяця. (п.3 Додаткової угоди до договору комісії від 31.09.2005р.) (а.с.129).

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Ріксос- Трускавець»(комісіонер) подавались звіти про доходи, отримані комісіонером у зв’язку з виконанням зобов’язань по договору комісії від 29.08.2005р. (а.с.48-59).

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначені Законом України "Про державну податкову службу в Україні".

Згідно із п.11 ст.10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" органи державної податкової служби подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Однак, як вбачається з позовних вимог ДПІ у м. Трускавець просить визнати договір комісії від 29.08.2005р. укладений між ТОВ «Агропромисловий дім «Волинь»та ТОВ «Ріксос- Трускавець»недійсним та зобов’язати кожну із сторін повернути у натурі все, що вона одержала на виконання договору комісії на підставі ст.216 Цивільного кодексу України

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищенаведене позивач відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" не наділений такими повноваженнями.

Також, не заслуговують на увагу заперечення позивача, щодо недодержання істотних умов договору комісії при укладенні даного договору між відповідачами з наступних підстав.

Згідно ст.1011 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)  за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. (ч.3 ст.1012 ЦК України).

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю.

З вищевикладеного та з умов договору комісії від 29.08.2005р вбачається, що спірний договір відповідає цивільному законодавству щодо його оформлення та змісту, містить всі істотні умови для даного виду договорів

Статтею 207 Господарського кодексу України (далі ГК України ) передбачені підстави визнання господарського зобов’язання недійсним, зокрема господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається що сторонами додержано усіх вимог цивільного та господарського законодавства, щодо дійсності правочину.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно із ч.1,ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Не заслуговує на увагу доводи позивача стосовно приховання під договором комісії договору оренди, оскільки цивільним законодавством не передбачено заборону перечачи майн за договором комісії.

Надані позивачем докази наявності мети у відповідачів, суперечної інтересам держави та суспільства, та умислу не можуть свідчити про їх наявність оскільки майно передане на виконання умов договору комісії.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, підтверджених документально відповідно до вимог ст.ст.70, 79 КАС України, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували правомірність і підставність вимоги податкового органу визнати недійсним оспорений договір.

Враховуючи вищевикладене в сукупності., апеляційний господарський суд вважає, що постанова місцевого господарського суду відповідає матеріалів справи, ґрунтується на чинному законодавстві та підстав для її скасування немає.

Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.69, 70, 79, 86, 158, 160, 195, 196, 198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду Львівської області від 19.10.2006р. у справі № 5/2468-13/248А залишити без змін, апеляційну скаргу  Державної податкової інспекції у м. Трускавець - без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст. 212, 254 КАС України.

Матеріали справу повернути до господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя                                                            Бонк Т.Б.

суддя                                                            Марко Р.І.

суддя                                                            Бойко С.М.