КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2007                                                                                           № 24/885

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Розваляєвої  Т.С.

при секретарі:                              Котелянець О.О.

За участю представників:

від позивача - не з’явились;

від відповідача - не з’явились;

від третьої особи – Сизий О.М. (дов. № 1 від 16.12.2006 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Вторес", м. Київ

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 19.12.2006

у справі № 24/885 (Смілянець В.В.)

за позовом                               Дочірнього підприємства "Київський центр "Досвід", м. Київ

до                                                   Приватного малого підприємства "Пульс", м. Київ

третя особа відповідача           відкритого акціонерного товариства "Вторес", м. Київ

про                                                  зобов"язання вчинити дії

Суть ухвали і скарги:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19 грудня 2006 року, яка прийнята у справі № 24885 (суддя – В.В. Смілянець) за позовом дочірнього підприємства “Київський центр “Досвід” (надалі – Позивач, Центр) до приватного малого підприємства “Пульс” (надалі – Відповідач, Підприємство) з участю відкритого акціонерного товариства “Вторес” (надалі – Третя особа, Товариство) про зобов’язання вчинити дії задоволено заяву Центру про забезпечення позову, Товариству та іншим юридичним особам заборонено чинити перешкоди Центру у здійсненні права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Дехтярівська, 56. Також,  Підприємство зобов’язано звільнити земельну ділянку площею 0, 0939 га, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Дехтярівська, 56, та належну Позивачу на праві власності, від будь-яких сторонніх споруд та інших об’єктів, що перешкоджають її використанню за цільовим призначенням та здійснення проектування і будівництва комплексу автосервісної майстерні та автомийки (л.с. 41-42).

Відкрите акціонерне товариство “Вторес”, не погоджуючись з прийнятою ухвалою судом першої інстанції, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю ухвалу (л.с. 60-62).

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення Позивача та Відповідача про день і час судового засідання по розгляду апеляційної скарги Товариства, що підтверджується ухвалою від 01.02.2007 року та реєстром відправлення рекомендованої кореспонденції (л.с. 59, 68-69), а причини неявки уповноважених представників Центру та Підприємства суду невідомі, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Третьої особи без участі представників Позивача та Відповідача.

Заслухавши усні пояснення представника Третьої особи в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство “Київський центр “Досвід” звернулось до господарського суду м. Києва із позовом № 2411-ІХ-06 від 24.11.2006 року, в якому просило  зобов’язати приватне мале підприємство “Пульс” виконати взяті  на себе зобов’язання згідно договору на виконання  робіт від 26.07.2006 року, укладеного з Позивачем, та продовжити будівництво і забезпечити передачу у визначені договором строки  комплексу автосервісної майстерні та автомийки по вул. Дехтярівській, 56 в м. Києві (л.с. 4-5). Позивач обґрунтовував свої вимоги необґрунтованим невиконанням Відповідачем своїх зобов’язань щодо будівництва автосервісного комплексу на належній Позивачу на праві власності земельній ділянці, оскільки  завдання Третьою особою перешкод Підприємству в користуванні відповідною земельною ділянкою для здійснення будівельних робіт відповідно до укладеного із Центром договору на виконання робіт не є поважною причиною невиконання відповідних зобов’язань, оскільки усунення відповідних перешкод є обов’язком Відповідача. Центр вважає, що  Підприємство має бути зобов’язано виконати взяті на себе зобов’язання згідно договору на виконання робіт від 26.07.2006 року, укладеного з Позивачем, та продовжити будівництво і забезпечити передачу у визначені договором строки  комплексу автосервісної майстерні та автомийки по вул. Дехтярівській, 56 в м. Києві згідно ст.ст. 16, 526 Цивільного кодексу України та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (л.с. 4-5).

В заяві  № 2411-ІХ-06 від 24.11.2006 року Позивач просить вжити заходи для забезпечення позову шляхом заборони Товариству та іншим юридичним особам  чинити перешкоди Центру у здійсненні права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Дехтярівська, 56. Також, Підприємство зобов’язано звільнити земельну ділянку площею 0, 0939 га, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Дехтярівська, 56, та належну Позивачу на праві власності, від будь-яких сторонніх споруд та інших об’єктів, що перешкоджають її використанню за цільовим призначенням та здійснення проектування і будівництва комплексу автосервісної майстерні та автомийки (л.с. 12-13).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19 грудня 2006 року  задоволено заяву Центру про забезпечення позову, Товариству та іншим юридичним особам  заборонено чинити перешкоди Центру у здійсненні права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Дехтярівська, 56. Також,  Підприємство зобов’язано звільнити земельну ділянку площею 0, 0939 га, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Дехтярівська, 56, та належну Позивачу на праві власності, від будь-яких сторонніх споруд та інших об’єктів, що перешкоджають її використанню за цільовим призначенням та здійснення проектування і будівництва комплексу автосервісної майстерні та автомийки (л.с. 41-42).

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що наведені Позивачем доводи для вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, місцевий суд керувався нормами ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) (л.с. 41-42).

Між тим, вказаний висновок суду першої інстанції слід визнати як таким, що зроблений з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи та із неналежним застосуванням  норм  процесуального права  (п.п. 3, 4 ст.104 ГПК України).

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню. Поряд з цим, керуючись нормами ст.ст. 66, 99, 106 ГПК України, апеляційний суд вважає за необхідне заяву Центру про забезпечення позову  залишити без задоволення.

До вказаних висновків апеляційна інстанція дійшла враховуючи наступне:

Частиною 1 ст. 4-7  ГПК України передбачено, що  судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально – більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи.

Відповідно до  ст. 43  ГПК України  господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім  переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 66 ГПК України визначено, що  господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії  провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України встановлено, що  позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до  п. 3 ст. 86 ГПК України  ухвала господарського суду має містити мотиви  винесення ухвали з посиланням на законодавство.

Пунктом 3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “ “Про деякі питання  практики застосування заходів до забезпечення позову” № 02-5611 від 23.08.1994 року (із змінами та доповненнями – надалі – Роз’яснення) визначено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (ст. 65 ГПК). Згідно п. 8 цього Роз’яснення приймаючи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Таке правило повинно застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі ст. 67 ГПК забороняється вчинення дій щодо предмета спору.

В порушення норм діючого законодавства місцевий суд при прийнятті  оскаржуваної ухвали не проаналізував належним чином наведені Позивачем підстави та їх обґрунтованість до вжиття заходів забезпечення позову, а  також  в порушення ст. 66, 67 ГПК України вжив згідно оскаржуваної ухвали заходи забезпечення позову, які не стосуються предмету спору у даній справі, з наступних підстав.

