ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 квітня 2007 р.

№ 20-5/175

Колегія суддів Вищого господарського суду України у
складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Савенко Г.В.,

Данилової Т.Б.,

розглянула

касаційну скаргу

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі Підприємець)

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського
суду

від

23.01.07

у справі

№ 20-5/175

господарського суду

міста Севастополя

за позовом

Підприємця

до

регіонального відділення Фонду
державного майна України по місту Севастополю (далі Фонд),

третя особа:

державне комунальне підприємство
"Бюро технічної інвентаризації і державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна" Севастопольської міської ради (далі Бюро),

про

визнання права власності

В засіданні взяли участь
представники:

- позивача:

ОСОБА_1 (свідоцтво про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи НОМЕР_1) - у
судовому засіданні 12.04.07, 26.04.07;

- відповідача:

Ганношин О.А (за дов. № 20/02-15
від 29.03.07) - у судовому засіданні 12.04.07, 26.04.07;

- третьої особи:

не з'явились.

Ухвалою від 16.03.07 колегії суддів
Вищого господарського суду України у складі: головуючий -Першиков Є.В., судді
-Савенко Г.В., Ходаківська І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови
Вищого господарського суду України від 09.04.04, касаційна скарга Підприємця
б/н від 21.02.07 була прийнята до провадження та призначена до розгляду на
12.04.07.

У зв'язку з перебуванням судді
Ходаківської І.П. у черговій відпустці, розпорядженням від 10.04.07 заступника
Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 20-5/175
господарського суду міста Севастополя, призначеної до перегляду на 12.04.07
колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий
-Першиков Є.В., судді -Савенко Г.В., Ходаківська І.П., створено колегію суддів
у складі: головуючий -Першиков Є.В., судді -Савенко Г.В., Данилова Т.Б., яка
розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представників
сторін було повідомлено на початку судового засідання 12.04.07. Відводів складі
колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін,
відповідно до ч. 3 ст. 77, ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні 12.04.07 було оголошено
перерву до 26.04.07 для виготовлення вступної та резолютивної частин постанови
Вищого господарського суду України, які оголошено у судовому засіданні
26.04.07.

Рішенням від 09.11.06
господарського суду міста Севастополя (суддя Євдокимов І.В.) позовні вимоги
Підприємця задоволено повністю.

Визнано право  власності
Підприємця на 24,4 частки  та
Фонду на 75,6 частки у загальній дольової власності на нерухоме майно -окремо
розташованої одноповерхової будівлі літ. “А” загальною площею приміщень 190
кв.м., огородження й мощення площею 2 133,00 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що в процесі проведення реконструкції орендованого нежитлового
приміщення Підприємцем була створена нова річ, у зв'язку з чим місцевий суд
дійшов до висновку про можливість застосування в даному випадку ст. 331
Цивільного кодексу України, відповідно до якої право власності на нову річ
набувається особою, якою вона створена.

Постановою від 23.01.07
Севастопольського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі:
головуючого -Горошко Н.П., суддів -

Гонтаря В.І., Сотула В.В.)
апеляційну скаргу Фонду задоволено.

Рішенням від 09.11.06
господарського суду міста Севастополя скасовано.

У задоволенні позовних вимог
Підприємцю відмовлено.

При винесенні постанови апеляційний
суд прийшов до висновку про те, що у даному випадку не можуть бути застосовані
положення щодо новоствореної речі, оскільки сама лише обставина збільшення
вартості орендованого майна не може бути достатньою підставою для висновку про
створення нової речі.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції Підприємець звернувся до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просить постанову від 23.01.07
Севастопольського апеляційного господарського суду скасувати, а рішення від
09.11.06 господарського суду міста Севастополя по даній справі залишити в силі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує
тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми
матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 6, 9, 19 Конституції
України, ст.ст. 331, 778 Цивільного кодексу УРСР, ст. 23 Закону України “Про
оренду державного та комунального майна”, ст.ст. 4, 48 Закону України “Про
власність” та ст.ст. 4, 42, 47, 32-34, 36, 43, 103-105
Господарського процесуального кодексу України.

На думку скаржника, апеляційний суд
не врахував ту обставину, що хоча майно було передано в оренду з метою
організації складу,  на момент передачі в
оренду це майно складом не було, а стало таким внаслідок здійснених орендатором
за згодою орендаря невідокремлюваних поліпшень об'єкта оренди.

У зв'язку з наведеним скаржник
вважає, що при винесенні оскарженої постанови було невірно застосовано норми
права в частині невизнання спірного об'єкта нерухомості новою річчю.

У своєму відзиві на касаційну
скаргу Фонд щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у
зв'язку з чим просить касаційну скаргу Підприємця залишити без задоволення, а
постанову від 23.01.07 Севастопольського апеляційного господарського суду без
змін.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення
представників сторін, суддю-доповідача, оцінивши та дослідивши повноту
встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та їх правову
оцінку, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку,
що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями на підставі матеріалів справи,
23.04.03 між Фондом (Орендодавець) та Підприємцем (Орендар) було
укладено договір НОМЕР_1 оренди нерухомого майна (далі Договір), яке належить
до державної власності, а саме: окремо розташованої одноповерхової будівлі
загальною площею приміщень 190,00 м.кв. огородження й мощення площею

2 133,00 м.кв., за адресою:
АДРЕСА_1.

Судовими інстанціями встановлено,
що відповідно до п.п. 1.1 Договору майно передано   в
оренду  з   метою
організації  складу, а у п. 10.5
Договору передбачено, що питання компенсації Орендодавцем збільшення вартості
орендованого майна в результаті здійснених Орендарем невід'ємних поліпшень
цього майна розв'язується відповідно до умов цього Договору або чинного
законодавства.

На підставі наданих сторонами
доказів по справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
Підприємець звернувся до Орендодавця з проханням розрішити проведення
реконструкції об'єкту оренди за Договором, та листом НОМЕР_2 Фонд узгодив
проведення поліпшень орендованого майна на суму 72 875,00 грн. з умовою
компенсації вказаної суми у процесі приватизації об'єкту оренди.

При вирішенні спору по суті
судовими інстанціями встановлено, що отримавши вказане погодження, Підприємцем
було здійснено певний обсяг будівельних робіт.

Так, на підставі акту приймання
виконаних підрядних робіт за листопад 2004 року до договору підряду НОМЕР_3, укладеного
між Підприємцем та приватним підприємством “Фірма Окси-Юг-Строй",
апеляційним судом встановлено, що на об'єкті оренди були проведені такі
будівельні роботи, як заміна окремими місцями 1 слою рулонного покриття, зміна
примикань з листової сталі до стін, закладка дверних отворів, встановлення
віконних блоків з незаскленими спареними палітурками в кам'яних стінах,
встановлення металевих дверей, внутрішня обробка стін, зовнішня обробка стін.
та інші роботи.

За наслідками проведених робіт
Підприємець звернувся до Фонду з листом від 20.07.06 про визначення об'єкту
оренди в якості нової речі, а також з листом від 24.07.06 про реєстрацію права
власності Орендодавця та Орендаря на новостворену річ.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 23 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.92 № 2269-XII (далі
Закон) орендар має право за узгодженням з орендодавцем, якщо інше не
передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснити реконструкцію,
технічне переоснащення, поліпшення об'єкту оренди майна.

За змістом ст. 27 Закону якщо
орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення
орендованого майна, які неможливо відділити від майна без спричинення йому
шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому затрачені кошти в межах
збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна визначеної у
встановленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких
поліпшень, якщо інше не визначене договором оренди

Також, колегія суддів Вищого
господарського суду України бере до уваги, що ст. 778 Цивільного кодексу
України передбачає, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору
найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від
речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі
зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості
необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за
користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою
наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у
праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Отже, у ст. 778 Цивільного кодексу
України закріплюється право наймача на проведення поліпшень майна, яке є
предметом договору найму, лише за згодою наймача. Поліпшення майна означає
проведення в ньому таких змін, завдяки яким суттєво збільшується вартість
майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому во но було до передачі
його наймачу, без зміни функціонального призначення речі. Саме проведенням
суттєвих змін поліпшення відрізняються від ремонту, при проведенні якого
відбувається не зміна майна, а відновлення його стану, корисних властивостей.

За загальним правилом право наймача
на відшкодування поліпшень майна, переданого у найм, пов'язується із згодою
наймодавця на проведення таких поліпшень. Згода наймодавця може бути виражена в
самому договорі або в окремому документі. Згода орендодавця на реконст рукцію,
переоснащення чи поліпшення орендованого майна має бути втілена у певну
документальну форму, якщо такі дії не передбачені у самому договорі оренди.

Цивільний кодекс України надає
наймачу альтернативне право щодо вибору форми відшкодування вартості необхідних
витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.
Коментована стаття не встановлює спеціального правила щодо особи, якій належить
право вибору щодо відшкодування вартості не обхідних витрат або на зарахування
її в рахунок плати за користування майном.

За загальним правилом, встановленим
ст. 539 Цивільного кодексу України, право вибору предмета альтернативного
зобов'язання належить боржнику, якщо інше не встановлене договором.

Частина 4 ст. 778 Цивільного
кодексу України, яка встановлює наслідки створення нової речі в результаті
поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, застосовується лише у випадках,
якщо сторони не встановили

інших правил у договорі.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України звертає увагу, що згідно зі ст.ст. 331, 332, 778 Цивільного
кодексу України до основних ознак нової речі -об'єкту нерухомості, зокрема,
відноситься наступне: річ створена з матеріалів особи, що претендує на
новостворене майно. Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає,
що чіткого законодавчого визначення поняття новоствореного майна чинна
нормативно-правова база не містить.

Водночас, колегія суддів Вищого
господарського суду України  вважає, що
сама лише обставина збільшення вартості орендованого майна не може бути
достатньою підставою для висновку про створення нової речі. Проведення
перепланування і реконструкції внутрішніх приміщень в ході капітального ремонту
в межах капітальної будівлі не створює нову річ, а лише його поліпшує.

При цьому, колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує, що як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, сторонами у Договорі було передбачено, що питання
компенсації Орендодавцем збільшення вартості орендованого майна в результаті
вказаних невід'ємних поліпшень розв'язується відповідно до умов цього Договору
або чинного законодавства.

Також, враховується, що при
вирішенні спору по суті попередніми судовими інстанціями встановлено, що при
наданні згоди щодо здіснення поліпшень орендованого майна, Фондом було
визначено, що компенсацію суми, на яку здійснено поліпшення, буде здійснено у
процесі приватизації об'єкту оренди.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України  бере до
уваги, що Фонд законодавчо визначено як розпорядника державним майном у процесі
приватизації та наділено повноваженнями орендодавця майнових комплексів.

Приватизація об'єктів державної
власності здійснюється у відповідності до Закону України "Про приватизацію
державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)" та Закону України "Про
державну програму приватизації".

Частиною 3 ст. 7 Закону України
“Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”
передбачено, що включення об'єктів малої приватизації до  переліків,
зазначених  у  частині
1   цієї  статті,
здійснюється відповідно  до  Державної та
місцевих  програм  приватизації
або  з  ініціативи відповідних органів приватизації
чи покупців.

Законом України від 18.05.00 №
1723-11 затверджено Державну програму приватизації за 2000 - 2002 роки, яка діє
до затвердження чергової Державної програми приватизації. Способи та порядок
приватизації об'єктів групи А визначені в розділі IX Державної програми
приватизації.

Відповідно до п. 51 цієї Програми у
разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі,
споруди, приміщення) орендар одержує право на викуп цього майна, якщо орендарем
за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення
орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без
завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за
врахуванням зносу) вартості майна. Оцінка вартості об'єкта приватизації у цьому
разі здійснюється із застосуванням експертної оцінки. Таке ж право одержує
орендар у разі прийняття рішення про приватизацію відповідно до законодавства
України.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій
при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного
аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у
даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

У зв'язку з зазначеним, колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що без належної уваги та
правової оцінки з боку суду першої та апеляційної інстанцій залишилися такі
обставини, як дійсний обсяг робіт виконаних щодо об'єкту оренди, та
домовленість сторін за договором щодо порядку компенсації затрачених грошових
коштів, витрачених на поліпшення орендованого об'єкту за погодженням з Фондом,
а також питання включення орендованого майна до переліку об'єктів, що
підлягають приватизації шляхом викупу. Належне з'ясування та оцінка судом цих
та інших обставин, які мають істотне значення, є необхідними для правильного
вирішення даного спору.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі
стверджує факт порушення апеляційною інстанцією не лише норм матеріального та
процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія
суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не
віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку
судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених
фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми
інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не
має права встановлювати або

вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про
судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним
законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або
додатково перевіряти докази, всі рішення, ухвалені у справі, підлягають
скасуванню, а справа -направленню на новий розгляд до господарського суду міста
Севастополя.

Під час нового розгляду справи
господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі
передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення
обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у
відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11110 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 б/н від 21.02.07
задовольнити частково.

Рішення від 09.11.06 господарського
суду міста Севастополя та постанову від 23.01.07 Севастопольського апеляційного
господарського суду у справі № 20-5/175 господарського суду міста Севастополя
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Г.Савенко

Т.Данилова