ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.02.07                                                                                           Справа№ 4/3871-26/270

За позовом: Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією „Запорізький автомобілебудівний завод”, м. Запоріжжя

до відповідача: Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області,        м. Львів

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю „Фірма „Радар”, м. Львів

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство Українська страхова компанія „Гарант-Авто”, м. Київ

Про стягнення 44 128,37 грн.

Суддя  Ю.Б. Деркач

при секретарі: Боровець Я.

Представники:

від позивача  Чеміріс М.А. –представник

від відповідача Червонюк С.Л. –представник

від третьої особи на стороні позивача не з’явився

від третьої особи на стороні відповідача не з’явився

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки

передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.02.2007 р.

Суть спору: Закрите акціонерне товариство з іноземною інвестицією „Запорізький автомобілебудівний завод”, м. Запоріжжя звернулося до господарського суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, м. Львів за участю третьої особи на стороні відповідача –Відкритого акціонерного товариства Українська страхова компанія „Гарант-Авто”, м. Київ про стягнення 44 128,37 грн.

Ухвалою суду від 17.10.2003 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в засіданні на 06.11.2003 р. Ухвалою суду від 06.11.2003 р. розгляд справи відкладався до 04.12.2003 р. Ухвалою суду від 04.12.2003 р. продовжено строк розгляду спору та розгляд справи відкладався до 20.01.2004 р. Ухвалою суду від 20.01.2004 р. розгляд справи відкладався до 19.02.2004 р. Ухвалою суду від 19.02.2004 р. розгляд справи відкладався до 15.04.2004 р. Ухвалою суду від 15.04.2004 р. розгляд справи відкладався до 11.05.2004 р. Ухвалою суду від 11.05.2004 р. розгляд справи відкладався до 17.06.2004 р. Ухвалою суду від 17.06.2004 р. розгляд справи відкладався до 29.07.2004 р. Ухвалою суду від 29.07.2004 р. призначено по справі судову бухгалтерську експертизу, у зв’язку з чим провадження по справі зупинялося. 31.10.2006 р. в канцелярію господарського суду від Львівського НДІ судових експертиз надійшло повідомлення № 1928 від 25.10.2006 р. про неможливість дачі висновку по поставлених експерту питаннях у зв'язку із неподанням ЗАТ „Запорізький автомобілебудівний завод" експерту додаткових документів, необхідних для складення висновків. Згідно із повідомленням, відсутність вказаних документів унеможливлює проведення експертних досліджень по питаннях, які поставлено в ухвалі про призначення судово-бухгалтерської експертизи від 29.07.2004 р. на предмет відображення в бухгалтерському обліку ЗАТ „Запорізький автомобілебудівний завод" розрахунків з Управлінням МВС України у Львівській області згідно Договору № 9-055А від 04.02.1999 р. та Додаткової угоди від 08.02.1999 р. Ухвалою суду від 10.11.2006 р. поновлено провадження по справі та розгляд справи призначено в судовому засіданні на 27.11.2006 р. Ухвалою суду від 27.11.2006 р. розгляд справи відкладався до 16.01.2007 р. В судовому засіданні 16.01.2007 р. оголошувалась перерва до 13.02.2007 р.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, поясненнях від 09.04.2004 р., 27.11.2006 р. та 16.01.2007 р., заяві про уточнення позовних вимог № 21/1 від 24.11.2006 р. Пояснив, зокрема, що на підставі тристороннього договору № 9055А від 04.02.1999 р. відповідач отримав у власність на умовах товарного кредиту під 22% річних автомобіль „Нубіра” вартістю 36 669,00 грн. Однак, свої зобов’язання відповідач виконував неналежно, сплатив лише завдаток в розмірі 12 370,10 грн., після чого виплати припинив. На підставі договору страхування № 0048209 третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –ВАТ УСК „Гарант-Авто”, виплатила страхове відшкодування в загальній сумі 25 667,90 грн. Заборгованість з урахуванням відсотків за товарний кредит станом на 16.09.2003 р. становить 14 413,39 грн. Ствердив, що невиконанням договору позивачу завдано збитків у вигляді неотриманих відсотків за надання кредиту в сумі 24 217,71 грн. Також просить стягнути 1 220,77 грн. –3% річних за прострочення платежів з товарного кредиту та 3% річних за прострочення платежів по відсотках за надання товарного кредиту в сумі 2 006,88 грн. і пеню в сумі 2 269,62 грн.

