ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

27.11.2007
Справа №2-2/12729-2007

За позовом: АТЗТ «Новомосковський завод мінводи» (юр.адреса: 51281, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Знаменівка, вул..Жукова, 1-А; адреса для листування: 52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт.Ювілейне, вул..Теплична, 17)

до відповідача : ТОВ «Луксор»  (юр. адреса: 95000, м.Сімферополь, вул. Монтажна,2 факт.адреса: м.Сімферополь, провул.Сільський, 35)

про стягнення 47 601грн73коп

Суддя Толпиго В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача : Шатунова – предст, довіреність у справі.

Від відповідача : Терещенко – ю/к, довіреність у справі.

Суть спору:  Позивач – АТЗТ «Новомосковський завод мінводи»   звернувся  до Господарського суду АР Крим  з позовом до відповідача – ТОВ «Луксор»  про  стягнення 47 601грн73коп. що складаються з: 26 453грн76коп. пені, 4 680грн75коп. річних та 16 467грн22коп. інфляції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.02.2006року між сторонами було укладено договір поставки. На виконання умов якого позивачем було надано відповідачу товару на загальну суму 187 909грн92коп. Відповідач у порушення умов договору лише частково оплатив отриманий товар, а саме сплатив 16 376грн40коп, отже заборгованість відповідача по сплаті вартості поставленого товару склала 171 533грн52коп. 04.12.2006р. Рішенням ГС АРК з відповідача на користь позивача було стягнено 171 533грн52коп боргу, 5 043грн49коп пені, 171грн53коп інфляційних, 858грн96коп річних, а також державне мито та витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.  У виконання вказаного рішення відповідачем було перераховано позивачу 179 501грн58коп. Але договірні відносини припинені не були та позивачем були нараховані відповідачу 26 453грн76коп пені, 4 680грн75коп річних та 16 467грн22коп інфляційних збитків, які відповідачем погашені не були, що і стало підставою для звернення позивача з позовом у суд.

У судовому засіданні, що відбулося 22.11.2007р., сторони заявили клопотання про призначення перерви, у зв’язку із бажанням сторін припинити спірні відносини між ними шляхом укладення мирової угоди.

У судовому засіданні була оголошена перерва на 27.11.2007р., після перерви засідання  продовжено за участю тих же представників сторін.

У засідання суду, що відбулося 27.11.2007р., відповідач надав відзив на позов, у якому повідомляє суду, що позовні вимоги визнає частково, тільки в сумі 21147грн. 97коп. а у частині стягнення 26453грн.79коп. пені у позові просить відмовити у зв’язку з пропуском строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статею 11 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В даному випадку спірні правовідносини виникли на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено господарським судом, на виконання укладеного з відповідачем договору від 17.02.2006р. позивач поставив відповідачу товар, за який відповідач мав розрахуватися протягом 30 календарних днів з дати передачі товару.

Не проведення розрахунків за отриманий товар зумовило звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Рішенням ГС АРК від 04 грудня 2006р. у справі №2-14/12674-2006 з відповідача на користь позивача було стягнено 171 533грн52коп боргу, 5 043грн49коп пені, 171грн53коп інфляційних, 858грн96коп річних, а також державне мито та витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

У виконання вказаного рішення відповідачем було перераховано позивачу 179 501грн58коп.

Скориставшись своїм правом та відповідними приписами чинного цивільного законодавства позивач у даній справі заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 %річних.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Діюче законодавство не пов'язує припинення зобов'язання із наявністю судового рішення.

Згідно із статею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені статею 625 Цивільного кодексу України.

Як вже було наведене вище, рішенням ГС АРК від 04 грудня 2006р. у справі №2-14/12674-2006 встановлено, та відповідно до ст. 35 ГПК України не потребує доказування (преюдиція), факт порушення відповідачем умов договору поставки зі своєчасної сплати товару, що зумовлює відповідні наслідки у вигляді нарахування інфляційних втрат та річних.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає що у частині стягнення 3% річних за 332дня що складає 4 680грн75коп. та інфляції за період з серпня 2006р. по травень 2007р. що складає 16 467грн22коп., позов обґрунтований, підтверджується матеріалами справи, визнається відповідачем та підлягає задоволенню.

Позивачем також  заявлена вимога про стягнення пені у розмірі 26 453грн76коп.  (за період з 19.7.2006р. по 31.5.2007р. (за 317 днів) – 25325грн.87коп., за період з 01.6.2007р. по 15.6.2007р. (за 15 днів) - 1127грн.89коп.).

Суд вважає за необхідне дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засадами судочинства  є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто, суд вважає за потрібне застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів.

Відповідно до ст.ст. 547, 549 ЦК України правочин по забезпеченню виконання зобов'язання здійснюється у письмовій формі, пенею є неустойка, що обчислюється  у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору визначена умова про сплату за невчасне виконання  зобов'язань пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Як вже було наведено вище, глава 50 Цивільного кодексу України регулює підстави припинення зобов’язання. Такими підставами, в тому числі є його виконання, проведене належним чином. Прийняття судом рішення про стягнення боргу не припиняє зобов’язання, та не звільняє останнього від відповідальності передбаченої п.7.2 договору та ЦК України.

Рішенням від 04 грудня 2006р. у справі №2-14/12674-2006 було встановлено, що остання поставка продукції за договором поставки №7-0 від 17.02.2006р. здійсненна позивачем 06.3.2006р. (витратна накладна №ПН 0005706 від 06.3.2006р.), та судом стягнуто з відповідача пеню за період з 28.4.2006р. по 18.7.2006р. в сумі 5043грн.49коп.

Відповідно до п.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних  санкцій  за  прострочення  виконання зобов'язання,  якщо  інше  не  встановлено  законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання  мало бути виконано.

Відповідно до п.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, але відповідно до п.2 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сторони в п.7.2 договору передбачили, що до вимоги про стягнення неустойки застосовується позовна давність тривалістю 3 роки, та неустойка може бути нарахована протягом всього періоду прострочення незалежно від його тривалості.

Таким чином вимога про стягнення пені у розмірі 26453грн.76коп. обґрунтована, знаходиться в межах строку позовної давності, та підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу ставляться  на відповідача.

За згодою представників сторін у засіданні суду були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення підготовлене і підписане 03.12.2007р.

Керуючись ст.ст. 49,77, 82, 84, 85 ГПК України

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ТОВ «Луксор» (юр. адреса: 95000, м.Сімферополь, вул. Монтажна,2 факт.адреса: м.Сімферополь, провул.Сільський, 35, п/р 01 у КРУ Банк «Фінанси та кредит», МФО 384889, ) на користь АТЗТ «Новомосковський завод мінводи» (юр.адреса: 51281, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Знаменівка, вул..Жукова, 1-А; адреса для листування: 52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт.Ювілейне, вул..Теплична, 17, Код ) 4680грн.75коп. річних, 16467грн.22коп. інфляції, 26453грн.76коп. пені, 476грн.02коп. держмита, 118грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.