ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.02.07 р.                                                                               Справа № 20/7пд

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Лисичанськнафтооргсинтез”, м.Лисичанськ

до відповідача: Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ

про визнання недійсним договору

За участю представників:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Філімонова К.І. - дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду м.Києва звернулося  Відкрите акціонерне товариство „Лисичанськнафтооргсинтез”, м.Лисичанськ, із позовом до Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ, про визнання недійсним договору № 293 ДП-Д-4-292 від 02.04.99 р. на транспортування природного газу.

Рішенням господарського суду м.Києв від 06.07.05 р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.05 р. зазначене рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.02.06 р. вищевказані рішення та постанова скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду м.Києва.

Ухвалою господарського суду м.Києва від 12.04.06 р., залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.06 р., постановою Вищого господарського суду України від 19.09.06 р., постановою Верховного суду України від 21.11.06 р., справу передано за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.01.07 р. справу прийнято до провадження, від сторін витребувані оригінали спірного договору, протоколів розбіжностей та їх врегулювання до цього договору, письмові пояснення щодо обставин укладання договору та документи про повноваження осіб, що підписали зазначені документи.

Оригінал спірного договору та зазначених протоколів суду не було надано.

Під час розгляду справи господарським судом Донецької області позивач наполягав на визнанні спірного договору недійсним, клопотав про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Зазначене клопотання судом залишено без задоволення.

У судовому засіданні 06.02.07 р. було оголошено перерву до 28.02.07 р.

Позивач свого представника до судового засідання 28.02.07 р. не направив та телеграмою просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату та здійснити судове засідання за участю свого представника.

Зазначене клопотання також залишено судом без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

24 березня 1999 р. (02 квітня 1999 р.) позивачем (Замовник) та відповідачем (Виконавець) підписано договір № 293 ДП-Д-4-292 на транспортування природного газу (далі-Договір), предметом якого є транспортування Виконавцем природного газу Замовника по газотранспортній системі до Замовника у 1999 р. за плату у визначених Договром обсягах.

З боку позивача Договір підписано з приміткою „З протоколом розбіжностей”.

Суть позову полягає у вимогах про визнання Договору недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаний договір не відповідає законодавству, а тому підлягає визнанню недійним на підставі ст.48 ЦК УРСР, яка діяла на час його укладання. Невідповідність законодавству, на думку позивача, полягає в наступному. Предметом вказаного договору є транспортування відповідачем нафти, а тому, за твердженнями позивача, відповідно до ст.358 ЦК УРСР, останній повинен був уклдатись між вантажовідправником та перевізником, у той час, як позивач є вантажоодержувачем. Також позивач посилається на невідповідність договору наказу НАК „Нафтогаз України” від 03.02.99 р. № 18, відповідно до якого транспортування газу повинно здійснюватись на підставі трьохсторонніх договорів між відкритим акціонерним товариством по газопотачанню та газифікації, ДК „Укртрансгаз” та споживачем, а також на невідповідність його вимогам типового договору на транспортування природного газу, затвердженого наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України від 10.04.95 р. № 42, сторонами за яким є постачальник газу та газотранспортна організація. Крім того, позивач зазначає, що договір з його сторони підписано іншою особою, реквізити якої зазначені у договорі, що також є підставою для визнання його недійсним.

Відповідач позову не визнав, вважаючи, що оспорюваний договір не регулюється нормами глави 30 ЦК УРСР, а тому не може оцінюватись на відповідність ст.358 ЦК УРСР. Неправомірним, відповідно до відзиву, є посилання позивача на невідповідність договору типовому договору, оскільки він не є обов”язковим для укладання договорів на транспортування природного газу. Наказ НАК „Нфтогаз України” від 03.02.99 р. № 18 є відомчим актом, який не є зареєстрованим в Міністерстві юстиції України, у зв”язку з чим договір також не може оцінюватись на відповідність його вимогам. Крім того, позивач споживає газ безпосередньо з магістрального газопроводу, що свідчить про відсутність необхідності укладення договору з відкритим акціонерним товариством по газопотачанню та газифікації щодо транспортування газу розподільчими газопроводами. Необгрунтованими, на думку відповідача, є посилання позивача на факт підписання договору неуповноваженою особою, оскільки здійснені платежі за ним свідчать про схвалення умов даного договору. Одночасно відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Ухвалою суду від 03.01.07 р. від сторін витребувані, зокрема, оригінали спірного договору, протоколів розбіжностей до договору та їх врегулювання.

