ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 березня 2007 р.

№ 33/197-06

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: Дерепи В.І. -головуючого (доповідача), Грека Б.М.,
Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача
-ОСОБА_1,

відповідача -

розглянувши касаційну скаргу ЗАТ
"Криворізький завод гірничого обладнання" на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2006 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 грудня 2006 року у
справі за позовом Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 до ЗАТ "Криворізький
завод гірничого обладнання" про стягнення 17 319, 53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні
2006 року позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з
позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором поставки
товару.

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2006 року (суддя
Разіна Т.І.) позов задоволений. Стягнуто з відповідача на користь позивача
17319, 53 грн. заборгованості, судові витрати.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 26 грудня 2006 року рішення суду залишене
без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями,
відповідач просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,
що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що
23 грудня 2003 року між сторонами у справі був укладений договір поставки
НОМЕР_1, відповідно до умов якого позивач зобов'язався постачати та передати у
власність відповідачу товару, найменування, кількість, якість та вартість якого
визначалась у специфікаціях, що є невід'ємними частинами договору.

Умовами укладеного договору
передбачався обов'язок позивача поставляти товар на склад відповідача, а
покупець зобов'язаний був прийняти та оплатити товар.

Також сторонами були укладені
додаткова угода НОМЕР_2, згідно умов якої дію договору було продовжено до
31.12.2005 року і додаткова угода НОМЕР_3, якою було пролонговано дію договору
до 31.03.2006 року.

На виконання умов договору, позивач
свої зобов'язання виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на
загальну суму 23117, 23 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.2.2 договору
покупець проводить оплату товару протягом 20 банківських днів з моменту
поставки товару на склад покупця на підставі виставленого рахунку.

Як правильно встановлено судами,
відповідач свої зобов'язання щодо повної оплати поставленого йому за договором
товару не виконав, оплативши товар частково на суму 5797, 70 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у
власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в
інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього
певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі ст.655 Цивільного
кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає
або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Суд вважає, що місцевий
господарський суд у рішенні, залишеним без змін постановою суду апеляційної
інстанції, вірно застосував норми матеріального права і обгрунтовано визнав
такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача боргу в сумі 17319, 53  грн.

За таких обставин, судові рішення
відповідають вимогам закону та обставинам справи, тому підстав для їх зміни
немає.

Керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1119,
11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С
Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня 2006 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 грудня 2006 року
залишити без змін, а касаційну скаргу ЗАТ "Криворізький завод гірничого
обладнання" - без задоволення.

Головуючий, суддя
В.Дерепа

Судді
Б.Грек

Л.Стратієнко