ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" квітня 2007 р.
Справа  № 25-30/346-06-10930

За позовом: ТОВ Будівельна фінансова компанія „Південбудкомплект”

До відповідача: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області

Про визнання права власності на 92/100 частини споруд

Суддя: Малярчук І.А.

В судових засіданнях  приймали участь представники:

Позивача: Баранов Г.М., довір. від 20.11.06 р., Гусаров О.Л., довірю. від 20.11.06 р.

Відповідача: Гризун О.П., довір. № 2633 від 19.12.06 р.

Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України –Кириленко В.І., довір. № 220/409/д від 25.12.06р.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області –ЧаплінаО.Л., довір. № 12 від 05.02.07 р.

В судовому засіданні 06.04.07 р. приймали участь представники:

Позивача: Баранов Г.М., довір. від 20.11.06 р., Гусаров О.Л., довірю. від 20.11.06 р.

Відповідача: Гризун О.П., довір. № 2633 від 19.12.06 р.

Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України –Кириленко В.І., довір. № 220/409/д від 25.12.06р.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області –ЧаплінаО.Л., довір. № 12 від 05.02.07 р.

Суть спору: про визнання за ТОВ БФК „Південбудкомплект” право власності на 92/100 частини споруд, розташованих на земельній ділянці за адресою м. Одеса, вул. Дальницька, 47, вказаних на плані земельної ділянки під літерами А-Д, № 1-3, І.

Представник позивача на заявлених позовних вимогах наполягає, надав суду заяву про додаткові обґрунтування позову про визнання права власності на частину орендованого майна від 20.11.06 р. вх. № 25074, нормативне обґрунтування заявлених позовних вимог від 16.01.07 р. вх. № 716,  пояснення стосовно витребуваних господарським судом доказів від 22.02.07 р. хв.. № 4392, в яких зазначає, що нежитлові будівлі за адресою м. Одеса, вул. Дальництка, 47 були зведені в 1936, 1947 р.р. і на момент передачі позивачу в оренду їх  технічний стан був незадовільним, тому для використання об’єкту оренди згідно цільовому призначенню, існувала необхідність здійснити комплекс заходів (реконструкцію), направлених на приведення його до вимог, що ставляться до таких об’єктів.

Внаслідок здійснених позивачем поліпшень орендованого майна було створено нову річ у вигляді цілісного майнового комплексу киснево-наповнювальної станції, що складається із сукупності будівель і споруд киснево-наповнювальної станції, які розташовані на земельній ділянці за адресою м. Одеса, вул. Дальницька, 47 і забезпечують ведення  окремої підприємницької діяльності ТОВ БФК „Південбудкомплект” на постійній і регуляторній основі. Термін їх використання становить не менше 10 років.

Як відмічає позивача, з врахуванням того, що зазначений господарський об’єкт (киснево-наповнювальна станція), який має закінчений цикл виробництва продукції (робіт, послуг), створений на базі реконструйованих нежитлових будівель, загальною площею 373,3кв.м. та технічної площадки, загальною площею 966 кв.м., розташованих на території військового містечка № 9 шляхом їх реконструкції та зведення додаткових споруд і приміщень, частка позивача у праві власності на зазначене нерухоме майно відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, у зв’язку з чим, так як початкова вартість орендованого майна, що складала 69794 грн.  збільшилась внаслідок здійснених поліпшень на суму витрат орендаря пов’язаних з цими поліпшеннями і складає 919831,8 грн., то вартість витрат ТОВ БФК „Південбудкомплект” на поліпшення орендованого майна в розмірі  850037,80 грн., складає 92 відсотка від загальної вартості усіх споруд, розташованих на земельній ділянці за адресою м.Одеса, вул. Дальницька, 47.

З цих підстав, з посилання на положення ст.ст. 778, 392 ЦК України, Закону України  „Про власність”, та з врахуванням того, що протягом тривалого часу відповідачем ігнорується необхідність укладення угоди про порядок володіння та користування спільним майном, в чому позивач вбачає не визнання його права власності,  останній і заявив даний позов до суду.

На вимогу суду щодо надання пояснень стосовно узгодження проведених будівельних робіт з власником майна Міністерством оборони України позивач зазначає, що згідно ст.5 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних силах України” військове майно закріплюється за військовими частинами, установами і організаціями ЗС України на  праві оперативного управління. Відповідач –КЕВ м. Одеси, на підставі свідоцтва про реєстрацію військової частини як суб’єкта господарської діяльності у Збройних силах від 31.10.01 р. №350 є військовою частиною та суб’єктом господарювання і правонаступником Одеської КЕВ району, за яким орендоване військове майно  закріплене на праві оперативного управління. Власник орендованого позивачем майна (тобто держава) має функції контролю за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучити у суб’єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Звідси, позивача вказує на те, що ним було узгоджено проведення будівельних робіт із суб’єктом господарювання КЕВ м. Одеси (Одеським КЕВ району), за яким, у відповідності до законодавства України, орендоване державне майно було закріплене на праві повного оперативного управління.

