ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.07                                                                                        Справа №  20/546д/07

Суддя

м. Запоріжжя

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Запорізький домобудівний комбінат”, м.Запоріжжя

до Відкритого акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго”  в особі Запорізьких міських електричних мереж, м.Запоріжжя

про визнання угоди частково недійсною

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача:     Журавльов П.Г. (довіреність №4 від 21.11.2007р.);

Мішок С.М. (довіреність б/н від 04.12.2007р.)

Від відповідача: Стініч М.М. (довіреність №283 від 29.11.2006р.)

( у судових засіданнях 22.11.2007р.,06.12.2007р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання недійсним Додатку №1 від 01.03.2007р. до договору про постачання електричної енергії №811 від 12.03.2004р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством “Запорізький домобудівний комбінат” та Відкритим акціонерним товариством “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких міських електричних мереж.

Ухвалою господарського суду від 24.10.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/546д/07,  судове засідання  призначено на 22.11.2007р. На підставі ст.77 ГПК України  у судовому засіданні 22.11.2007р. оголошувалась перерва до 06.12.2007р., потім –до 24.12.2007р.

24.12.2007р. справу розглянуто, за згодою представників позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримує позовні вимоги і з урахуванням уточнень від 05.12.2007р., які в порядку ст.22 ГПК України прийняті судом до розгляду, мотивує їх наступним. Розділом 5 договору №811 від 12.03.2004р., укладеного між позивачем та відповідачем, встановлений Порядок визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності. Додатком №1 до договору обумовлюються обсяги поставки електроенергії на відповідний календарний рік. У відповідності до п.5.1 договору у зв’язку з підключенням нової електроустановки 01.03.2007р. позивач представив відповідачеві Додаток №1 до договору (“Обсяги поставки електричної енергії споживачу”)  в якості очікуваного обсягу споживання на 2008 рік, який був підписаний відповідачем та є невід’ємною частиною договору №811. Однак, у даному додатку ВАТ “Запорізький домобудівний комбінат” помилково ненавмисно замість обсягів споживання на 2008 рік вказав 2007 рік, тобто сталася автоматична описка, на що відповідач також не звернув уваги. Дана описка має суттєве значення відносно правової природи  угоди, прав та обов’язків обох сторін по договору, оскільки вона перекручує умови договору та тягне за собою відповідні наслідки, суперечить волевиявленню сторін та не спрямована на реальне настання правових наслідків. Угода в цій частині на підставі ч.3 ст.215 ЦК України повинна бути визнана судом недійсною. Просить позов задовольнити на підставі  ч.3 ст.215, ст.217, ч.1 ст.236 ЦК України, визнати недійсним Додаток №1 від 01.03.2007р. до договору на поставку електричної енергії №811 від 12.03.2004р.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, однак письмового відзиву не надав. Після оголошеної перерви у судове засідання не з’явився. Суд визнав наявні матеріали достатніми для розгляду справи в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.03.2004р. між Відкритим акціонерним товариством “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких міських електричних мереж (Постачальник електричної енергії, відповідач) та Відкритим акціонерним товариством “Запорізький домобудівний комбінат” (Споживач, позивач) укладено договір №811 про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого відповідач зобов’язався постачати електричну енергію позивачеві, а відповідач –оплачувати її вартість та інші платежі згідно з умовами договору та Додатками до договору, що є його невід’ємними частинами.

Згідно з п.2.1.2. відповідач зобов’язався постачати позивачеві електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, Додатком №1 “Обсяги постачання електричної енергії споживачу”.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що для визначення граничних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач (позивач) не пізніше 1 жовтня поточного року надає постачальнику електричної енергії (відповідач) оформлені зі своєї сторони у 2-х екземплярах відомості про розмір очікуваного споживання електроенергії за формою Додатку №1. У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений термін, розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік установлюється постачальником електричної енергії на рівні відповідних періодів поточного року.

Відповідно до п.9.1 договору №811 додатки є його невід’ємними частинами. Усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписується уповноваженими особами та скріплюється печатками обох сторін.

Позивач вказує, що оскільки у 2007 році ВАТ “Запорізький домобудівний комбінат” не планувалося зменшення обсягів споживання електроенергії, а навпаки планувалося збільшення обсягів зв’язку з підключенням нового об’єкту, а обумовлені договором на 2006 рік граничні величини споживання відповідали очікуваним обсягам, відповідачу з боку позивача до 01.10.2006р. відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії на 2007 рік не надавались і, відповідно, згідно з умовами  договору №811 та Порядку  поставки електричної енергії, граничні договірні величини встановлювалися постачальником електричної енергії на рівні відповідних періодів 2006 року.

Відповідно до пункту 7 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999р. №441 (в  редакції  Постанови  КМУ №473 від 16.06.2005р.), місцеві    енергопостачальні    організації   до   початку  наступного року в обумовлені договорами про постачання електричної енергії  терміни  узгоджують з усіма споживачами,  крім   населення, обсяги очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік за місяцями (кварталами). Узгоджені обсяги  споживання електричної енергії оформлюються додатком до договору як договірні величини.

Як свідчать матеріали справи, листом №07/22 від 29.01.2007р. відповідач звернувся до відповідача з проханням укласти додаткову угоду до договору №811 на тимчасове електропостачання будівельного майданчика для житлового будинку по вул. Юності. 01.03.2007р. сторонами  підписано додаткову угоду, якою доповнено п.3 Додатку №5 до договору “Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії” новим об’єктом, на який позивачу постачається електроенергія за договором №811. У додатковій угоді також визначено, що постачання, а також оплата за спожиту електричну енергію за даною електроустановкою здійснюється на загальних підставах та в загальному порядку, передбаченому договором №811 від 12.03.2004р. Інші положення договору не змінені цією додатковою угодою.

Позивач зазначає, що ним, відповідно до умов договору, по причині очікуваної зміни обсягів споживання у 2008 році в бік зменшення, 01.03.2007р. було надано відповідачеві Додаток №1 до договору, який підписаний постачальником. Згідно з цим додатком визначено обсяги споживання електроенергії на 2007 рік.

Позивач вказує, що Додаток №1 до договору як угода суперечить актам цивільного законодавства та волі сторін, про що свідчить наступне. У відповідності до Порядку поставки електричної енергії споживачам та умовам договору №811 договірні величини споживання електричної енергії на 2007 рік повинні були бути визначені не пізніше 01 жовтня 2006р. Ні порядком, ні договором не передбачена можливість зміни обсягів договірних величин на поточний рік протягом цього року ні в більшу, ні в меншу сторону. У випадку підключення нового об’єкту електропостачання в доповнення до наявних об’єктів, обсяг  споживання підвищиться, і, відповідно, не може зменшитися. Не передбачена цивільна-правова відповідальність споживача за менший обсяг спожитої електроенергії, ніж передбачено договором. Згідно ч.2 ст.16 Закону України “Про електроенергетику” відповідачу, як організації, яка здійснює постачання електричної енергії, заборонено зменшувати обсяг відпускаємої електроенергії шляхом зниження розмірів договірних величин.  Метою господарської діяльності позивача є отримання прибутку. Таким чином,   навмисне планування збитків у вигляді штрафних санкцій за перевищення договірних величин споживання електричної енергії суперечить меті діяльності підприємства позивача. Отже, у позивача не було прав та підстав, а тим паче спрямованого волевиявлення свідомо зменшувати протягом поточного року вже встановлений обсяг договірних величин та очікувати настання для себе негативних  правових наслідків.

Матеріали справи свідчать, що 09.10.2007р. відповідач направив позивачеві рахунок  за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у вересні 2007 року. Платіжним дорученням №2893 від 30.10.2007р. позивачем сплачено суму 18437,51 грн. за перевищення договірної величини електроспоживання, однак листом №2893 від 31.10.2007р. позивач  вказав відповідачу на незгоду з цією сумою.

23.10.2007р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним  Додатку №1 до договору з моменту його вчинення у зв’язку з тим, що ним, помилково, замість 2008 року зазначено обсяги споживання електроенергії на 2007 рік. Позовні вимоги обґрунтовані ч.3 ст.215, ст.217, ч.1 ст.236 ЦК України.

Проаналізувавши норми законодавства та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття,  зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1,3,5 ст.203 цього Кодексу встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також  моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. №3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угод недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсною і застосування передбачених законом наслідків.