24.11.2006р. за № 21/1 позивач уточнив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 13 399,52 грн. як заборгованість за автомобіль. Просить позов задоволити з врахуванням уточнення позовних вимог.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, викладених у відзиві по справі від 27.11.2006 р., вказав на відсутність заборгованості, неправомірність нарахування позивачем пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних. Вважає вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування товарним кредитом неправомірними, оскільки Додаткова угода від 08.02.1999 р. підписана особою, посадове становище якої не визначено, та в подальшому не була схвалена відповідачем. Заявив про застосування строку позовної даності, що є підставою для відмови в позові.

Треті особи вимог ухвал суду належним чином не виконали, витребуваних судом документів не надали. Третя особа ВАТ Українська страхова компанія „Гарант-Авто” подала заяву №16806-1/14 від 07.12.2006р. про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників третіх осіб за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

04.02.1999 р. між СП ЗАТ „АвтоЗАЗ-ДЕУ” (продавець), правонаступником якого є позивач, відповідачем (покупець) та третьою особою ВАТ „Гарант-Авто” (страховик) підписано трьохсторонній договір купівлі-продажу № 9055А. Договір від імені продавця підписано генеральним директором ТзОВ „Фірма „Радар” Лобода Р.Б, який діяв на підставі довіреності №  224/юр від 02.09.1998 р., хоча вказана довіреність була чинна до 01.01.1999 р. Доказів наявності у представника позивача повноважень підписувати договір № 9055А суду не подано. Згідно з п. 1 договору позивач продає, а відповідач купує на умовах франко-склад продавця автомобіль, а страховик приймає на себе страхування майнової відповідальності інтересів позивача, пов’язаної з невиконанням або неналежним виконанням відповідачем фінансових зобов’язань по договору.  Згідно з розд. 2 договору, продавець зобов’язався продати відповідачу автомобіль „Нубіра” по ціні 36 669,00 грн. за одиницю. Загальна продажна вартість автомобілю становить 38 038,33 грн. Відповідач сплачує попередній внесок в сумі 12 370,43 грн. Загальний строк розстрочки визначено 24 місяці з 10.03.1999 р. по 10.02.2001 р. зі сплатою 22% річних за надання розстрочки на залишок суми розстрочки. Пунктом 2.6. визначено, що загальна заборгованість за договором визначається в п. 1 Додаткової угоди (додатку № 1), що є невід’ємною частиною цього договору. Окрім цього, згідно із п. 2.8. договору, пункт 3 додаткової угоди повинен містити залишок суми розстрочки, на яку підлягають нарахуванню 22% річних.

В підтвердження розміру заборгованості позивач посилається на  додаткову угоду від 08.02.1999 р. про порядок погашення заборгованості Покупцем перед Продавцем по Договору купівлі-продажу в розстрочку № 9-055А від 04.02.1999 р. Суд не приймає дану додаткову угоду до уваги, оскільки, як випливає з тексту цієї додаткової угоди, вона від імені відповідача підписана особою, повноваження якої не визначені і суду не подано доказів подальшого її схвалення відповідачем, дана угода датована 08.02.1999 р., хоча договір, до якого вона має бути невід’ємною частиною, укладено 04.02.1999 р., а автомобіль згідно поданого акту приймання-здачі № 03880 передано 05.02.1999 р. Крім того, саме позивачем не було надано експерту документи, що свідчать про погодження сторонами умов додаткової угоди, зокрема, щодо коригування розміру заборгованості в залежності від зміни курсу долара США, порядку нарахування та сплати процентів тощо. Не може служити належним доказом досягнутих домовленостей і рахунок-фактура від 04.02.1999 р., як така, що є одностороннім документом, складеним на підставі договору, зареєстрованого під іншим номером. Відповідач заперечив факт укладення додаткової угоди до договору купівлі-продажу № 9055А від 04.02.1999 р., тому суд приходить до висновку, що ті істотні умови договору № 0955А від 04.02.1999 р., щодо яких за погодженням сторін повинно було бути досягнуто згоди шляхом підписання відповідного додатку, погоджені сторонами не були. Згідно із ст. 153 ЦК УРСР, якій діяв на час існування спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. При цьому, істотними є не лише ті умови, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а й всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, недосягнення згоди з умов договору, які мали бути погоджені сторонами, зокрема, щодо визначення загальної заборгованості покупця по договору, порядку її погашення тощо, свідчить про неукладеність договору в цілому.