Відповідач, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, заявлені позивачем позовні вимоги не визнає,  надав суду заперечення на позовну заяву від 04.12.06 р. вх. № 27461, від 24.01.07 р. вх.№ 1703, пояснення щодо надання доказів від 12.03.07 р. вх.№ 5636, де зазначає, що п. 6.2. договору оренди в редакції від 09.11.04 р. передбачено, що проведення технічного переоснащення, поліпшення орендованого майна можливо тільки з дозволу  Орендодавця, однак у позивача відсутнє обов’язкове узгодження робіт з МО України, як центрального органу Збройних Сил України, який здійснює управління військовим майном, згідно ст.2 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України” та Орендодавцем за договором оренди, як то передбачено п.15 Роз’яснення ВАСУ № 02-5/237 від  25.05.00 р. ”Про деякі питання практики застосування Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

Крім того, відповідач відмічає, що п.6.2. договору оренди не передбачає можливість проведення позивачем будівництва на орендованій технічній (асфальтованій) площадці нових нерухомих об’єктів, а саме побутового корпусу персоналу, будівлі киснево-наповнювальної станції й туалету –загальною площею 640 кв.м., а  передбачає лише можливість реконструкції, технічного переоснащення й поліпшення орендованого майна (майстерні та електроцеху, технічної площадки). Звідси, відповідач робить висновок про те, що роботи, проведені позивачем не з метою поліпшення орендованого майна, оскільки не покращують фізичний (технічний) стан орендованого майна та його споживчих якостей, а спрямовані на будівництво окремих нерухомих речей. Зміна цільового й функціонального призначення військового майна заборонена ст.3 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України”, однак позивач орендовану технічну (асфальтовану) площадку використовує під капітальне будівництво, орендовані під виробництво продуктів переробки повітря та зберігання і комплектування будматеріалів площі використовує під бокс спецавтотранспорту й офісні приміщення.

Наведені позивачем в обґрунтування проведення будівельно-ремонтних робіт  листи № 09/26 від 01.08.02 р., № 01/09-03 від 01.09.03 р., № 01/01-05 від 20.01.05 р., на думку відповідача, не є належними доказами, оскільки не містять додатків (проектно-кошторисної, дозвільної  документації тощо, клопотання позивача до начальника КЕВ м. Одеси про погодження робіт в 2003 й 2005 р.р. грунтуються на дозволі начальника КЕВ м. Одеси від 2002 р., однак на той час Орендодавцем за договором оренди був МО України в особі начальника Голов КЕУ МО України.

Заявлене відповідачем клопотання про продовження строку розгляду спору від 27.11.06р. вх. № 26813 судом не задоволено, оскільки п.4 ст.69 ГПК України передбачено можливість продовження строку розгляду спору за умови погодження на таке продовження усіма сторонами по справі, тому з підстав заявлення клопотання однією стороною, суд не в змозі відповідно до п.4 ст.69 ГПК України продовжити строк розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Міністерство оборони України, залучена судом за власною ініціативою ухвалою про порушення провадження у справі від 17.10.06 р., просить суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог, подала до суду  відзив (заперечення) від 08.02.07 р.  вх.№ 3134, де вказує на те, що позов ТОВ БФК „Південбудкомплект” безпідставно заявлений до КЕВ м. Одеси, оскільки останній є неналежним відповідачем по справі, так як договір оренди № 284/2001/Головку від 26.11.01 р. був укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Головного КЕУ МО України, а  КЕВ м. Одеси згідно ст.ст. 32, 34 Закону України „Про власність” не є власником, а користувачем об’єктів нерухомості, переданих у тимчасове користування для потреб Збройних Сил України.

Стосовно статусу майна, переданого в оренду, МО України відзначає, що згідно ст.ст.  3, 6 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних Силах України” військове майно закріплюється за військовими частинами, установами і організаціями ЗС України на праві оперативного управління, а рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних  майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет міністрів України за поданням МО України.

Посилання позивача на ст.778 ЦК України як на підставу набуття права власності на нову річ, створену в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця є недоречним в контексті п.п.2.2., 10.5. договору оренди, якими передбачено, що передача майна в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на це майно, а поліпшення орендованого майна, здійсненні орендарем за рахунок власних коштів, які  можливо відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю Орендаря, а невідокремлювані поліпшення –власністю Орендодавця, вартість яких не компенсується., у зв’язку з чим, Міністерство оборони України не вбачає підстав для задоволення  заявлених позивачем позовних вимог.

Судом задоволені клопотання КЕВ м. Одеси від 03.11.06р. № 24528, від 24.01.07 р. вх. №1702, від 07.02.07 р. про залучення до розгляду справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача РВ ФДМУ, у  зв’язку з чим ухвалою від 07.02.07 р., на підставі ч.1 ст.27 ГПК України суд, залучив до участі у справі № 25-30/346-06-10930, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Регіональне відділення Фонду державного майна  України по Одеській області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача РВ ФДМ України по Одеській області подало до суду пояснення від 27.03.07 р. вх. № 6955, в яких відмічає, що відділенням було погоджено листом від 06.09.01 р. за № 1/4009 розрахунок орендної плати за договором оренди, укладеним з ТОВ БФК „Південбудкомплект”. Стосовно суті спору, зазначає, що чинне законодавство передбачає можливість здійснення поліпшень майна переданого в оренду, однак з матеріалів справи вбачається, що оспорюване майно не є поліпшенням майна, взятого в оренду, а уявляє собою нове окреме від орендованого майна, будівництво.

Заявлені сторонами клопотання про продовження строку розгляду спору судом задоволенні, у зв’язку з чим судом ухвалою  від 06.02.07 р. продовжено строк розгляду спору, в порядку п.4 ст.69 ГПК України.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши доводи представників сторін, суд встановив наступне:

26.11.01 р. між Міністерством оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України полковника ДралоВ.Г., який діє на підставі Доручення МО України від 12.02.01 р. № 148/155 (Орендодавець) та ТОВ БФК „Південбудкомплект” (Орендар) був укладений договір № 284/2001/Головку оренди нежитлових приміщень, розташованих на території військового містечка № 9 в Одеському гарнізоні за адресою: м.Одеса, вул. Дальницька, 47, зміст окремих положень якого, у зв’язку з реєстрацією КЕВ м. Одеси як суб’єкта господарської діяльності в Збройних Силах України і набуття права останнього виступати Орендодавцем нерухомого майна, яке знаходиться у нього на балансі, згідно додаткової угоди № 30д/2004/КЕВ м.Одеси від 09.11.04 р. було викладено в новій редакції. Так, п.1.1. договору оренди в редакції від 09.11.04 р. передбачає, що Орендодавець здав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме військове майно – нежитлові будівлі (майстерня та електроцех) за ГП №№ 22,23 загальною площею 373,3 кв.м. та технічну (асфальтовану) площадку, загальною площею 966кв.м., розташовані за адресою м. Одеса, вул.Дальницька, буд. 47, військове містечко № 9, що знаходиться на балансі КЕВ м. Одеси, вартість якого визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна і становить 69794 грн.

Момент користування орендованим майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акту прийому-передачі вказаного майна (додаток № 2). Передача майна в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди. Названі в п.1.1. приміщення Орендодавець передає Орендарю для виробництва продуктів переробки повітря та зберігання і комплектування будматеріалів (п.п. 2.1., 2.2., 2.3. договору оренди).

Згідно п. 6.2. договору оренди ТОВ БФК „Південбудкомплект”  має право з дозволу Орендодавця за рахунок власних коштів здійснити реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

До прав Орендодавця п.8.2. договору оренди віднесено надання згоди на реконструкцію, технічне переобладнання, поліпшення орендованого майна за рахунок коштів Орендаря.

Даний договір діє з дати підписання по 26.11.06 р. строком на 5 років. У разі припинення або розірвання договору поліпшення орендованого майна, здійсненні Орендарем за рахунок власних коштів, які можливо відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю Орендаря, а невідокремлювані поліпшення –власністю Орендодавця. Вартість проведених Орендарем за дозволом Орендодавця невідокремлюваних поліпшень орендованого майна Орендодавцем не компенсується. У випадку відчуження орендованого майна згідно чинного законодавства України збільшення його вартості в результаті виконаних Орендарем за рахунок власних коштів невідокремлюваних поліпшень, може компенсуватись Орендодавцем Орендарю в обсязі приросту ринкової вартості орендованого майна (не більше ідентифікованої фактичної суми поліпшень), який зумовлений зміною його технічного стану та споживчих якостей внаслідок здійснення поліпшень. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених Орендарем, без згоди Орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає  (п.п. 10.1., 10.5., 10.6. договору оренди).

За результатами проведеної інвентаризації був складений акт інвентаризації об’єкту оренди в в/м № 9, ГП №№ 22, 23 та технічної (асфальтованої) площадки  за адресою              м. Одеса, вул. Дальницька, 47, затверджений Начальником Одеської КЕЧ району підполковником П.Авсеєнко 14.08.01 р., узгоджений директором ТОВ БФК „Південьбудкомплект”, який є додатком № 1 до договору.

Фактична передача КЕЧ Одеського району та прийняття ТОВ БФК „Південьбудкомплект” в оренду об’єктів нерухомості відбулась згідно акту прийому-передачі нежитлових будівель (майстерні та електроцеху) та технічної (асфальтованої) площадки в оренду, затвердженого Начальником КЕУ  полковником В.Реус від 26.11.01 р.

Додатком № 3 до  договору є паспорти-сертифікати об’єкта експертної оцінки (нерухомості).

В матеріалах справи наявні листи ТОВ БФК „Південбудкомплект” від 01.08.02 р. № 09/26, від 04.01.02 р. № 1/01, від 01.09.03 р. № 01/09-03, від 20.01.05 р. № 01/01-05, надіслані на адресу Одеської КЕЧ, із змісту яких вбачається, що позивач просить Одеську КЕЧ узгодити проект будівництва кисневої наповнювальної станції та дозволити будівництво кисневої наповнювальної станції, капітальний ремонт складських приміщень, з переплануванням одного із складів під офісне приміщення, будівництво двох побутових приміщень, для обслуговування персоналу та охорони, будівлі компресорної КНС та туалету, надання дозволу на виконання робіт по монтажу забору по периметру відведеної ділянки та улаштування пожежного виїзду на вул. Дальницьку, які містять напис Начальника КЕО м. Одеси про погодження.

Також, позивачем подано до справи узгодження робочого проекту будівництва киснево-наповнювальної станції та складу-магазину будматеріалів надані Санітарно-епідеміологічним управлінням МО України, ДП „Чорноморський експертно-технічний центр Держнаглядохоронпраці України”, свідоцтво про державну реєстрацію об’єкта (об’єктів) підвищеної небезпеки кисневої наповнювальної станції від 11.10.04 р., дозвіл Служби пожежної безпеки по Південному оперативному командуванню № 185 від 25.09.03 р., дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки № 125.04.51-51.55.0 від 16.06.04 р., технічний паспорт від 20.04.06 р., договори підряду, локальний кошторис, зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва, кінцеву відомість,  договірну ціну, погоджені з КЕВ м. Одеси, платіжні документи на оплату вартості проведених будівельних робіт, податкові накладні, з огляду на які ТОВ БФК „Південбудкомплект” посилається  як на правомірність  проведених ним будівельних робіт та набуття права спільної власності  на створений об’єкт.

Проаналізувавши зміст та положення чинного законодавства суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги неправомірними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до індивідуальних карток обліку будівель, довідки КЕВ м. Одеси від 24.01.07 р. № 81, будівлі військового містечка № 9 за генеральним планом №№ 27, 36 перебувають на  обліку та на балансі КЕВ м. Одеси, а з посиланням на рішення  виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся від 29.5.1951 р., відповідач зазначає, про надання в землекористування МО України земельної ділянки на якій розташовані оспорювані об’єкти.

Однак, із технічного паспорту будівлі киснево-наповнювальної станції від 20.04.06 р., виданої КП „ОМБТІ та РОН”,  вбачається, що на земельній ділянці площею 1339 кв.м., розташовані будівлі площею 640 кв.м., а саме АПК, виробничо-складський корпус, туалет, киснево-наповнювальна станція, побутовий корпус, які не передавались ТОВ БФК „Південбудкомплект” в оренду згідно договору оренди в редакції від 09.11.04 р., оскільки умовами даного договору передбачено надання в оренду останньому нежитлові будівлі (майстерні, електроцеху) загальною пощею 373,3 кв.м. та технічну (асфальтовану) площадку, загальною площею 966 кв.м., розташовані за адресою м. Одеса, вул.Дальницька, 47, що дає підстави суду вважати проведення  позивачем будівництва нових об’єктів на орендованому майні.

Дані обставини протирічать умовам договору оренди в редакції від 09.11.04 р. щодо здійснення ТОВ БФК „Південбудкомплект” за власний рахунок реконструкції, технічного переоснащення, поліпшення орендованого майна тільки з дозволу орендодавця, якими, на думку суду, не  є  відмітки Одеської КЕЧ в листах від 01.08.02 р. № 09/26, від 04.01.02 р. № 1/01, від 01.09.03 р. № 01/09-03, від 20.01.05 р. № 01/01-05, оскільки з врахуванням норм законодавства яким врегульовані правовідносини стосовно права власності на військове майно та змісту договору оренди № 284/201/ГоловКЕЧ від 26.11.01 р., де Орендодавцем зазначено Міністерство оборони України, вказані у вищенаведених листах погодження Одеської КЕЧ будівництва, технічного переоснащення, поліпшення орендованого майна,  судом не оцінюються як належні та допустимі докази.

Стягнення за зобов'язаннями військової частини не  може  бути звернено на майно, за нею закріплене. Військові частини  можуть  передавати  без  шкоди  бойовій та мобілізаційній готовності закріплене за ними  рухоме  та  нерухоме військове майно в оренду юридичним і фізичним особам. Порядок надання   дозволу  військовим  частинам  на  передачу закріпленого  за  ними  рухомого  та  нерухомого  майна  в  оренду встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.5, ч.ч. 1,2 ст.7 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних Силах України” від 21 вересня 1999 року N 1076-XIV).

Військове майно  -   це   державне майно, закріплене   за військовими  частинами,  закладами,  установами  та  організаціями Збройних Сил України (далі - військові  частини).  До  військового майна належать будинки,  споруди,  передавальні пристрої, всі види озброєння,  бойова та інша техніка,  боєприпаси,  пально-мастильні матеріали,   продовольство,   технічне,   аеродромне,  шкіперське, речове,  культурно-просвітницьке,  медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.    Міністерство оборони України як центральний орган  управління Збройних  Сил  України  здійснює  відповідно  до закону управління військовим майном,  у тому  числі  закріплює  військове  майно  за військовими  частинами  (у  разі  їх формування,  переформування), приймає рішення щодо перерозподілу  цього  майна  між  військовими частинами   Збройних   Сил   України,  в  тому  числі  у  разі  їх розформування.     Міністерство оборони України як центральний орган  управління Збройних  Сил  України  здійснює  відповідно  до закону управління військовим майном,  у тому  числі  закріплює  військове  майно  за військовими  частинами  (у  разі  їх формування,  переформування), приймає рішення щодо перерозподілу  цього  майна  між  військовими частинами   Збройних   Сил   України,  в  тому  числі  у  разі  їх  розформування  (ст.1, ч.2 ст.2, ст.3 Закону  України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України” 21 вересня 1999 року  N 1075-XIV).

Пунктом 1, 2, 4, 5 ст.778 Цивільного Кодексу України передбачено, що   Наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі  без  її пошкодження, наймач має право на їх вилучення.  Якщо   в   результаті  поліпшення,  зробленого  за  згодою наймодавця,  створена нова  річ,  наймач  стає  її  співвласником. Частка  наймача  у праві власності відповідає  вартості його витрат на  поліпшення  речі,  якщо  інше  не  встановлено  договором  або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити  без  шкоди  для  речі,  він  не  має  права  на відшкодування їх вартості.

Відповідно до п. 1 ст. 331 Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.03 р. право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ  зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Пунктами 1, 3, 5 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї  мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинне збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З огляду на зазначене, так як позивачем було збудовано оспорюване майно за відсутності належного дозволу та належним  чином  затвердженого проекту, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, то виробничо-складський корпус, туалет, киснево-наповнювальна станція, побутовий корпус,  є покращенням орендованого майна, яке не підлягає відокремленню та  вартість якого згідно умов договору оренди не підлягає компенсації  ТОВ БФК „Південбудкомплект”, а є власністю власника орендованого майна.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені ТОВ Будівельна фінансова компанія „Південбудкомплект” позовні вимоги  до Квертирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про визнання за ТОВ БФК „Південбудкомплект” право власності на 92/100 частини споруд, розташованих на земельній ділянці за адресою м. Одеса, вул. Дальницька, 47, вказаних на плані земельної ділянки під літерами А-Д, № 1-3, І не обґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, у звязку з чим відмовляє в їх задоволенні.

Згідно ст. 49 ГПК України в разі  відмови  у позові повністю витрати пов’язані зі сплатою державного мити, витрати на оплату  інформаційно-технічного забезпечення судового процессу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49,  82- 85 ГПК  України суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Відмовити в  позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної  сили згідно зі ст. 85 ГПК України, після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                       Малярчук І.А.

Рішення підписано 23.04.07 р.