ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 р.
№ 13/93

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Закарпатського обласного центру зайнятості, м. Ужгород,

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2006

зі справи № 13/93

за позовом Закарпатського обласного центру зайнятості (далі –Центр зайнятості)

до Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт “Укрмонтажспецбуд” (далі –Корпорація), м. Київ,

про стягнення 642 157 грн.,

за участю представників сторін:

позивача – Нагорняка І.А.,

відповідача –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Центр зайнятості звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Корпорації 583 779 грн. основного боргу та 58 378 грн. пені, а всього 642 157 грн.

До прийняття рішення позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 87 736 грн. основного боргу та 63 462,53 грн. пені, а всього 152 544,20 грн.

Рішенням названого суду від 15.11.2005 (суддя Євдокимов О.В.) позов задоволено частково: стягнуто з Корпорації 87 736 грн. основного боргу та 31 383,46 грн. пені; в частині стягнення 496 043 грн. основного боргу провадження зі справи припинено; в іншій частині позову відмовлено. Прийняте рішення мотивовано тим, що відповідачем не було своєчасно повернуто позивачеві невикористану протягом тримісячного строку суму авансу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2006 (колегія суддів у складі: Брайко А.І. –головуючий, судді Бившева Л.І., Розваляєва Т.С.) рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2005 скасовано частково та прийнято нове рішення: стягнуто з Корпорації 87 736 грн. боргу; в частині стягнення пені в позові відмовлено. Постанову апеляційного суду мотивовано уточненням Центром зайнятості розміру позовних вимог відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України), а також тим, що неповернення одержаного та невикористаного своєчасно авансу не підпадає під визначені сторонами в договорі підстави для нарахування і сплати пені.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Центр зайнятості просить постанову апеляційного суду зі справи скасувати внаслідок її прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та залишити в силі рішення місцевого суду.

Корпорація подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про відсутність підстав для її задоволення, та просила постанову апеляційного господарського суду зі справи залишити без змін.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим господарським судом встановлено, що:

- 16.01.2004 Центром зайнятості (замовник) та Корпорацією (генпідрядник) укладено договір № ЗК3-ГП на виконання підрядних робіт (далі –Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а генпідрядник бере на себе зобов’язання з будівництва закладу соціального призначення –центру зайнятості в Закарпатській області в місті Дубівськ;

- згідно з пунктом 2.1 Договору вартість робіт визначається додатком № 1 (протокол узгодження договірної ціни), який є невід'ємною частиною Договору і розрахований відповідно до кошторису;

- відповідно до пункту 2.3 Договору розрахунки за даним Договором здійснюються згідно з календарними планами із зазначенням стану виконання робіт, що є невід'ємною частиною Договору:

·           при виконанні видів робіт, етап завершення яких становить один місяць, замовник сплачує генпідряднику 100 % вартості таких робіт на умовах авансу;

·           при виконанні видів робіт, етап завершення яких до 3-х місяців (згідно з будівельними нормами),  замовник сплачує генпідряднику аванс в розмірі 30 % вартості таких робіт; остаточний розрахунок етапів робіт виконується на підставі актів виконаних підрядних робіт;

- згідно з пунктом 2.5 Договору замовник забезпечує безперервне фінансування будівництва об'єкта відповідно до графіку фінансування (додаток № 2);

- відповідно до пункту 3.2 Договору термін початку та закінчення робіт визначається відповідно до календарного графіку їх проведення (додаток № 3), що є невід'ємною частиною цього договору;

- відповідно до пункту 12.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами;

- відповідно до пункту 4.3 Договору генпідрядник завчасно і в письмовій формі інформує замовника про можливе затримання чи призупинення виконання робіт з незалежних від нього обставин, а замовник зобов'язаний здійснити необхідні заходи з усунення цих обставин;

- відповідачем не подано доказів звернення до позивача з листом щодо можливої затримки у виконанні підрядних робіт;

- додатком № 1 до Договору затверджено протокол погодження договірної ціни, згідно з яким розмір договірної ціни на виконання робіт становить 1 500 000 грн., в тому числі ПДВ –250 000 грн.;

- згідно з додатком № 2 до Договору, а також на підставі угоди № 1 до Договору розмір договірної ціни становить 2 178,197 грн., в тому числі ПДВ –363 033 грн.;