Окрім того, згідно із п. 3.9. договору, сторони зобов’язані погасити марки гербового збору на примірниках договору. Як випливає з Положення про гербовий збір, затвердженого Указом Президента України від 06.11.1998 р. № 1222/98, яке діяло на дату існування спірних правовідносин, з договорів, за якими сторони –суб'єкти господарської діяльності беруть на себе зобов'язання передати майно, виконати роботи, надати послуги, сплатити гроші тощо, а також з договорів, якими вносяться зміни, спрямовані на збільшення суми зазначених договорів, повинен був справлятись гербовий збір шляхом придбання в установах Ощадного банку України марок гербового збору за їх номінальною вартістю та маркування марками гербового збору першої сторінки договору в день його підписання. Відповідно до п. 22 Положення, документи, які відповідно до цього Положення підлягають маркуванню і на яких відсутні марки гербового збору або маркування яких здійснено з порушенням установленого порядку, не можуть використовуватися для підтвердження вимог платника або обставин у разі виникнення спору. Як вбачається з примірників договору № 9055А від 04.02.1999 р., вони не марковані марками гербового збору у встановленому законодавством порядку.

Водночас, матеріали справи свідчать, що незважаючи на неукладеність договору купівлі-продажу № 9055А від 04.02.1999 р., відносини з придбання автомобілю між сторонами існували. Як випливає з акту приймання-здачі від 05.02.1999 р. № 03880,  позивач передав відповідачу автомобіль „Нубіра” вартістю 38 038,00  грн.

08.02.1999 р. платіжним дорученням № 98 відповідач сплатив позивачу 12 370,10 грн., які враховані позивачем в рахунок оплати вартості зазначених автомобілів, що підтверджується позовною заявою. З матеріалів справи також вбачається укладення між позивачем (страхувальник) та ВАТ Українська страхова компанія „Гарант-Авто” (страховик) договору без дати № 0048209, згідно із п. 1.1. якого об’єктом страхування за цим договором є суми розстрочених платежів за продані автомобілі згідно відповідних договорів купівлі-продажу товару, укладених з покупцями –юридичними особами. З матеріалів справи вбачається та позивачем визнано, що на виконання зазначеного договору ВАТ Українська страхова компанія „Гарант-Авто” сплатила позивачеві за відповідача загальну суму 25 667,90  грн., що підтверджується, зокрема, змістом позовної заяви та визнавалось позивачем в судових засіданнях. Тобто, позивачу було сплачено за автомобіль 38 038,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений автомобіль відсутня.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи, що інші вимоги позивача ґрунтуються на умовах неукладеного договору від 04.02.1999 р. № 9055А, належних доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суду не надано. Згідно із ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків доводиться кредитором, у відповідності із    ч. 3 ст. 43 ГПК України господарський суд створив сторонам усі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Однак, не зважаючи на це, саме позивач не надав експерту документи, необхідні для надання висновку з питань, що мають значення для справи, чим унеможливив проведення експертизи  та надання відповідей на запропоновані позивачем питання. Надані позивачем 27.11.2006 р. за № 21/1 пояснення до розрахунків, податкова накладна № 1387 та інші документи не приймаються судом до уваги, в зв’язку з тим, що містять суперечливі відомості та дані, що не могли бути внесені в них на момент виписки даних документів, зокрема, п’ятизначний поштовий індекс, який було впроваджено з 25.12.1999 р. згідно Наказу Державного комітету зв'язку та інформатизації України „Про затвердження та введення в дію системи п'ятизначної поштової індексації” від 18.11.1999 р. № 121, а документи датовані відповідно 08.02.1999 р. та 13.12.1999 р., що свідчить про їх фактичне оформлення після 25.12.1999 р.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги необгрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, керуючись ст. 153 ЦК УРСР та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 115 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.  Судові витрати покласти на позивача.

Суддя                                                                                                       Деркач Ю.Б.