ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08.02.2007
Справа № 27/236

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецової І.Л.
(доповідача)

суддів:ШвецьВ.В., Тищик І.В.

при секретарі Гайдук Ю.А.

за участю представників сторін :

від позивача: Багно
Ю.В., довіреність №41  від 16.08.06

від
відповідача  :
не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним
чином.

розглянувши апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Нікополь на  рішення господарського суду Дніпропетровської
області від  17.10.06р.  у справі № 27/236

за позовом
Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м.Нікополь

до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Нікополь

про  визнання недійсною угоди

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 17.10.2006р. у справі №27/236 (суддя
В.О.Татарчук) позов Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції
(далі-ОДПІ) задоволено, визнано недійсною угоду купівлі-продажу товару,
укладену між товариством з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) “Діод” та
суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 згідно з накладною
НОМЕР_1., податковою накладною НОМЕР_1. та квитанцією до прибуткового касового
ордеру НОМЕР_2 на суму 6 360грн. з підстав, передбачених ст. 49 Цивільного
кодексу Української РСР та ст.208 Господарського кодексу України, а також
стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь держави 6
360грн.;

- приймаючи рішення, господарський
суд виходив з наявності у невстановлених осіб, що діяли від імені ТОВ ”Діод”
при укладенні спірної угоди, мети, завідомо суперечної інтересам держави і
суспільства та із спрямованості таких дій на приховування від оподаткування
прибутків та доходів;

- не погодившись з рішенням суду,
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні
позовних вимог;

- у поданій скарзі йдеться про те,
що в порушення вимог ст.71 ЦК України від 18.07.1963р. податковою інспекцією
подано позов з пропуском строків давності, тобто у серпні 2006р., без
клопотання про його поновлення, про те, що у даному випадку, податковою
інспекцією пропущено і річний строк для звернення до адміністративного суду,
встановлений ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, про те, що у
господарського суду відсутні права стосовно визнання угоди недійсною на
підставі ст.49 ЦК України від 18.07.63р., яка не діяла на момент укладення та
виконання цієї угоди і була скасована на момент звернення з позовом, а також про
те, що по даних правовідносинах скаржника вже було притягнуто до
відповідальності у вигляді пред'явлення до оплати в бюджет суми податку на
додану вартість в розмірі 93 824грн.30коп.;

- скаржник в судове засідання не
з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

- позивач заперечення на апеляційну
скаргу не подав, його представник в судовому засіданні просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів
скаржника.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ТОВ “Діод” поставлено на адресу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
товар, кількість та цінові характеристики якого вказані у накладній НОМЕР_1. та
податковій накладній НОМЕР_1 (електропровід в кількості 1 шт. за ціною 5
300грн.). Загальна вартість отриманого товару, яка з урахуванням податку на
додану вартість дорівнювала 6 360грн. сплачена ОСОБА_1 в повному обсязі, що
підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру НОМЕР_2

Одночасно слід зазначити, що
відповідно ст.49 ЦК УРСР (чинного на час укладення спірного договору) недійсною
є угода, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Якщо угода укладена з метою,
завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у
обох сторін, в разі виконання угоди обома сторонами, в доход держави стягується
все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все одержане нею і  все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все
одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход
держави.

Отже необхідними умовами для
визнання угоди недійсною та підстави наведеної норми є її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Згідно з п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. “Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними” при розгляді справ про визнання угод недійсними на
підставі ст.49 Цивільного кодексу України судам слід мати на увазі, що дія цієї
норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного
ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч
закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою
метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів,
використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на шкоду
правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства, на незаконне
відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання
всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у
обігу.

Задовольняючи позов у такій справі,
суд повинен у рішенні вказати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав
умисел на досягнення цієї мети.

Відповідно до п.13 постанови
Пленуму Верховного Суду України “Про деякі питання застосування законодавства
про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших
обов'язкових платежів” від 08.10.2004 №15 ухилення від сплати податків, зборів,
інших обов'язкових платежів може бути вчинене як шляхом неподання документів,
із їх обчисленням та сплатою до бюджетів чи державних цільових фондів
(податкових декларацій, розрахунків, бухгалтерських звітів і балансів тощо),
так і шляхом приховування об'єктів оподаткування, а також шляхом заниження
об'єктів оподаткування та іншими способами. При цьому неподання податкової
декларації, як правило, є одночасно і приховуванням об'єктів оподаткування.

Згідно з п.1 ст.208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано недійсним як
таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною
з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все
належне з неї  першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе
одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход
держави.

Відповідно до пункту 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. якщо така угода була
укладена з  метою,  завідомо
суперечною інтересам  держави  і суспільства,  до сторони,
яка діяла умисно, застосовуються наслідки,  передбачені ст.49  ЦК.
При  відсутності умислу
застосовуються наслідки, передбачені ст.48 цього Кодексу.

Щодо досліджуваної справи, то
господарським судом цілком вірно встановлена наявність відповідної мети в діях
невстановлених осіб, які діяли від імені ТОВ “Діод” і направленість цієї мети
на приховування від оподаткування доходів з огляду на нижчезазначені фактичні
обставини.

Так, відповідно до листа головного
управління статистики у Дніпропетровській області від НОМЕР_3 ТОВ «Діод» не
значиться в державному реєстрі по Дніпропетровській області, дані про
ліквідацію відсутні.

Згідно з листом управління з питань
державної реєстрації юридичних та фізичних осіб - підприємців Дніпропетровської
міської ради  НОМЕР_4 ТОВ «Діод»() не зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності
-юридична особа у м. Дніпропетровську.

ТОВ «Діод» не перебуває на
податковому обліку в ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, що
підтверджується листом вказаної інспекції НОМЕР_5

Згідно з листом ДПА у
Дніпропетровській області НОМЕР_6  ТОВ
«Діод»() по базі даних ДПА у Дніпропетровській області не
значиться.

Відповідно до повідомлення відділу
дозвільної системи управління адміністративної служби міліції (лист НОМЕР_7.)
ТОВ «Діод»у відділ дозвільної системи УАСМ УМВС України в Дніпропетровській
області з проханням про надання дозволу на виготовлення печаток і штампів не
зверталося, дозволи не видавалися.

Також, за юридичною адресою ТОВ
«Діод» не знаходиться (акт ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від
18.05.2005р.).

Оскільки встановлена мета
протирічить інтересам держави і суспільства оспорювана угода має бути визнана
недійсною.

З урахуванням викладеного та за
умови відсутності у суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 товару,
отриманого за даною угодою, стягненню з останнього в доход держбюджету
підлягають кошти у розмірі вартості зазначеного товару.

Отже позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Тому рішення місцевого
господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного
законодавства підстави для його скасування відсутні.

Доводи скаржника щодо пропуску
податковою інспекцією строку позовної давності визнані колегією суддів
необґрунтованими, оскільки даний строк підлягає обчисленню з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

У даному випадку, зазначений строк
слід обчислювати з 24.02.2005р., тобто з дати складання податковою інспекцією
акту перевірки дотримання відповідачем вимог податкового та іншого
законодавства, в процесі проведення якої податковій інспекції стало відомо про
укладення та виконання оспорюваної угоди.

Посилання скаржника на пропуск
строку, встановленого для звернення до адміністративного суду колегією суддів
не прийняті до уваги з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.99 КС
України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.100 КАС України
передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів даної справи не
вбачається наявність зазначеної умови. В процесі розгляду справи господарським
судом відповідач не наполягав на відмові в задоволенні  позову на підставі пропущення строку звернення
до адміністративного суду.

Крім того, відповідно до п.1
розділу VII “Прикінцеві перехідні положення” Кодексу адміністративного
судочинства України цей Кодекс набирає чинності з 1 вересня 2005 року, останнім
не передбачено зворотної дії його норм. Позов про визнання угоди недійсною по
даній справі подано податковою інспекцією до господарського суду 22.08.2006р.

У зв'язку зі складністю справи у
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від  17.10.06р.
у справі № 27/236 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня складення в повному обсязі до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий
І.Л.Кузнецова

Суддя
В.В.Швець

Суддя
Л.О.Чимбар

Дата
виготовлення у повному обсязі 13.02.2007р.