ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "05" квітня 2007 р.                                                       по справі  № 8/4-42

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Луцьк – Оздоббуд”, м. Луцьк

До відповідача  товариства  з обмеженою відповідальністю „Гранд Волинь”, м. Луцьк

Про стягнення 6 987грн. 90 коп.

Суддя  Кравчук А.М.

Представники:

Від позивача : Щербюк О.Ю., довір. № 7 від 03.01.2007р.

Від відповідача: Пащук В.С., довір. від 26.09.2006р., Шестернін В.Д.,

довір. від 06.03.2007р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз’яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.  22 ГПК України  роз’яснено процесуальні права та обов’язки сторін.

Ухвалою суду від 01.03.2007р. розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача.

Суть спору: позивач -  ТзОВ „Луцьк – Оздоббуд” просить стягнути з відповідача -  ТзОВ „Гранд Волинь” 6 987 грн. 90 коп. заборгованості, в т. ч.

645 грн. 16 коп. орендної плати згідно договорів оренди обладнання №2 від 07.03.2006р., №4 від 15.03.2006р., 5 677 грн. 42 коп. неустойки в силу ч. 2 ст. 785 ЦК України, 20 грн. 16 коп. збитків та судові витрати по справі : 102 грн. 00 коп. по сплаті державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно п. 6 мирової угоди від 21.12.2006р., затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 21.12.2006р. у справі № 6/124-42, відповідач зобов’язувався до 26.12.2006р. повернути позивачу орендоване майно, передане в користування згідно договорів оренди обладнання №2 від 07.03.2006р., №4 від 15.03.2006р. Відповідач зобов’язання в строк не виконав, а тому позивачем нараховано орендну плату за період 22 – 26 грудня 2006р. в розмірі 645 грн. 16 коп. Орендоване майно повернуто позивачу лише 18.01.2007р., що стверджується актом передачі з оренди від 18.01.2007р., а тому відповідач зобов’язаний в силу ч.2 ст. 785 ЦК України сплатити 5 677 грн. 42 коп. неустойки за період з 27.12.2006р. по 17.01.2007р.. В суму позову позивач включає також 20 грн. 16 коп. збитків – витрат, які понесені ним на здійснення переписки з відповідачем.

Відповідач у поясненні по суті позовних вимог (вх.№ 01-32/2952 від 28.02.2007р.) та його представник у судовому засіданні просить відмовити у позові з тих підстав, що у спірний період орендні відносини між сторонами не існували, а тому у позивача відсутнє право на орендну плату; зобов’язання повернути обладнання в строк до 26.12.2006р. виникло на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду від 21.12.2006р., а не договору оренди, отже посилання позивача на ч. 2 ст. 785 ЦК України як на правову підставу стягнення неустойки є безпідставним. Крім того, винним у несвоєчасному поверненні обладнанння вважає позивача, оскільки без його компетентних представників демонтаж обладнання був неможливий, а про намір повернути орендоване майно свідчать повідомлення відповідача від 28.12.2006р., 29.12.2006р., 09.01.2007р.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

7 та 15 березня 2006 року між сторонами у справі були укладені договори оренди обладнання №№ 2,4 (далі договори а. с. 10-11, 13-15)

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з договору. Між сторонами зобов’язання виникли з договорів № № 2,4  від 07.03.2006 року та 15.03.2006 року.

Згідно п. п. 1.1, 4.2 договорів позивач зобов’язувався передати, а відповідач – прийняти у тимчасове користування (оренду) люльки на період по 07.04.2006р. та 15.05.2006р. відповідно та своєчасно сплачувати орендну плату згідно умов р.5 договорів.

У зв’язку з невиконанням відповідачем умов договорів щодо сплати орендної плати та повернення орендованого майна позивач звернувся з позовом до господарського суду.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 21.12.2006р. затверджено мирову угоду, укладену між ТзОВ „Гранд Волинь” та ТзОВ „Луцьк – Оздоббуд”

(а. с. 19- 21).

Згідно п.п. 3, 6 мирової угоди (а.с.18) відповідач зобов’язувався в добровільному порядку погасити заборгованість в сумі 22 306, 26 грн. та до 26.12.2006р. повернути позивачу орендоване майно, передане в користування згідно договорів оренди обладнання №2 від 07.03.2006р., №4 від 15.03.2006р.

Умови мирової угоди виконані, майно та кошти повернуто позивачу, про що не заперечують сторони.

Відповідно до п. 1 ст. 598 ЦК України зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно п. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Новація – це угода сторін про те, що первісне зобов’язання припиняється, а між його учасниками виникає нове зобов’язальне правовідношення. Як правило, воно відрізняється від попереднього своїм змістом (характером прав і обов’язків, їх об’ємом, порядком виконання тощо).

Оскільке нове зобов’язання скасовує старе, то новація припиняє всі додаткові зобов’язання, що забезпечують виконання колишнього зобов’язання, якщо сторони не обумовили, що ті продовжують свою дію.

З укладенням сторонами мирової угоди,  її затвердженням господарським судом 21.12.2006р. та припиненням провадження у справі, зобов’язання між сторонами, що виникли з договорів оренди, припинились 21.12.2006р., а тому позовна вимога про стягнення орендної плати за період з 22 по 26 грудня 2006р., неустойки згідно п.2 ст. 785 ЦК України, 20 грн. 16 коп. збитків та посилання на законодавство, яке регулює орендні відносини,  є безпідставними, оскільки зобов’язання повернути обладнання виникло на підставі мирової угоди, а не договорів оренди, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Відповідальність за несвоєчасне виконання мирової угоди сторонами не передбачено, як і не обумовлено про продовження дії будь – якої умови договорів оренди.

Клопотання відповідача від 28.02.2007р. № 208 про припинення провадження у справі, оскільки в господарському суді вже розглядалась справа між тими ж сторонами про той же предмет, не підлягає до задоволення, оскільки у справі

№ 6/124-42 предметом позову було стягнення орендної плати та неустойки до укладення мирової угоди.

Пояснення відповідача щодо вини позивача у несвоєчасному поверненні майна не взяті судом до уваги, оскільки порядок повернення у мировій угоді не визначений.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, дослідивши  матеріали  справи, суд  дійшов  висновку, що  позивач  безпідставно посилався на існування між сторонами орендних правовідносин у період з 22.12.2006р. та стягнення на цій підставі з відповідача орендної плати, неустойки та збитків.

Тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Підстави віднесення судових витрат на відповідача відсутні.

Керуючись  ст. ст.  44,  49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

В позові товариства  з обмеженою відповідальністю „Луцьк – Оздоббуд”

до товариства  з обмеженою відповідальністю „Гранд Волинь” про стягнення 6 987грн. 90 коп.  відмовити.

Суддя                                                                                А.М. Кравчук

Дата виготовлення

повного тексту рішення – 05.04.2007р.

Суддя                                                            Кравчук А.М.