ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 лютого 2007 р.

№ 2-25/2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Шевчук С.Р.

Владимиренко С.В.,Козир Т.П.

розглянувши  касаційну скаргу
і додані до неї матеріали

ОСОБА_9

на рішення

від 15.11.2006 р.

апеляційного суду

Закарпатської області

у справі
Іршавського районного суду

№2-25/2006
Закарпатської області

за позовом        до

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5представника позивачів ОСОБА_6в інтересах  ОСОБА_7, ОСОБА_8ОСОБА_9

про

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Сервіз” правонаступник МКП “Сервіз” визнання недійсним
рішень загальних зборів засновників
МКП “Сервіз” від 28.02.2005 р.

В С Т А Н О В
И В :

Подана касаційна скарга не
відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального
кодексу України з таких підстав.

29.12.2006р. набрав чинності Закону
України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо визначення
підсудності справ з питань приватизації та корпоративних прав від 15.12.2006р.
№483-V. Пунктом  5 Прикінцевих положень
зазначеного Закону передбачено, що після набрання чинності цим Законом
касаційні скарги (подання) на судові рішення у справах, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства,
крім трудових спорів, підлягають розгляду за правилами Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 109 ГПК України касаційна скарга подається до Вищого
господарського суду України через місцевий чи апеляційний господарський суд,
який прийняв оскаржуване рішення чи постанову. Місцевий або апеляційний
господарський суд, який прийняв оскаржуване рішення або постанову, зобов'язаний
надіслати скаргу (подання) разом зі справою до Вищого господарського суду
України у п'ятиденний строк з дня її надходження.

Однак, скаржник, всупереч
зазначеного, подав касаційну скаргу безпосередньо до  Верховного Суду України, тим самим порушив
приписи ст. 109 ГПК України.

Частиною 4 ст. 111 ГПК України
передбачено, що до скарги додаються докази сплати державного мита і надсилання
копії скарги іншій стороні у справі.

Всупереч зазначеним вимогам, до
поданої заявником касаційної скарги не подано доказів надіслання її копії іншім
сторонам у справі та доказів сплати держаного мита.

Відповідно до підпунктів “б”, “г”
пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”
державне мито із позовних заяв немайнового характеру встановлено в розмірі 5
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а із касаційних скарг на рішення
та постанови, що подаються до Вищого господарського суду України, розмір ставки
державного мита складає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання
заяви, для розгляду спору в першій інстанції.

Даний спір є немайновим, тому за
подання касаційної скарги необхідно сплатити 42 грн. 50 коп.

Надана скаржником до касаційної
скарги квитанція №НОМЕР_1 від 05.01.2007р. про сплату державного мита в сумі 10
грн. 50 коп. не можна визнати належним доказом, що підтверджує сплату
державного мита у встановленому законодавством розмірі.

Зважаючи на викладене, касаційна
скарга підлягає поверненню для належного дооформлення, оскільки, згідно з ч. 3
ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, скаржник не
позбавлений права повторно подати касаційну скаргу в загальному порядку.

Керуючись ст. 109, п. п. 2, 3, 4
ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

У Х В А Л И
В  :

Касаційну скаргу ОСОБА_9 на рішення
апеляційного суду Закарпатської області
від 15.11.2006  року у справі № 2-25/2006
повернути скаржнику.

Головуючий
Шевчук С.Р.

С у д д я
Владимиренко
С.В.

С у д д я
Козир Т.П.