ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 307
РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2007

Справа
№2-13/14518-2007

за
позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Євпаторія АДРЕСА_1

до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-консалтингова компанія
«Укрросінвест», м Євпаторія вул. Партизанська, 8

про
спонукання укласти договір

Суддя
ГС  АР
Крим А.І.Жукова

Представники:

Від
позивача - ОСОБА_1. - спд, паспорт; ОСОБА_2. - представник, дов. у справі.

Від
відповідача - Дриневський Д.М. - представник, дов. від 17.09.2007 року.

Сутність
спору: Позивач - суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, звернувся до
господарського суду з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвестиційно-консалтингова компанія «Укрросінвест» та просить
зобов'язати відповідача укласти договір купівлі-продажу приміщення, що
розташоване у м. Євпаторія АДРЕСА_2.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляється від укладення договору
купівлі-продажу.

У
судовому засіданні позивач уточнив підстави позовних вимог та вказує на те, що
28.09.200 року він направив відповідачу лист з проханням з'явитися у
нотаріальну контору для здійснення правочину купівлі-продажу, проте відповідач
не з'явився.

Відповідач
проти позовних вимог заперечує за мотивами, що позивач порушив умови договору
та несвоєчасно вніс суму за об'єкт купівлі-продажу.

Слухання
по справі відкладалось у порядку ст. 77 ГПК України.

Розглянувши
матеріали справи пояснення представників, суд -

ВСТАНОВИВ:

12
лютого 2006 року між ОСОБА_1. та ТОВ «Інвестиційно-консалтингова компанія
«Укрросінвест» було укладено договір про купівлю-продаж.

Відповідно
до пункту 1 вказаного договору сторона 1 продає об'єкт, що розташований за
адресою: АДРЕСА_2 вартістю 16500 доларів США другій стороні.

Нежитлова
будівля, яка розташована у м. Євпаторія АДРЕСА_2 є власністю ТОВ
«Інвестиційно-консалтингова компанія «Укрросінвест», що підтверджується витягом
по реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Пунктами
2,3 договору передбачено, що позивач передає відповідачу залог у сумі 1000
доларів США, позивач зобов'язується викупити даний об'єкт до 01.10.2006 року.

Судом
встановлено, що позивач при підписанні договору передав відповідач суму
еквівалентну 1000 доларам США у виконання пункту 2 договору про купівлю-продаж.

Суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку  наступним.

Статтею  657 ЦК України передбачено, що договір
купівлі-продажу нерухомого  майна
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Також,
згідно з п. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному  посвідченню або державній реєстрації, є
укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або  державної
реєстрації,  а  в  разі
необхідності і нотаріального посвідчення,
і державної  реєстрації  -  з
моменту державної реєстрації.

Виходячи
із положень статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо
всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилася
від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Господарським
судом встановлено, що 27.02.2007 року Євпаторійським міським судом було
винесено рішення у справі № 2-448/2007 рік, яке залишено у силі ухвалою
Апеляційного суду АР Крим від 09.07.2007 року за позовом ОСОБА_1. до ТОВ
«Інвестиційно-консалтингова компанія «Укрросінвест», яким відмовлено у визнанні
угоди купівлі-продажу дійсною.

При
розгляді вказано справи Євпаторійським міським судом встановлено, що між
сторонами  12.02.2007 року був укладений
договір про наміри, у якому зафіксовано намір сторін або на продаж об'єкту
нерухомості, або укладення договору оренди вказаного об'єкту  01.10.2006 року. 12.02.2006 року відповідач
передав ОСОБА_1.  право користування
об'єктом нерухомості до 01.10.2006 року на визначених умовах. Право
розпоряджатися зазначеним майном ОСОБА_1.
не передавалося.

Таким
чином, Євпаторійським міським судом встановлено, що це є договір про наміри
здійснення правочину.

Також
встановлено, що 06.10.2006 року ОСОБА_1. перерахував на розрахунковий рахунок
ТОВ «Інвестиційно-консалтингова компанія «Укрросінвест» суму еквівалентну 16500
доларів США. Проте відповідно до пункту 3 договору вказана сума повинна була
бути сплачена до 01.10.2006 року.

Відповідно
до статті 35 ГПК України, рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили,
є обов'язковим для господарського суд щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.

Згідно
статті 635 Цивільного кодексу України, попереднім  є
договір,   сторони   якого
зобов'язуються протягом
певного  строку  (у  певний  термін)
укласти  договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Законом
може   бути   встановлено
обмеження   щодо   строку (терміну),  в який має бути укладений основний договір на
підставі попереднього договору.

ТОВ
«Інвестиційно-консалтингова компанія «Укрросінвест» не давало згоди позивачу на
сплату вказаної суми лише 06.10.2006 року.

Крім
того, пунктом 4 договору про купівлю-продаж передбачено, що залогова сума не
повертається, якщо купівля-продаж не відбулася до 01.10.2006 року.

Таким
чином, ОСОБА_1. було порушено суттєву умову договору наміру про купівлю-продаж,
а саме строк оплати за об'єкт купівлі-продажу.

Стаття  41 Конституції України передбачає, що
кожен  має  право
володіти,  користуватися    і розпоряджатися    своєю
власністю. Право приватної власності набувається в порядку,  визначеному законом.

Ніхто  не
може бути протиправно позбавлений права власності.

Право
приватної власності є непорушним.

Примусове
відчуження об'єктів права приватної власності
може бути  застосоване   лише
як   виняток   з
мотивів   суспільної необхідності,
на підставі і в порядку,  встановлених  законом,
та за  умови  попереднього
і  повного  відшкодування
їх   вартості.

Примусове   відчуження
таких   об'єктів   з
наступним   повним відшкодуванням
їх вартості допускається лише в умовах воєнного
чи надзвичайного стану.

Таким
чином, суд не може понудити юридичну особу укласти договір купівлі-продажу
майна, яке належить їй на праві приватної власності, проти її бажання.

Крім
того, у договорі від 12.02.2006 року не вказані повні характеристики об'єкта
нерухомості та його місце розташування та інші суттєві умови, які передбачені
Цивільним кодексом України..

Крім
того, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Статтею
1 ГПК України передбачено, що
підприємства,  установи,  організації, інші юридичні особи (у тому  числі
іноземні),  громадяни,  які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули   статусу
суб'єкта  підприємницької  діяльності
(далі  - підприємства  та
організації),   мають   право
звертатися   до господарського    суду
згідно   з   встановленою   підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх  порушених  або
оспорюваних прав   і  охоронюваних
законом  інтересів,  а
також  для  вжиття передбачених  цим
Кодексом  заходів,  спрямованих
на запобігання правопорушенням.

Суд
розглядає дійсну справу у зв'язку з тим, що ОСОБА_1. є суб'єктом
підприємницької діяльності, що підтверджується свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Встановлено,
що спірний об'єкт нерухомості - магазин, знаходився в оренді у позивача з метою
займання підприємницькою діяльністю. З цією ж метою позивач просить зобов'язати
відповідача укласти з ним договір купівлі-продажу спірного магазину.

Таким
чином дійсна справа підвідомча господарському суду.

З
урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та суперечать нормам чинного законодавства.

Витрати
по оплаті державного мита та на ІТЗ судового процесу відносяться на позивача у
порядку статті 49 ГПК України.

У
судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення
оформлене у повному обсязі та підписане 29.12.2007 року.

Відповідно
до викладеного, керуючись ст.ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У
позові відмовити.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Жукова
А.І.