- позивач на виконання умов Договору за станом на 01.11.2004 перерахував відповідачеві 1 450 000 грн. (а.с. 21-25);

- за станом на  01.01.2005 відповідач виконав роботи з будівництва об’єкту лише на загальну суму 867 238 грн.;

- на час прийняття місцевим судом рішення заборгованість відповідача перед позивачем становить 87 736 грн.;

- позивач вимагає стягнення пені в сумі 31 383,46 грн. за прострочення термінів виконання робіт по етапах за період з 27.12.2004 по 19.10.2005 та 32 079,07 грн. пені за неосвоєння відповідачем авансових коштів за період з 01.01.2005 по 19.10.2005;

- згідно з пунктом 5.2 Договору за невиконання термінів по етапах робіт відповідно до додатків (календарні плани), затримку надання актів виконаних робіт по ф. КБ-2в та ф. КБ-3, нездачу об'єктів Державній комісії в передбачені договором терміни генпідрядник сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, але не більше 10 % від вартості невиконаних робіт;

- з боку відповідача мало місце прострочення встановлених термінів виконання робіт і затримка надання актів виконаних робіт;

- Договір не передбачає можливості стягнення пені за прострочення відповідачем повернення неосвоєних сум авансових платежів.

Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:

- Центр зайнятості в заяві про уточнення позовних вимог від 14.11.2005 № 2122-41 (а.с. 78) просив стягнути пеню в сумі 63 462,53 грн. за період з 27.12.2004 по 15.11.2005 “за прострочення дебіторської заборгованості та невиконання (не освоєння) відповідно до календарного плану”.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності правових підстав для стягнення на користь Центру зайнятості невикористаної суми авансу та нарахованої пені.

Різниця в прийнятих місцевим та апеляційним господарськими судами рішеннях обумовлена різним розумінням ними підстав для стягнення пені, наведених позивачем у заяві про уточнення та збільшення позовних вимог від 14.11.2005 № 2122-41.

У частині стягнення основної заборгованості судові рішення попередніх судових інстанцій є вірними і сторонами не оспорюються.

Центром зайнятості у заяві про уточнення та збільшення позовних вимог від 14.11.2005 № 2122-41 і в додатках до неї (а.с. 78, 79-80) як підстави для нарахування пені зазначено: відповідач “не виконував належним чином взяті на себе зобов’язання по будівництву центру зайнятості”; за прострочку дебіторської заборгованості”; “враховуючи неосвоєння коштів, передбачених календарним планом робіт”; “нараховано пеню від суми невиконаних робіт”; “за прострочену дебіторську заборгованість та невиконання договірних зобов’язань”; “прострочена дебіторська заборгованість, тобто затримка надання актів виконаних робіт”; “за прострочку дебіторської заборгованості”; “враховуючи невиконання (не освоєння) коштів згідно календарного плану робіт (додаток 1) нараховується пеня від суми невиконаних робіт”. Водночас позивачем у матеріалах зазначеної заяви наведено 8 випадків нарахування пені.

Отже, враховуючи посилання Центру зайнятості на різні підстави нарахування пені (як ті, що передбачені Договором, так і інші), для правильного вирішення даного спору попереднім судовим інстанціям належало: з’ясувати у позивача підстави для нарахування ним пені у кожному з випадків, коли, на його думку, мало місце відповідне невиконання (або неналежне виконання) договірних зобов’язань відповідачем; дослідити фактичні обставини, пов’язані з нарахуванням пені у кожному з цих випадків (чи мало місце з боку відповідача порушення, передбачене Договором як підстава для сплати пені, його причини, тривалість, інше); перевірити обґрунтованість розрахунку позивачем розміру пені щодо кожного з встановлених випадків, що дають підстави для її нарахування, та визначити загальну суму пені, належної до стягнення (за наявності підстав для цього).

Проте цього ні місцевим, ані апеляційним господарськими судами зроблено не було.

Між тим нез’ясування попередніми судовими інстанціями наведених обставин унеможливлює оцінку правомірності судового вирішення даного спору в частині стягнення пені.

Таким чином, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну  правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Закарпатського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2005 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2006 зі справи № 13/93 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя                                                                                                В.Селіваненко

Суддя              І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов