КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2007                                                                                           № 13/526

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коротун  О.М.

суддів:                                          Калатай  Н.Ф.

Смірнової  Л.Г.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Кукуть В.Й. – представник (дов. № 1 від 241 01. 2007)

від відповідача - Яворський О.М. – представник (дов. № б/н від 12.12.2006)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Київміськбуд-1"

на рішення Господарського суду м.Києва від 13.06.2007

у справі № 13/526 (Кондратова І.Д.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Виставкова фірма "Троян"

до                                                   ЗАТ "Київміськбуд-1"

про                                                  стягнення 205820,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до

Закритого акціонерного товариства „Київміськбуд - 1” про стягнення  заборгованості та збитків в сумі 205820,58 грн., які виникли внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов’язань згідно договору № МП 68-А1/4 від 04.07.2002 р. В засіданні суду першої інстанції 15.02.2007 року   позивач заявив клопотання про уточнення позовних вимог, відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача 196910,10грн., фактично зменшивши розмір позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2007 у справі № 13/526 позов задоволено повністю, стягнуто з Закритого акціонерного товариства „Київміськбуд – 1” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Виставкова фірма „Троян” 196 910,10 грн. заборгованості, 1 969 грн. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що виходячи з Державних будівельних норм лоджія в офісі не повинна входити до площі самого офісу і оплачуватися, а її вартість входить до загальної вартості об'єкту інвестування, отже в результаті безпідставного завищення відповідачем розміру вбудованого приміщення, відповідачем без достатніх підстав було отримано кошти в сумі 175000,00 грн., а також позивачем були, понесені витрати в сумі 2220,00 грн., пов'язані із отриманням кредитних коштів, крім того, понесені збитки у вигляді сплати процентів за користування цільовим кредитом для викупу непроінвестованої площі вищезазначеного збудованого нежитлового приміщення в сумі  19690,10 грн., а  загалом всього на суму 196910,10 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2007 у справі № 13/526 скасувати повністю з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник вказує, що суд 1-ї інстанції неправильно визначив правову природу відносин, що склалися між позивачем та відповідачем, а тому неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

У письмовому поясненні позивач заперечує проти доводів скарги, посилаючись на п. 1.1 договору № НП 68-А1/4 де вказано, що приміщення повинні були здаватися як офісний заклад і прийматися в особисту власність, а не в спільну з іншими забудовниками, як намагається довести відповідач. Вказане свідчить про невірність тверджень відповідача щодо включення до об’єкту інвестування за додатковою угодою № 2 до договору тамбуру і коридору, оскільки ці приміщення у відповідності до ст. 335 ЦК України та згідно проекту і плану могли передаватися лише у спільну власність.

Через недодержання відповідачем умов договору щодо строків здачі в експлуатацію будинку та неможливості експлуатації об’єкту інвестування через односторонню зміну умов договору з боку відповідача сторони прийшли до згоди про зміну об’єкту інвестування і 07.10.2005 р. уклали додаткову угоду № 2. Проте вказівка, що крім нежитлового вбудованого приміщення № 7 інвестується  також коридор та тамбур спільного з іншими власниками, в додатковій угоді відсутня.

Також, виходячи з вимог Державних будівельних норм лоджія в офісі не повинна входити до площі самого офісу і оплачуватися, а її вартість входить до загальної вартості об’єкту інвестування, тому апеляційна скарга, на думку позивача є безпідставною і не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 11.09.2007 р. представник відповідача, посилаючись на неможливість подати суду першої інстанції додаткові документи з причин що від нього не залежали (отримав документи після   винесення рішення) заявив клопотання про долучення додаткових документів в якості доказів до матеріалів справи, яке задоволене Київським апеляційним господарським судом на підставі ст. 101 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

Встановив:

04.07.2002 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Виставкова фірма „Троян” та Закритим акціонерним товариством „Київміськбуд-1" було укладено договір інвестування будівництва нежилого приміщення № НП68-А1/4 (далі - договір).

Згідно ст.ст. 4, 151 ЦК УРСР між сторонами у справі виникли  зобов'язання, де одна особа (боржник) зобов'язана  вчинити на користь іншої особи  (кредитора)  певну  дію,  як-от:  передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися  від певної дії, а кредитор має право вимагати від  боржника  виконання його обов'язку.

Як правильно встановлено судом  першої інстанції, відповідно до п. 1.1. договору відповідач зобов'язувався своїми силами і засобами, за рахунок залучених від позивача коштів, збудувати і передати позивачу обумовлене вбудоване приміщення ( далі - об'єкт інвестування), а позивач зобов'язувався забезпечити відповідне фінансування об'єкту інвестування та після здачі приміщення як офісного закладу в експлуатацію, прийняти його у свою особисту власність на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2. договору сторони узгодили характеристику об'єкта інвестування: вбудоване приміщення першого поверху житлового будинку за адресою: проспект 40-річчя Жовтня,68-а в м. Києві, секція 1-А, офіс 4, загальною площею 104,41 кв. м.

Відповідно до п. 1.3. договору термін здачі будинку в експлуатацію - ІІ квартал 2004 року.

Згідно з п. 3.1., п. 3.2. договору передбачено, що вартість 1 м.кв. складає 3 655 грн. з ПДВ. На день укладення договору вартість інвестицій вбудованого приміщення, вказаного у п.2.1. договору становить  суму 381618,55грн.,в тому числі ПДВ (20%)-63 603,09 грн.

На підтвердження місця розташування офісу 4, відповідачем до підписання договору було надано частину плану першого поверху, складеного інститутом ДП „Київ проект-5" ТМ „ВІСАК", що підтверджувало затвердження в установленому порядку плану будівництва об'єкта в цілому та розмір вбудованого приміщення, (об'єкту інвестування).

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, на цьому плані визначено, що вхід до офісу повинен здійснюватися через вхід до будинку між офісами 2 і 3 та прохід по внутрішньому коридору будинку.

Виходячи Із характеру своєї основної діяльності - організація та проведення виставок, що передбачає безпосереднє спілкування зі значною кількістю громадян, позивач погодився із таким розташуванням свого майбутнього офісу та входу до нього. Тобто, у відповідності до статті 153 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення договору, між сторонами в потрібній формі було досягнуто згоди пo всіх істотних умовах.

Однак, відповідач вхід до будинку між 2 і З офісом перебудував під нежиле приміщення, чим унеможливив будь-який доступ до приміщень офісу 4 і використання самого офісу за прямим призначенням.

Таким чином, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, позивач виконав свої зобов'язання по договору, тобто забезпечив своєчасне фінансування об'єкту інвестування згідно графіку, встановленого п.3 договору, про що свідчать копії платіжних документів про сплату коштів та видана відповідачем довідка про інвестування 100% загальної площі квартири.

Тоді як відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо здачі в експлуатацію будинку у II кварталі 2004 року та своїми неправомірними діями зробив неможливим доступ та експлуатацію за прямим призначенням офісних приміщень, які повинні бути передані позивачу згідно умов договору.

04.10.2005 року позивач звернувся до відповідача з претензією щодо односторонньої зміни умов договору та запропонував привести секцію 1-А будинку № 68-а по проспекту 40-річчя Жовтня в м. Києві у відповідність до умов договору, будівельних норм та затвердженого плану або змінити істотні умови договору (перепланування першого поверху секції 1-А), а саме:

1.          Розробити  і  узгодити  у  встановленому   порядку  зміни  до  проектної документації.

2.          Зробити капітальний вхід з вулиці до офісного приміщення № 4 в кімнат і площею 45.50 кв. м, або продати позивачу суміжну кімнату № 3, площею 15,71 кв. м по ціні інвестування, встановленій пунктом 3.2. договору - З 655 грн. і зробити вхід з вулиці до вказаної вище суміжної кімнати офісу № 3, і з цієї кімнати - до офісу № 4.

У відповіді на претензію відповідач визнав неможливість організації входу до офісу, тобто односторонньої зміни умов договору, і запропонував варіанти по зміні умов договору. Так, сторони узгодили, що замість приміщення, передбаченого договором на першому поверсі позивач отримає аналогічне приміщення на другому поверсі (над тим, що по договору), з оплатою непроінвестованої площі за вартістю майже в три рази більшою за визначену первісним договором.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, для реалізації цієї домовленості була укладена додаткова угода № 2, за якою змінений об'єкт інвестування та п. 1.2. договору викладений в новій редакції - назва об’єкту інвестування, адреса: нежитлове вбудоване приміщення другого поверху житлового будинку за адресою м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 68-а, секція 1-А, нежитлове вбудоване приміщення № 7, загальною площею 125,80 кв. м.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, при укладанні додаткової угоди № 2 відповідачем був наданий план нежитлового вбудованого приміщення № 7, загальна площа якого становить 125,8 м. кв. Тому судом прийняті доводи позивача, який вважав, що площа нового об'єкту інвестування більша за попередню.

Також були доповнені та змінені пункти 3.1. та 3.2. договору:

- п. 3.1 на день укладання цієї додаткової угоди вартість нежитлового вбудованого приміщення, складає у сумі: 595 518,55 грн. в т.ч. ПДВ - (20%) — 99 253,09 грн.;

- п. 3.2. поточна вартість одного кв. м непроінвестованої площі нежитлового вбудованого приміщення, вказаного в п. 1.2. договору № НП68-А1/4 на не проінвестовані кв. м. складає на день заключення цієї додаткової угоди 10 000,00 грн., в т.ч. ПДВ(20%) - 1 666,67 грн.

При уточненні площі вбудованого приміщення за технічним паспортом БТІ доплата або повернення коштів здійснюється за вартістю вимірної одиниці на день першої проплати.

В разі, якщо дані БТІ відрізняються від розмірів загальної площі вбудованого приміщення, зазначеного в договорі п. 1.2. в меншу сторону більше ніж 0,5 кв. м. , відповідач повертає позивачу вартість площі, що перевищує 0,5 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з метою забезпечення своєчасного фінансування та на виконання графіку п. ІІІ додаткової угоди № 2,  позивачу банком „УКРСОЦБАНК"  був наданий цільовий кредит для викупу непроінвестованої площі нежитлового приміщення на суму 170 000.00 грн., зі сплатою 20,5% річних та комісій (договір № 24-10/280 від 15.12.2005 p.).

Станом на 26.12.2005 року позивачем по договору інвестування будівництва житлового вбудованого приміщення сплачено 595 518,55 грн., тобто вся сума за договором № НП68-А1/4 і виконані умови договору щодо фінансування будівництва в повному обсязі.

Згідно  журналу   підрахунку  площі  житлового  будинку  з  нежитловими(вбудованими приміщеннями) та плану за поверхами на будівлю літер „А", складеного БТІ   01.02.2006 p., загальна площа офісу № 7, який знаходиться за адресою м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 68-а, секція 1-а 2 поверх становить 108,3 кв.м. а не 125,8 кв.м., як зазначалося у додатковій угоді № 2, а площа завищена на 17,5 кв.м. і переплата за об'єкт інвестування становить  175 000,00 грн. Таким чином, позивач   мав   можливість   самостійно оплатити   непроінвестовану   площу   і   підстав   для отримання кредиту для цього не було.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні, виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог" щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. відповідно до п. 4 його Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правові відносини між сторонами продовжують існувати, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Крім того, позивачем були понесені витрати в сумі 2 220 грн., пов'язані із отриманням кредитних коштів для інвестування безпідставно завищеної площі нежитлового вбудованого приміщення № 7, секції 1-А, 2 поверх, у будинку № 68 по проспекту 40-річчя Жовтня в м. Києві, які складаються з: плати за проведення фізичного моніторингу об'єктів застави — 215 грн.(платіжне доручення № 578 від 15.12.05);оплати оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку -305 грн. (платіжне доручення № 579 від 15.12.05); оплати за ведення кредитної справи позичальника - 200 грн. (платіжне доручення № 580 від 15.12.05); передплата за послуги нотаріуса по посвідченню договору застави - 1500грн. (платіжне доручення № 589 від 20.12.05).

Також    позивачем    понесені    збитки    у    вигляді    сплати    процентів за користування цільовим кредитом, для викупу    непроінвеcтованої площі вищезазначеного вбудованого нежитлового   приміщення,   які   сплачені   за платіжними дорученнями № 3 від 04.01.06 в розмірі 1 645 грн.; № 44 від 02.02.06  в розмірі 2904,17 грн.; № 98 від 02.03.06 в розмірі 2662,69 грн.; № 174 від 05.04.06 в розмірі 2 630,48 грн.; № 218 від 03.05.06 в розмірі 2 196,68 грн.; № 266 від 02.06.06 в розмірі 2 261,27 грн.; № 317 від 03.07.06 в розмірі 1652,09 грн.; № 358 від 02.08.06 в розмірі 1 264,43 грн.; № 393 від 01.09.06 в розмірі 876,76 грн.; № 439 від 02.10.06 в розмірі 664,48 грн.; № 474 від 02.11.06 в розмірі 590,63 грн.; № 530 від 01.12.06 в розмірі 341,42 грн., а загалом на суму 19 6910,10 грн.

Згідно частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є :

1)втрати, яких, особа, зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням, речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2)доходи, які особа, могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором, а при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди)враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 Цивільного кодексу України).

Підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка (дії чи бездіяльність особи); шкода, завдана такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Таким чином, відповідач повинен повернути безпідставно отримані кошти в сумі 175 000 грн., та відшкодувати позивачу заподіяні збитки, пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту в розмірі 21 910,10 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позаквартирний коридор не входить до площі квартири (нежитлового вбудованого приміщення) та загальної площі квартири (нежитлового вбудованого приміщення), тому він не міг враховуватися при визначені загальної площі нежитлового вбудованого приміщення у Додатковій угоді №2 від 07.10.2005.

Крім того, відповідно   до   п. 1.1    роз'яснень,   складених   начальником виробничого   відділу   ЗАТ   „Київміськбуд - 1"   Журбою   А.Я. 04.07.05 за № 401 інвестор сам замовляє проект в проектному інституті ТМ „ВІСАК", або іншому, але з обов'язковим погодженням проекту з ТМ „ВІСАК" під конкретне функціональне призначення приміщень.

Судом прийняті доводи позивача, що проект був замовлений в "ТОВ „Будальянс" і погоджений по всіх пунктах з ТМ „ВІСАК" 29.12.05 р. При цьому, в проекті вказується саме така експлікація приміщень і їх розташування, яка є в дійсності і зазначена при обмірі БТІ. Оскільки при складанні проекту, тобто ще до отримання позивачем можливості по проведенню монтажних робіт, відповідний спеціаліст оглядав приміщення, тому позивач не робив перебудову, а всі будівельні роботи були виконані відповідачем, згідно договору та додаткової угоди № 2. Таким чином, твердження про самовільне перепланування та перебудову приміщень є безпідставними, не грунтуються на відповідних доказах і правильно не взяті до уваги судом першої інстанції.

Вищезазначеними роз'ясненнями (п. 3.1) також передбачено, що забудовник замовляє і отримує тех. паспорт БТІ, для чого перед закінченням будівельно-монтажних робіт в приміщеннях інвестор передає в ЗАТ „Київміськбуд -1" оригінал проекту з „мокрими" печатками проектного інституту та заяву на ім'я Голови правління ЗАТ „Київміськбуд — 1" з повідомленням, що перепланування (якщо воно є) приміщень, закінчені і цементна стяжка підлоги виконана. Зазначені вимоги були продубльовані листом № 645 від 23.09.2005.

На виконання цих роз'яснень позивач 09.11.2005 р. звернувся до відповідача з листом № 56/11 щодо запрошення комісії БТІ для оформлення вбудованого приміщення (офісу 7).

Що ж стосується включення до загальної площі інвестованого приміщення лоджії, то за запитом відповідача № 297 від 23.03.2007 Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна надало роз'яснення за № 9423 від 03.04.2007, що державними будівельними нормами ДБН В.2.2-9-99 „Громадські будинки та споруди" не передбачено включення площ літніх приміщень (лоджій, балконів та терас) до загальної площі нежитлових будинків та приміщень, тому ним і не було включено лоджію при обмірі.

Згідно додатку Д до ДБН В. 2.2-9-99 розрахункова площа громадського будинку,   тобто   та,   яка   повинна  братися   при   розрахунку   площі   офісного приміщення № 7, визначається як сума площ усіх розташованих в ньому приміщень, за винятком коридорів, тамбурів, переходів, сходових кліток, ліфтових шахт, внутрішніх відкритих сходів, а також приміщень, призначених для розміщення інженерного обладнання та інженерних споруд.

Площа горища (технічного горища), технічного підпідвального простору, якщо висота від підлоги до низу конструкцій, що виступають, менше 1,9 м, а також лоджій, тамбурів, зовнішніх балконів, портиків, ґанків зовнішніх відкритих сходів до загальної, корисної та розрахункової площі будинку не включаються.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи з Державних будівельних норм, лоджія в офісі не повинна входити до площі самого офісу і оплачуватися, а її вартість входить до загальної вартості об'єкту інвестування.

Виходячи з меж перегляду справи в апеляційній інстанції на підставі ст. 101 ГПК України Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

В наданому відповідачем листі повідомленні № 14/3-412 від 02.08.2007 р. вказано, що  при визначенні загальної площі вбудованого у житловий будинок не житлового приміщення потрібно керуватися Державними будівельними нормами України „Житлові будинки. Основні положення” ДБН В 2.2-15-2005 відповідно до абзацу другого пункту В.4 додатку В площа приміщень громадського призначення, вбудованих у житлові будинки, підраховується окремо згідно з вимогами ДБН В.2.2.-9.

Додатком Д до ДБН В.2.2.-9 визначено, що площу приміщень будинків слід визначати за їх розмірами, виміряти між опорядженими поверхнями стін і перегородок на рівні підлоги(без врахування плінтусів). При визначенні площі мансардного приміщення враховується площа цього приміщення з висотою похилої стелі не менше 1,9 м.

Згідно додатку Д до ДБН В.2.2.-9-99, розрахункова площа громадського будинку визначається як сума площ усіх розташованих в ньому приміщень, за винятком коридорів, тамбурів, переходів, сходових кліток, ліфтових шахт, внутрішніх відкритих сходів, а також приміщень, призначених для розміщення інженерного обладнання та інженерних споруд.

Площа горища (технічного горища), технічного підвального простору, якщо висота від підлоги до низу конструкцій, що виступають, менше 1,9 м., а також лоджій , тамбурів, зовнішніх балконів, портиків, ганків зовнішніх відкритих сходів до загальної, корисної та розрахункової площі не включаються.

Виходячи з цих приписів Державних будівельних норм, Київський апеляційний господарський суд встановив, що рішення суду ухвалено без порушення норм матеріального права.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона, повинна, довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства „Київміськбуд-1” не підлягає задоволенню, оскільки Господарський суд міста Києва вірно встановив, що в результаті безпідставного завищення відповідачем розміру вбудованого приміщення, відповідачем без достатніх підстав було отримано кошти в сумі 175000, 00 грн., а також позивачем були понесені витрати в сумі 2220,00 грн., пов'язані із отриманням кредитних коштів, крім того понесені збитки в сумі 19690,10 грн. у вигляді сплати процентів за користування цільовим кредитом для викупу непроінвестованої площі вищезазначеного збудованого нежитлового приміщення та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Рішення суду ухвалено без порушень чинних норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витрати у зв’язку з залишенням скарги без задоволення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105  ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2007 у справі №13/526 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Справу № 13/526 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коротун  О.М.

Судді                                                                                          Калатай  Н.Ф.

Смірнова  Л.Г.

14.09.07 (відправлено)