Згідно з п.3 ст.215 ЦК України, на яку посилається позивач, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована  особа  заперечує  його дійсність на підставах,  встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 ст.217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини  правочину  не  має  наслідком недійсності  інших  його  частин і правочину в цілому,  якщо можна припустити,  що правочин був би вчинений і без включення до  нього недійсної частини.

Позивач вважає, що додаток №1 від 01.03.2007р., як правочин, суперечить наведеному вище законодавству і укладений внаслідок помилки.

Цивільним кодексом України передбачена спеціальна норма –ст.229, яка встановлює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки. Однак дана норма не вказана позивачем у підставі позову.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо  особа,  яка вчинила правочин,  помилилася  щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав  та обов'язків сторін,  таких властивостей і якостей речі,  які значно знижують її  цінність  або  можливість  використання  за  цільовим призначенням.  Помилка  щодо  мотивів  правочину  не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. №3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” під помилкою слід розуміти  таке неправильне сприйняття стороною суб’єкта,  предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Відповідно до п.13 Роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. №02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними”  помилка повинна мати суттєве значення, зачіпати природу угоди або такі якості її предмета, які значно знижують  можливість його використання за призначенням. Помилка в мотивах угоди, а також неправильна уява про норму права не підпадає під ознаки ст. 56 Цивільного кодексу. (Аналогічна норма передбачена ст.229 ЦК України, чинного з 01.01.2004р.)

У судовому засіданні позивач надав суду усні пояснення, відповідно до яких вважає, що помилка у написанні року: 2007 замість 2008, трапилась із-за  неуважності. При підписанні угоди не  звернули уваги на рік.

Приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що при укладенні спірного додатку №1 мало місце неправильне сприйняття ним суб’єкта,  предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на його волевиявлення і що ця угода не направлена на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею. Не доведено, що має місце помилка щодо природи правочину, прав та обов’язків  сторін. Факт неознайомлення чи неуважного ознайомлення не має суттєве значення, не зачіпає природу угоди.

При цьому суд також звертає увагу, що позивач посилається на укладення між сторонами додаткової угоди до договору 01.03.2007р. Однак, у додатковій угоді від 01.03.2007р. не вказано, що одночасно між сторонами укладено додаток №1.

Між тим, 03.03.2007р. між сторонами була укладена додаткова угода про внесення змін до договору, відповідно до якої, зокрема, викладено в новій редакції розділ 5 “Порядок визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності. Відповідно до п.5.1 для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику електричної енергії відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії за формою додатка №1 “Обсяги постачання електричної енергії споживачу”.  І у п.5.5сторони погодили, що споживач, надавши обґрунтування, має право протягом поточного розрахункового періоду звернутися (письмово) до постачальника електричної енергії за коригуванням договірної величини споживання електричної енергії. Коригування договірних величин споживання проводиться постачальником електричної енергії відповідно до діючого законодавства.

Тобто, навіть у разі механічної описки позивач, як споживач, не був позбавлений можливості звернутися письмово до відповідача щодо коригування величин протягом 2007р., а також до 01.11.2007р. надати відомості про очікуємий розмір споживання на 2008р..

11.10.2007р. відповідач  направляв позивачеві лист №6094/41, в якому зазначалося, що згідно договору на постачання електричної енергії ВАТ “Запорізький домобудівний комбінат” була надана можливість погодити заявлений обсяг постачання електричної енергії на 2007 рік (додаток №1 до договору) на бажаному рівні забезпечення.

Таким чином, твердження позивача, що спірний додаток укладено внаслідок помилки, спростовується наведеними вище доказами і відсутні підстави для визнання його недійсним. Позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача саме для врегулювання питання щодо виправлення цієї помилки та коригування щомісячно обсягів споживання електроенергії. На підставі викладеного, враховуючи підстави, на яких позивач просить визнати договір недійсним, суд не бере до уваги посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на інші нормативні акти, письмові докази .

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність обставин для визнання недійсним Додатку №1 від 01.03.2007р.до договору №881 від 12.03.2004р. як угоди.

Судові витрати згідно з ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                            Л. П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення  підписано у повному обсязі 25.12. 2007 р.