ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2007 р.                                                            Справа № 05/409-07

вх. № 11078/6-05

Суддя господарського суду Ольшанченко В.І.

при секретарі судового засідання Єрьоміна О.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Добрелі І.В. (довіреність від 22.10.07 р.),  відповідача - Капінос Н.В. (довіреність від 24.10.07 р.),

розглянувши справу за позовом Відкритого акціонерного товариства „Харківський комбікормовий завод” (м. Харків)

до  Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове” (Харківська обл., с. Шляхове)

про стягнення 25099,16 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованістьза простим неопротестованим векселем № 0107 номінальною вартістю 25099,16 грн., емітованим 06.10.2003 р. відповідачем зі строком погашення 07.10.2004 р., в сумі 25099,16 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 16, 77, 78 Уніфікованого закону „Про переказні векселі та прості векселі”.

Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог та просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач не може вважатися належним векселедержателем, оскільки його право як останнього набувача по векселю нічим не підтверджено і не ґрунтується на безперервному ряді передаточних написів, посилаючись на бланковий індосамент позивача, який зазначений на векселі.

Позивач надав письмове пояснення, в якому повідомляє про те, що оскільки спірний вексель нікому не передавався, що підтверджується журналом реєстрації векселів, та до відповідача жодна третя особа не зверталася з вимогою про оплату суми векселя, то позивач перекреслив проставлений ним бланковий індосамент відповідно до статті 16 Уніфікованого закону „Про переказні векселі та прості векселі” (надалі – УВЗ).

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

17.07.02 р. сторонами був укладений договір № 90 про надання послуг по прийманню, зберіганню та відпуску зернових культур, за яким позивач зобов’язався надавати відповідачу послуги по прийманню, зберіганню та відпуску зернових культур, що поставляються йому відповідачем, а відповідач зобов’язався оплатити послуги позивача на умовах і в строки, передбачені договором.

Згідно актів виконаних робіт (наданих послуг) (а.с.11-18), підписаних уповноваженими представниками сторін, позивач надав відповідачу послуг на 25099,18 грн.

В зв’язку з несплатою відповідачем вартості виконаних позивачем робіт в строки, встановлені договором № 90 про надання послуг по прийманню, зберіганню та відпуску зернових культур від 17.07.02 р., сторони 06.10.03 р. уклали угоду про оформлення заборгованості за договором № 90 від 17.07.02 р. простим векселем № 0107 номінальною вартістю 25099,16 грн. зі строком погашення 07.10.04 р.

Відповідач видав простий вексель від 06.10.03 р. № 0107 номінальною вартістю 25099,16 грн. зі строком погашення 07.10.04 р., який передав позивачу за актом прийому-передачі векселів від 06.10.03 р.

Відповідно до ст.4 Закону України „Про обіг векселів в Україні” у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Вищевказаний простий вексель векселедержателем в строки, встановлені статтею 34 УВЗ, до оплати не пред’являвся та не був опротестований в неплатежі в строк, встановлений статтею 44 УВЗ.

26.06.06 р. позивач надіслав відповідачу акт пред’явлення векселя до оплати.

Відповідач вексель не сплатив.

Оскільки процедура пред’явлення векселів до платежу вексельним законодавством не визначена, суд вважає, що позивач таким чином пред’явив простий вексель відповідачу до платежу.

Як пояснив позивач, він планував передати спірний вексель третій особі і тому вчинив на ньому бланковий індосамент, але в подальшому передумав передавати цей вексель і залишив його у себе. На підтвердження цьому позивач надав копію журналу реєстрації векселів, в якому відсутні відмітки про передачу спірного векселя третім особам.

Під час розгляду справи позивач закреслив проставлений ним бланковий індосамент.

Згідно ст.16 УВЗ закреслені індосаменти вважаються ненаписаними.

Відповідно до ст.16 УВЗ власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Отже, позивач є законним держателем цих векселів.

Відповідач не надав доказів передачі позивачем спірного векселя третій особі.

Статтею 43 Уніфікованого закону встановлено, що держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

Відповідно до ст.70 УВЗ позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Отже позов подано в межах строку позовної давності.

Згідно ст. 47 УВЗ  всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, які забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов'язаними перед держателем.

Держатель має право пред'явити позов до кожної з цих осіб окремо і до всіх разом, при цьому необов'язково додержуючись тієї послідовності, в якій вони зобов'язалися.

Відповідно до ст. 48 УВЗ держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу: суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Згідно ст. 78 УВЗ векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Отже, відповідач повинен сплатити позивачу номінальну вартість простого неопротестованого векселя № 0107, емітованого 06.10.2003 р. відповідачем зі строком погашення 07.10.2004 р., в сумі 25099,16 грн.

Посилання відповідача на те, що позивач не може вважатися належним векселедержателем, оскільки його право як останнього набувача по векселю нічим не підтверджено і не ґрунтується на безперервному ряді передаточних написів, суд вважає безпідставними, оскільки вексельне законодавство не передбачає надання будь-яких доказів на підтвердження законності знаходження векселя у векселедержателя, крім безперервного ряду індосаментів та доброчинності його набуття.

Згідно ст. 14 УВЗ наявність на бланку векселя, який знаходиться у векселедержателя, бланкового індосаменту самого векселедержателя не впливає на його права, які витікають із простого векселя.

Отже, наявність на бланку спірного векселя, який знаходиться у позивача, бланкового індосаменту самого позивача не впливає на його права, які витікають із простого векселя та суть спору.

Відповідач не надав докази сплати за простим векселем або внесення суми його номінальної вартості на депозит компетентного органу влади, відповідно до ст.42 УВЗ, або передачі позивачем спірного векселя третій особі.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Ухвалами суду від 11.10.07 р., 26.10.07 р., 12.11.07 р., 03.12.07 р. було зобов’язано відповідача надати до суду довідку про знаходження його в ЄДРПОУ, довідку про банківські рахунки, але відповідач без наявності будь-яких поважних причин не виконав вимоги суду.

Відповідно до п. 5 ст. 83 ГПК України за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону, з винної сторони стягується штраф в доход Державного бюджету України у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи систематичне ухилення відповідачем від вчинення дій, покладених на нього господарським судом, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход Державного бюджету України штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.

Відповідно до ст.49 ГПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст.ст.14, 16, 43, 47, 48, 53, 70, 77, 78 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ст.4 Закону України „Про обіг векселів в Україні”, ст.ст.33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове” (64024 Харківська обл., Кегичівський р-н, с. Шляхове. Код . П/р № 2 в відділенні Ощадбанку м. Кегичівка, МФО 350158) на користь Відкритого акціонерного товариства „Харківський комбікормовий завод” (31139 м. Харків, вул. Котлова, 236. Код . П/р № 41 в ХО № 1 АКБ „Регіон-Банк” м. Харкова, МФО 351254) номінальну вартість простого векселя № 0107, емітованого ТОВ „Шляхове” 06.10.2003 р. зі строком погашення 07.10.2004 р., в сумі 25099,16 грн., державне мито в сумі 251,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове” (64024 Харківська обл., Кегичівський р-н, с. Шляхове. Код . П/р № 2 в відділенні Ощадбанку м. Кегичівка, МФО 350158) на користь Державного бюджету України (УДК в Кегичівському районі Харківської області, , р/р № 0277 в ГУДК в Харківській області, МФО 851011, символ звітності 106, код бюджетної класифікації 21081100) штраф в сумі 170,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                            Ольшанченко В.І.

Повний текст рішення підписано 11.12.07 р.