ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.01.07 р.                                                                               Справа № 4/395

Господарський суд Донецької області у складі судді - Гринько С.Ю.

при секретарі судового засідання Кужель А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою:

за позовом:                                   Управління Пенсійного фонду України в м. Жданівка

до відповідача :                            Закритого акціонерного товариства “Орендне підприємство

“Шахта “Жданівська” м. Жданівка

про стягнення суми боргу за регресними вимогами в розмірі 18653,55грн.

за участю представників сторін: від позивача –  Паніна Т.В. – довіреність № 86/06 від 05.01.2007року,

від відповідача –   не явився,

ВСТАНОВИВ:

Представниками сторін не надані письмові клопотання про забезпечення технічною фіксацією судового процесу. Відповідно до статті 81-1 ГПК України складається протокол судового засідання.

Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за регресними вимогами в розмірі 18653,55грн.

В підтвердження позову посилається на не виконання відповідачем статті 460 Цивільного кодексу України та в обґрунтування надав розрахунок суми позову, платіжну вимогу, претензії, які надіслані відповідачу та відповіді на них, акт, Звіт.

На вимогу суду надати докази понесення витрат по сплаті пільгових пенсій за вказаний у позові період, представник відмовив, посилаючись на відсутність будь-яких документів за цей період.

Відповідач надіслав відзив на позов, в якому позов визнав в повному обсязі і просить вирішити спір без участі його представника.

Після проведення аналізу наданих сторонами документів та, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступного:

По-перше, спір стосується вимог стягнення відшкодування виплат пільгових пенсій за період з 01.01.1997року по 31.03.1997р. і заявлений за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 Положення про пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001року № 121/2001, Пенсійний фонд України (далі - УПФУ) є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, тому діють як органи державної влади у здійсненні ними владних управлінських функцій і, відповідно, як суб’єкти владних повноважень, а за тим спори, пов’язані із відшкодуванням УПФУ виплат пільгових пенсій суб’єктами господарювання, повинні бути вирішені за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

По-друге, в позові заявлено вимоги про не відшкодування витрат на виплату УПФУ пільгових пенсій, а про стягнення заборгованості по регрес ним вимогам, що не одне й теж, так як регресними вимогами є вимоги, які носять для сторін обов’язковий характер і не мають по своїй суті спір, а спір по відшкодуванню витрат УПФУ є спірним по свої суті.

По-третє, Правління Пенсійного фонду України своєю постановою від 14.09.2005року  № 16-4,                                       зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2005 р. за № 1107/11387 “Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління Пенсійного фонду України від 16.07.96 N 9-2” відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом  Президента  України  від  01.03.2001  №121(   121/2001   ), постановив:

1. Визнати такою,  що втратила чинність,  постанову правління Пенсійного  фонду  України  від  16.07.96  № 9-2 ( z0444-96 ) "Про затвердження  Інструкції  про  порядок  подання  регресних   вимог підприємствам,  установам, організаціям  та  громадянам  органами Пенсійного фонду України",  зареєстровану в  Міністерстві  юстиції України 14.08.1996 за N 444/1469.

2

Таким чином, позивач по-перше, незаконно звернувся з позовом за розглядом спору за правилами Господарського процесуального кодексу України, по-друге, не вірно визначив свої вимоги і по-третє, не доведено факт належності витрат УПФ по виплаченим пільговим пенсіям за період з 01.01.1997року по 31.03.1997рокук за відсутністю документів.

Визнання відповідачем в суді обставин справи не являється для суду обов’язковими, так як всі обставини справи, на які посилається сторона, повинні бути належним чином доведені. Тому відзив відповідача не являється для суду доказом факту належності заборгованості відповідача по відшкодуванню витрат УПФ за період з 01.01.1997року по 31.03.1997рокук за відсутністю будь-яких документів їх підтверджуючих.

Приймаючи до уваги, що позивач не довів свої вимоги, господарський суд відмовляє в позові.

Оскільки позивач у відповідності з пунктом 34 статті 4 Декрету Кабінету міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993року № 7-93 звільнений від сплати державного мита, господарський суд не стягує судові витрати з нього.

На підставі  та, керуючись статтями ст.ст. 49,82,84,81-1,85 ГПК України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові Управління Пенсійного фонду України в м. Жданівка про стягнення суми боргу за регресними вимогами в розмірі 18653,55грн. з Закритого акціонерного товариства “Орендне підприємство “Шахта “Жданівська” м. Жданівка.

Суддя                                                                         Гринько С.Ю.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Апеляційного господарського суду Донецької області через місцевий господарський суд в термін десяти днів після оголошення повного тексту рішення або одержання копії рішення.

Оголошений повний текст рішення 23.01.2007року.

Надрук. 3 екз.:

1-до справи,

2-позивачу,

3-відповідачу