З тексту позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі за вимогами Центру (л.с. 4-6) є зобов’язання Підприємства щодо виконання умов укладеного між сторонами у справі договору від 26.07.2006 року на  виконання  робіт  щодо розробки, підготовки та затвердження проекту та проектно-кошторисної документації для здійснення будівництва та щодо виконання всіх необхідних підготовчих  робот  та робот з будівництва комплексу автосервісної майстерні  та автомийки на належній замовнику (Позивачу) земельній ділянці (надалі – Договір) (л.с 14-17). Будь-яких умов щодо передачі, користування відповідною земельною ділянкою або оформлення документації у зв’язку із користуванням такою ділянкою ні позовна заява, ні визначений договір (л.с. 14-17) не містять, у зв’язку з чим слід зазначити, що спірні відносини щодо користування (використання) земельною ділянкою, запобіжні заході щодо якої застосовані згідно оскаржуваної ухвали, не є предметом спору у даній справі, не впливають та не стосуються предмету спору між Позивачем та Відповідачем,  а визначене  в заяві Центру  незаконне користування з боку Третьої особи вказаною земельною ділянкою та розміщення на неї будь-яких об’єктів може бути предметом іншого, а не даного спору.  При цьому, слід зазначити, що  в позовній заяві (л.с. 4-6) Центром питання щодо незаконності користування та розміщення Товариством об’єктів на будь-якій земельній ділянці, належній Позивачу, не порушувалось, не оспорювалось та не було предметом позовних вимог. Також, слід звернути увагу на те, що  Центром у своїй заяві про забезпечення позову (л.с.  12-13) не наведено жодного належного доводу та обґрунтування з посиланням на відповідні докази згідно ст. 33 ГПК України та норми законодавства щодо  розміщення Товариством або Підприємством на земельній ділянці Центру, на якій за умовами укладеного із Підприємством Договору передбачається відповідне будівництво, будь-яких об’єктів та споруд, незаконність розміщення таких споруд, а також  будь-якого достатньо обґрунтованого припущення, щодо того, яким чином та які перешкоди чиняться з боку Товариства або Підприємства щодо користування (зайняття) згаданою земельною ділянкою Позивача, і яким чином такі перешкоди можуть утруднити виконання рішення у даній справі щодо спору про зобов’язання Відповідача виконати умови договору на  виконання робот. До того ж, незважаючи на безумовне твердження Центру по тексту мотивувальної частини заяви про забезпечення позову на незаконне зайняття, користування та розташування Товариством споруд на відповідній ділянці, вказана заява також містить у якості вимог про забезпечення позову  зобов’язання Підприємства звільнити таку ділянку  від споруд та об’єктів, не навівши жодних обставин щодо розташування саме Відповідачем на ділянці будь-яких споруд.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що незважаючи на те, що  перелік заходів забезпечення позову згідно ст. 67 ГПК України не є вичерпним,  застосування у якості заходу до забезпечення позову зобов’язання звільнити земельну ділянку жодним чином не відповідає вимогам ст.ст. 66, 67 ГПК України  та не відповідає суті, меті та порядку забезпечення позову, а скоріш за все може бути предметом окремого спору по іншій господарській справі. До того ж, зобов’язання звільнити земельну ділянку від будь-яких споруд та інших об’єктів (незалежно від їх якості (рухоме, нерухоме) та правового статусу (легітимність спорудження та розташування)) унеможливлює подальше скасування такого забезпечення позову у разі наявності відповідних підстав  відповідно  до ст. 68 ГПК України. Тобто, такий захід до забезпечення позову як зобов’язання звільнити земельну ділянку жодним чином не відповідає нормам діючого господарського процесуального законодавства щодо підстав та порядку застосування у господарській справі забезпечення позову та є порушенням вимог ГПК України. При цьому, апеляційний суд також враховує викладені положення  п. 8 Роз’яснення.

Із вищевикладеного аналізу обставин справи та норм законодавства слід зробити висновок, що заява Позивача про забезпечення позову не містить достатніх, обґрунтованих та таких, що відповідають обставинам справи та нормам ГПК України,  підстав для застосування  відповідних заходів до забезпечення позову у даній справі за заявою Центру, у зв’язку з чим  не підлягає задоволенню.

Таким чином, вимоги Товариства про неправомірність застосування  заходів до забезпечення позову у даній справі та прийняття оскаржуваної ухвали, що викладені в апеляційній скарзі, у тому числі з підстав, викладених у даній постанові, обґрунтовані, підтверджуються документами у справі та діючим законодавством.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст.ст. 4-7, 32, 33, 34, 66, 67, 68, 91, 94, 99, 101 – 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, ---

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Вторес” задовольнити.

2.          Ухвалу господарського суду м. Києва від 19 грудня 2006 року у справі № 24885 скасувати.

3. Заяву дочірнього підприємства “Київський центр “Досвід” про забезпечення позову  залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Розваляєва  Т.С.

15.02.07 (відправлено)