донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

11.01.2007 р.                                                                                  справа №44/318

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Діброви  Г.І.

суддів
Волкова Р.В., Стойка  О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача:
Ауксутіс Є.С. (довіреність б/н від 22.05.2006р.),

від відповідача:
Момот О.В. (довіреність б/н від 10.01.2007р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «МВА», м. Донецьк

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
29.11.2006 року

по справі
№44/318 (Суддя Мєзєнцев Є.І.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС-індастри», м. Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю «МВА», м. Донецьк

про
Стягнення заборгованості в розмірі 114328 грн. 56 коп., а також про розірвання договору оренди виробничих приміщень та обладнання №1/10-1 від 10.01.2005р.

В С Т А Н О В И В:

У 2006 році позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АПС-індастри», м. Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю «МВА», м. Донецьк про стягнення заборгованості  в розмірі 114328 грн. 56 коп.

В процесі розгляду справи позивач, відповідно до вимог ст. 22 ГПК України, неодноразово уточнював позовні вимоги, в результаті чого просив суд стягнути з відповідача заборгованість  в розмірі 114328 грн. 56 коп., а також розірвати договір оренди виробничих приміщень та обладнання №1/10-1 від 10.01.2005р.

Рішенням від 29.11.2006р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС-індастри», м. Донецьк були задоволені частково: з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення 109443 грн. 63 коп., в решті позовних вимог –відмовлено; провадження по справі в частині розірвання договору оренди виробничих приміщень та обладнання №1/10-1 від 10.01.2005р. –припинено. Судове рішення мотивоване тим, що грошове зобов'язання відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати та поточних комунальних витрат на суму 109443 грн. 63 коп. відповідачем не виконано та підлягає до стягнення, у решті суми позовних вимог відмовлено через безпідставне включення до комунальних витрат сум оплати за Інтернет та охорону. Позовні вимоги щодо розірвання договору оренди припинені в зв'язку із відсутністю предмету спору.

Відповідач по справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «МВА», м. Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 29.11.2006р. скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС-індастрі».

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу із додатком, де він з вимогами апеляційної скарги позивача не погодився та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідачем по справі 26.12.2006р. було заявлено клопотання про відвід головуючого по справі, у зв'язку із виникненням сумнівів у його неупередженості щодо розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ст. 20 ГПК України, ухвалою заступника голови Донецького апеляційного господарського суду від 26.12.2006р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «МВА», м. Донецьк про відвід від слухання справи №44/318 судді –Діброви Г.І. було залишено без задоволення. Розгляд справи був продовжений у тому ж складі суду.

В судовому засіданні, яке відкладалося, представники сторін підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №44/318, та наданих сторонами пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.01.2005р. між Закритим акціонерним товариством «APS-INDUSTRY», м. Донецьк, правонаступником якого є позивач по справі –Товариство з обмеженою відповідальністю «АПС-індастрі»та відповідачем –Товариством з обмеженою відповідальністю «МВА», був укладений договір оренди №1/10-1 виробничих приміщень та обладнання, відповідно до якого позивач здає, а відповідач приймає в оренду виробниче обладнання, виробничі приміщення та споруди, що належать позивачеві та розташовані за адресою: м. Донецьк, 29, вул. Малова, 35. Перелік обладнання та приміщень визначений у додатках №№ 1, 2, які є невід'ємною частиною цього договору (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до розділу 4 договору, відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві орендну плату за обладнання, обумовлене в додатку №1, із розрахунку 2340 грн. в місяць, у тому числі ПДВ –390 грн.; за будівлі і споруди, обумовлені в додатку №2, із розрахунку 13320 грн. в місяць, у тому числі ПДВ 2220 грн.

Додатковою угодою №1 до договору сторони збільшили перелік виробничого обладнання, яке передається в оренду, та збільшили розмір орендної плати цього обладнання до 27300 грн.

Відповідач, понад орендної плати, сплачує поточні витрати по електроенергії, водопостачанню, газу та транспортуванню газу, згідно виставленим рахункам (п. 4.3 договору).

Орендну плату та поточні розходи сплачуються відповідачем до 25 числа кожного місяця на поточних рахунок позивача (п. 4.4 договору).

Відповідно до вимог п. 5.2 договору, при невиконанні умов договору кожна із сторін вправі вимагати розірвання договору достроково.

10.01.2005р. та 01.02.2005р. сторонами, відповідно до вимог ст. 765 ЦК України, були підписані акти приймання-передачі майна №№ 1, 2, 3.

За період з 10.01.2005р. по 31.07.2006р. у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 846151 грн. 32 коп., що підтверджується матеріалами справи, а саме: двосторонніми актами здачі-приймання робіт, рахунками-фактури та податковими накладними.

31.12.2005р. позивач направив відповідачеві претензію №31-12, у якій повідомив про наявність у останнього заборгованості за договором в розмірі 845212 грн. 08 коп., та зазначив, що у разі подальшого невиконання умов договору строк договору продовжений не буде.

27.10.2006р. позивач направив  відповідачеві лист №27/10 в якому вимагав сплати заборгованості за орендну плату за серпень-жовтень 2006р.

Відповідач частково виконав свої договірні зобов'язання щодо оплати орендної плати та комунальних послуг на суму 719711 грн. 50 коп.

31.10.2006р. позивач направив на адресу відповідача заяву №10/31, якою здійснив зарахування в рахунок орендної плати грошової суми в розмірі 12061 грн. 26 коп., яка була переплачена відповідачем позивачеві за іншими правовідносинами купівлі-продажу.

31.10.2006р. позивач направив відповідачеві лист №10/32 з повідомленням про відмову від договору оренди №1/10-1 від 10.01.2005р., в зв'язку із наявністю неоплаченої суми заборгованості. Вказаний лист був вручений відповідачеві 08.11.2006р., що підтверджено поштовим повідомленням №4497158.

Позивач звернувся до господарського суду із позовними вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 114328 грн. 56 коп. за період з 10.01.2005р. по 31.07.2006р. та розірвання договору оренди виробничих приміщень та обладнання №1/10-1 від 10.01.2005р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогою стягнути із відповідача заборгованість за договором оренди виробничих приміщень та обладнання №1/10-1 від 10.01.2005р. в розмірі 114328 грн. 56 коп. Господарський суд правомірно визначився щодо безпідставності включення до цієї суми заборгованості рахунків-фактури №№ АР-000008 від 28.04.2006р., АР-00000 від 13.05.2006р., АР-000011 від 30.06.2006р. щодо витрат за користування Інтернетом та витрат на забезпечення охорони майна на загальну суму 4884 грн. 93 коп., оскільки оплата відповідачем вищезазначених витрат не передбачена умовами договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно частково задоволені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті орендної плати за договором №1/10-1 від 10.01.2005р. за період з 10.01.2005р. по 31.07.2006р. в розмірі 109443 грн. 63 коп. та відмовив в частині стягнення 4884 грн. 93 коп.

Згідно із вимогами ст. 651 ЦК України, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 5.2 договору, який сторони уклали в добровільному порядку, без заперечень та зауважень, передбачено, що при невиконанні умов договору кожна із сторін вправі вимагати дострокового розірвання договору.

Як одним із засобів захисту порушеного цивільного права, статтею 782 ЦК України встановлено право самостійно, в позасудовому порядку, відмовитися від договору у разі наявності несплати орендної плати протягом 3-х місяців та вимоги повернення предмету оренди. У разі відмови  наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання  наймачем  повідомлення  наймодавця про відмову від договору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно припинив провадження по справі щодо позовних вимог в частині розірвання договору оренди №1/10-1 від 10.01.2005р., в зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки на час прийняття рішення договір №1/10-1 від 10.01.2005р. вже було розірвано в односторонньому порядку, відповідно до вимог ст. 782 ЦК України та п. 5.2 договору.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 29.11.2006 року у справі №44/318 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МВА», м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 29.11.2006 року у справі №44/318 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 29.11.2006 року у справі №44/318   –без змін.

Головуючий          Діброва  Г.І.

Судді:          Волков  Р.В.

Стойка  О.В.

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.;

Богомолова Ю.І