ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.07р.

Справа № 30/133-07

За позовом: відкритого акціонерного товариства "Племптахозавод "Христофорівський" (с. Валове Криворізького району Дніпропетровської області)

до  приватного підприємства "Агростиль" ( м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

про визнання договору купівлі-продажу невчиненим

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Ворошило О.М.

Представники:

Від позивача: Храновський А.І., довіреність від 03.01.2007 року, представник, Шрамко О.Ю., ліквідатор

Від відповідача: Ковальчук В.В., довіреність № 355 від 02.04.2007 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, відкрите акціонерне товариство "Племптахозавод "Христофорівський" (с. Валове Криворізького району Дніпропетровської області) звернувся до господарського суду із позовом, яким просить визнати причину строку подачі позовної заяви поважною і відновити пропущений строк її подачі, визнати договір купівлі-продажу між відкритим акціонерним товариством "Племптахозавод "Христофорівський" та приватним підприємством "Агростиль"  від 18.08.2003 року недійсним, зобов'язати відкрите акціонерне товариство "Племптахозавод "Христофорівський" та  приватне підприємство "Агростиль" повернути все отримане по договору купівлі-продажу від 18.08.2003 року, судові витрати по справі покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.08.2003 року між сторонами укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач передає у власність відповідача, а відповідач зобов'язується  прийняти та сплатити вартість фруктового саду на шість тисяч дерев. Позивач зазначає, що фруктовий сад загальною площею 40 га на шість тисяч дерев, розташований на землях сільськогосподарського призначення не міг бути предметом купівлі-продажу та не підлягав відчуженню.

Причину пропуску строку позовної давності позивач мотивує тим, що знаходиться у скрутному становищі, постановою арбітражного суду Дніпропетровської області від 20.12.2002 року по справі №Б26/112/02 відкрите акціонерне товариство «Племптахозавод Христофорівський»визнано банкрутом і відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, яка продовжується по цей час. Внаслідок відсутності коштів для сплати державного мита підприємство не мало можливості своєчасно подати позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

У судовому засіданні 19.04.2007 року позивачем надана заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України якою позивач просить визнати договір купівлі-продажу від 18.08.2003 року не вчиненим та зобов’язати сторони повернути все отримане по договору купівлі-продажу один одному.

Заява про уточнення позовних вимог мотивована тим, що оскільки договір купівлі-продажу не зареєстрований в установленому порядку, він є не вчиненим та до цього договору не може застосовуватись позовна давність.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить в позові  відмовити. Відповідач зазначає, що земельна ділянка площею 35 га до укладення договору купівлі-продажу саду відносилась до земель запасу Валівської сільської ради Криворізького району  Дніпропетровської області, предметом договору купівлі-продажу земельна ділянка не була, права  сторін та третіх осіб, в тому числі держави, відносно земельної ділянки при купівлі-продажу фруктового саду не порушувались.

Клопотання про застосування засобів  технічної фіксації при розгляді справи представниками сторін не заявлялось.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено з 13.03.2007 року на 04.04.2007 року, з 04.04.2007 року на 19.04.2007 року.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст.85 ГПК України).

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу №3 про проведення публічних торгів (аукціону) від 04.08.2003 року в ході аукціону був визначений покупець саду фруктових дерев, що належить Відкритому акціонерному товариству «Племптахозавод «Христофорівський», а саме Приватне підприємство «Агростиль». Відповідно до цього протоколу сторони повинні укласти договір купівлі-продажу на протязі 15 днів після підписання Протоколу.

18 серпня 2003 року між Відкритим акціонерним товариством «Племптахозавод Христофорівський», (Продавець) та Приватним підприємством «Агростиль»(покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п.1.1 якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити вартість саду фруктового на 6000 (шість тисяч дерев), в подальшому - майно.

Згідно п.2.1 договору вартість майна складає 26 000,00грн.

Відповідно до п.2.2 договору покупець зобов’язується протягом двох банківських днів з моменту підписання договору провести часткову оплату вартості майна, перерахувавши на рахунок продавця 20 000грн.

Сторони зобов’язались протягом двох банківських днів після отримання продавцем часткової оплати вартості майна підписати акт приймання-передачі, який свідчить про перехід права власності на майно до покупця.

На виконання умов договору позивач отримав часткову оплату вартості проданого фруктового саду, що підтверджується банківськими виписками від 13.11.2003 року на суму 2066,27грн., від 27.02.2004 року, від 02.04.2004 року на суму 9111,12грн., від 09.09.2003 року на суму 5096,67грн., від 12.09.2003 року на суму 10013,72грн.

Акт приймання-передачі відповідачу саду фруктового позивач не надав.

Позивач просить визнати договір купівлі-продажу саду фруктового не вчиненим на підставі статті 79, 125 Земельного кодексу України та ст.210 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року.

Відповідно до частини другої статті 79 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об’єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ч.1 ст.125 Земельного кодексу України).

Згідно Державного Акту №28 від 15.05.2000 року на право колективної власності на землю позивач є власником земельної ділянки площею 37774,6га в межах згідно з планом.

Відповідно до частини першої статті 210 Цивільного кодексу України право чин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим лише з моменту його державної реєстрації.

Предметом договору купівлі-продажу від 18.08.2003 року є фруктовий сад на шість тисяч дерев.

Спірна угода укладена 18.08.2003 року, тобто в період дії Цивільного кодексу Української РСР. Згідно положень цього кодексу реєстрація договору купівлі –продажу передбачалась у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів і то лише у разі, якщо предметом договору був житловий будинок, а стороною договору був громадянин. Вимоги щодо реєстрації речових прав чинним, на час укладення цієї угоди законодавством, не пред’являлись.

Коло випадків реєстрації правочинів розширено Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, відповідно до статті 657 якого нотаріальному посвідченню та державній реєстрації підлягає договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового  комплексу,  житлового  будинку  (квартири)  або іншого нерухомого майна. Оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року, то зазначені вище положення не можуть бути поширені на спірний договір купівлі-продажу.

Придбавши на аукціоні фруктовий сад відповідач звернувся до Валівської сільської ради про надання згоди на надання в оренду земельної ділянки, на якій цей сад був розташований.

Розглянувши заяву відповідача Валівська сільська рада прийняла рішення про надання згоди на надання в оренду земельної ділянки площею 35га на якій розташований фруктовий сад, придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2003 року.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 25.06.2004 року №677-р земельна ділянка площею 35га під багаторічними насадженнями вилучена із земель запасу Валівської сільської ради та надана відповідачу в оренду.

Оскільки земельна ділянка площею 35 га не була предметом договору купівлі-продажу від 18.03.2003 року, тому правила Земельного кодексу України при його укладанні не порушені.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд враховує наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна  особа  має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією статтею визначено орієнтовний перелік способів судового захисту, одним із яких є визнання правочину недійсним.

Також суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом

Позивач просить визнати договір купівлі-продажу фруктового саду від 18.08.2003 року не вчиненим. По суті така вимога спрямована на встановлення факту, що має юридичне значення, а не на поновлення порушеного права або захист охоронюваного законом інтересу. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише у разі вирішення спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Такий висновок не суперечить положенням Конституції України, зокрема щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі (Аналогічна позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 14.01.2002 року).

Відповідно до статті 49 господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Суддя                                                                                              Н.М.Євстигнеєва

(Дата підписання рішення, оформленого відповідно

до вимог статті 84 ГПК України, - 24.04.2007 року)