ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

06.03.07                                                                                           Справа  № 6/180

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                           Д.Новосад

суддів                                      О.Михалюк

Г.Мельник

секретар                                    В.Курницька

розглянувши апеляційну скаргу Чернівецької міської ради, м.Чернівці № 8-5390 від 13.11.06

на постанову господарського суду Чернівецької області від 23.10.06

у справі  № 6/180

за позовом: ТзОВ українсько-чеського спільного підприємства „РОЙАЛ.ЛТД”, м.Львів та ТзОВ „КУПІДОН”, м.Кам’янець-Подільський в особі Української асоціації діячів грального бізнесу, м.Київ

до відповідача: Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, м.Чернівці

про визнання незаконним рішення

за участю представників сторін:

від позивача –Єфтемій Р.Ф. –предст. (довір. № 104 від 04.09.06);

від відповідача –Волкова Н.О. –предст. (довір. № 8/18-691 від 25.09.06); Бойко І.В. –предст. (довір. № 8/18-756 від 11.10.06).

Права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України, роз’яснено;

Відводів складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Постановою господарського суду Чернівецької області від 23.10.06 у справі № 6/180 позов ТзОВ українсько-чеського спільного підприємства „РОЙАЛ.ЛТД” та ТзОВ „КУПІДОН” в особі Української асоціації діячів грального бізнесу до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради задоволено: визнано незаконним рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 18.07.06 № 237/6 «Про затвердження Положення про порядок розміщення у м. Чернівцях об’єктів з надання послуг у сфері грального бізнесу».

Не погоджуючись із зазначеною постановою місцевого господарського суду, відповідач у справі –Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, подав апеляційну скаргу № 8-5390 від 13.11.06 та додаткові доводи до апеляційної скарги № 770 від 05.03.07 з підстав невірного визначення судом першої інстанції суті правовідносин, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти з’ясування обставин, що мають значення для справи, на підставі чого просить постанову господарського суду Чернівецької області 23.10.06 у справі № 6/180 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.06 відкрито апеляційне провадження у справі № 6/180. Розгляд апеляційної скарги призначено на 05.12.06.

Розгляд апеляційної скарги відкладався на 16.01.07.

В судовому засіданні 16.01.07 оголошено перерву до 31.01.07.

Розгляд апеляційної скарги відкладався на 06.03.07.

Позивач правом, передбаченим ст. 191 КАС України не скористався. Заперечення на апеляційну скаргу не подав.

В судових засіданнях представник позивача проти доводів скаржника заперечив, постанову господарського суду Чернівецької області від 23.10.06 у справі № 6/180 просить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник скаржника підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Розглянувши апеляційну скаргу, додаткові доводи до неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що постанову господарського суду Чернівецької області від 23.10.06 у справі № 6/180 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Правова оцінка, яку місцевий господарський суд дав обставинам справи, не суперечить вимогам процесуального і матеріального права, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Судове рішення господарського суду Чернівецької області є законними і обґрунтованими й не може бути скасоване чи змінене з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

При цьому колегія виходила з наступного.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, ліцензування діяльності з організації та утримання тоталізаторів, гральних закладів, випуск та проведення лотерей, організація діяльності з проведення азартних ігор передбачено п. 29 ст. 9 Закону України  „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”.

Згідно ч. 3 ст. 3 цього Закону ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру,  який дає право  на  зайняття  певним  видом  господарської  діяльності,  що відповідно до законодавства підлягає обмеженню.

Ст.ст. 1, 8 вказаного Закону встановлено, що ліцензійні умови є нормативно–правовим актом, положення якого встановлюють вичерпний перелік кваліфікаційних, організаційних, технологічних та інших вимог для провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Суб’єкт господарювання зобов’язаний проводити певний вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до встановлених для цього виду діяльності ліцензійних умов.

У разі якщо для провадження певних видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, необхідні особливі вимоги щодо будівель, приміщень, обладнання, інших технічних засобів, такі вимоги включаються до ліцензійних умов.

Ліцензійні умови  та  порядок  контролю  за  їх   додержанням затверджуються спільним наказом спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування та органу ліцензування.

Постановою КМ України від 14.11.00 № 1698 „Про затвердження переліку органів ліцензування” (з наступними змінами і доповненнями)  визначено, що органом ліцензування такого виду господарської діяльності, як організація діяльності з проведення азартних ігор, є Міністерство фінансів України.

Ліцензійні умови провадження організації діяльності з проведення азартних ігор затверджені Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва і Міністерства фінансів України 18.04.06 № 40/374 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 30.05.06 за № 622/12496.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що зазначеними ліцензійними умовами передбачені організаційні, кваліфікаційні та інші спеціальні вимоги до провадження діяльності з проведення азартних ігор, перелік яких згідно ст. 1  Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” є вичерпний, єдиним нормативно-правовим актом, який регламентує діяльність з організації і проведення азартних ігор та встановлює вимоги для провадження такої діяльності є ліцензійні умови, а єдиним органом уповноваженим їх затверджувати є Міністерство фінансів України (спільно з Держкомпідприємництва).

Виходячи з цього судом першої інстанції вірно зазначено, що перелічені в преамбулі рішення, що оскаржується, закони, зокрема, Закон України „Про місцеве самоврядування” та інші акти законодавства не наділяють органи місцевого  самоврядування повноваженнями для прийняття регуляторного акту, який встановлює вимоги щодо здійснення діяльності з організації і проведення азартних ігор, в. ч. встановлювати додаткові вимоги щодо здійснення цієї діяльності, які відсутні в ліцензійних умовах (зокрема, вимоги передбачені розділом ІІІ „Положення про порядок  розміщення у м. Чернівцях об’єктів з надання послуг у сфері грального бізнесу” затвердженого рішенням, що оскаржується).

Таким чином, вищевказане рішення відповідач прийняв з перевищенням повноважень виконавчого органу місцевої ради та всупереч Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” та  ст.ст. 6, 12, 23, 43 ГК України, які передбачають принцип вільного руху послуг на території України, свободи підприємницької діяльності та заборони незаконного втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у діяльність суб’єктів господарювання, видання ними нормативно-правових актів, якими встановлюються непередбачені законом обмеження руху послуг.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що необхідність отримання дозволу на розміщення об’єктів торгівлі і сфери послуг як документа дозвільного характеру, який дає суб’єкту господарювання право на проведення певних дій щодо здійснення господарської діяльності, не передбачено жодним законодавчим актом, у зв’язку з чим немає правових підстав для отримання суб’єктами господарювання відповідного дозволу.

Ст. 17 Декрету Кабінету міністрів України „Про місцеві податки і збори” передбачається лише справляння збору за видачу дозволу на розміщення об’єктів торгівлі, як плати за оформлення та видачу дозволів на торгівлю у спеціально відведених для цього місцях, тоді як порядок встановлення плати за видачу дозволу на розміщення об’єктів сфери послуг та її справляння не регламентується взагалі, а відповідно до ст. 18 вищевказаного Декрету визначено, що органи місцевого самоврядування самостійно встановлюють і визначають порядок сплати місцевих податків і зборів відповідно до переліку і в межах установлених граничних розмірів ставок.

У зв’язку з цим, розділ 4 Положення, що регламентує порядок надання дозволу на розміщення об’єктів з надання послуг у сфері грального бізнесу, які надаються департаментом економіки Чернівецької міської ради згідно з Положенням про порядок надання та переоформлення дозволів на розміщення об’єктів торгівлі та сфери послуг відповідно до Закону України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” суперечить ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 1 ст. 23 ГК України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та  органи  місцевого  самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти  лише  на  підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та  законами України.

З згідно ч. 1 ст. 23 ГК України органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб’єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами.

Отже, приймаюче оскаржуване рішення Чернівецька міська рада вийшла за межі наданих їй Законом України „Про місцеве самоврядування” та іншими актами законодавства повноважень чим порушила ст. 19 Конституції України, а також діяла всупереч Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” у зв’язку з чим дане рішення є незаконним.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. На думку колегії суддів, позивачем доведено та обґрунтовано належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Судова колегія вважає, що відповідачем не наведено достатніх аргументів для підтвердження доводів апеляційного скарги.

Таким чином, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно перевірені обставини справи, на які посилались сторони у судовому засіданні. За таких обставин, коли суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухвалені судового рішення та вчиненні процесуальних дій, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

З огляду на вищенаведене та керуючись ст.ст. 195, 196, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

1.          Постанову господарського суду Чернівецької області від 23.10.06 у справі № 6/180 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скеровуються до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий-суддя                              Д.Новосад

Суддя                                         О.Михалюк

Суддя                                         Г.Мельник