Зазначені документи суду не надані з причин, про які суд не повідомлено.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна довідка позивача від 31.10.05 р. № 875 (а.с.114, т.1) про те, що в архіві ВАТ „Лисичанськнафтаоргсинтез” відсутня будь-яка документація, що стосується укладання та виконання умов спірного договору.

За даних обставин суд вважає за необхідне розгляд справи по суті за наявними в ній документами.

Наявні в матеріалах справи документи, зокрема, додаткова угода № 565 ДП від 10.01.2000 р. до Договору (а.с.96, т.1), додаткова угода № 115 від 04.01.2000 р. (а.с.97, т.1), протоколи узгодження безбанківського заліку взаємної заборгованості сторін від 10.08.2000 р. (а.с.98, т.1) від 29.03.2000 р. (а.с.99, т.1), від 22.05.2000 р. (а.с.100, т.1), реєстри банківських виписок (а.с.55, 56, т.1), акт звірки розрахунків № 1 станом на 01.06.2000 р. із додатком (а.с.57, 58, т.1) надають суду підстави для висновку про те, що спірний договір сторонами прийнято до виконання.

Крім того, акти про кількість поданого (прийнятого) газу за 1999-2000 р. (а.с.101-110, т.1) свідчать про те, що Виконавець за спірним договром виконував покладені на нього обов”язки з транспортування природного газу, а Замовник – приймав ці послуги.

Документів про те, що сторони були не згодні з певними, чітко визначеними суттєвими умовами Договору, суду не надано.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За даних обставин, приймаючи до уваги, що спірний договір прийнято сторонами до виконання та що суду не надано доказів існування між сторонами розбіжностей щодо суттєвих умов Договору, суд дійшов висновку про те, що спірний договір є укладеним сторонами у встановленому порядку.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг, укладення якого передбачено ст.12 Закону України „Про трубопровідний транспорт”.

При укладанні спірного договору сторони також керувались Порядком забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1999 р., затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.98 р. № 1978, відповідно до п.9 якого газотранспортні підприємства НАК „Нафтогаз України” забезпечують транспортування газу згідно з порядком використання газотранспортної системи за договорами з постачальниками газу або споживачами.

Оспорюваний договір не суперечить змісту типового договору на транспортування природного газу, що визначає зміст угоди між постачальником та газотранспортною організацією, а не споживачем та газотранспортною організацією. Крім того, зазначний Типовий договір був затверджений наказом Держкомітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України від 10.04.1995 р. № 42 на виконання Постанови КМУ від 06.04.1995 р. № 243 „Про порядок поставки природного газу та розрахунків за нього споживачами України в 1995 році”.

Безпідставними є також посилання позивача на невідповідність спірного договору вимогам чинного законодавства, а саме п.8 наказу НАК „Нафтогаз України” від 03.02.1999 р. № 18, що передбачає укладення трьохстороннього договору, оскільки цей наказ є відомчим нормативним актом, який не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

Крім того, відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним як такого, що підписаний не уповноваженою на це особою, оскільки матеріалами справи (а.с.82, 96-111, т.1) підтверджується факт виконання (наступного схвалення) договору (ч.2 ст.63 ЦК УРСР). У зв”язку з цим відсутні підстави для проведення почеркознавчої експертизи з метою встановлення дійсності підпису керівника позивача на спірному договорі.

Крім того, зазначене клопотання судом не може бути задоволено, оскільки оригінал спірного договору суду не надано.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке викладене у телеграмі, що надійшла до суду 27.02.07 р., судом не задоволено у зв”язку із закінченням передбаченого ст.69 Господарського процесуального кодексу України строку вирішення спору та достатністю наявних в матеріалах справи документів для прийняття рішення по суті заявлених вимог.

Таким чином, у задоволені позову слід відмовити, судові витрати – покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, ст.ст.48, 63, 358 Цивільного кодексу УРСР, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства „Лисичанськнафтооргсинтез”, м.Лисичанськ, до Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ, про визнання недійсним договору № 293 ДП-Д-4-292 від 02.04.99 р. на транспортування природного газу – відмовити.

Повний текст рішення оголошено 28.02.07 р.

Суддя                                                                         Донець О.Є.

Надруковано 3 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу