ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.02.07 р.
Справа № 44/51

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко
Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
товариства з обмеженою відповідальністю „М'ясопереробний завод „МилаМ”
(представник Андруська Н.А., довіреність від 21.02.07 року), до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (представник до судового
засідання не з'явився), про стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання у загальному розмірі 13'332,23 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „М'ясопереробний завод „МилаМ” (далі - Продавець) звернулося
до суду з позовом про стягнення заборгованості 12'597,51 грн. та пені за
прострочення виконання грошового зобов'язання 734,72 грн. за поставлену за
договором поставки НОМЕР_1 (далі - Договір) м'ясну та ковбасну продукцію до
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі - Покупець).
Позовні вимоги Продавця ґрунтуються на неналежному виконанні умов Договору, а
також простроченні Покупцем грошового зобов'язання, яке виникло з поставки
ковбасних виробів (далі - Товар) на загальну суму 12'597,51 грн.

Представник Продавця в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав для звірення з
наданими копіями оригінали документів, якими обґрунтовані позовні вимоги.
Представник відповідача до судового засідання не з'явився, не зважаючи на
належне повідомлення про час та місце судового засідання, про що свідчить
реєстр вихідної замовної кореспонденції господарського суду від 09.02.07 року,
витребуваних доказів та відзиву - не надав. Наразі суд вважає за можливе
розглянути справу без участі представника відповідача, оскільки ненадані
останнім документи не можуть істотно вплинути на юридичну кваліфікацію спірних
правовідносин, а надання відзиву взагалі є правом, а не обов'язком відповідача.

Вислухавши в судовому засіданні
представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за
своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Продавця підлягає
частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши Договір, з якого виникли
цивільні права та обов'язки Продавця та Покупця, суд дійшов висновку, що
укладений між сторонами правочин (не зважаючи на назву, визначену сторонами) за
своїм змістом та своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який
підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 ЦК України. Договір не є
правочином поставки, оскільки всупереч статті 265 ГК України сторони не виклали
умови Договору відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів
„Інкотермс”.

Таким чином, в силу статті 655 ЦК
України, розділів 1-2 Договору, Продавець зобов'язався передати Товар (в
асортименті, якості та кількості, визначених накладними) у власність Покупця, а
Покупець зобов'язався прийняти Товар і своєчасно сплатити за нього грошові
кошти протягом 5 банківських днів після отримання Товару.

Поставка Товару вартістю 12'597,51
грн. в період з 19.06.06 року до 07.08.06 року підтверджується дев'ятьма видатковими
накладними, підписаними сторонами та завіреними штампом. Згідно пункту 2.2.
Інструкції про порядок виготовлення, зберігання і застосування типових форм
первинного обліку № КО-1 і № М-20, затвердженої Державним комітетом статистики
України від 27.07.98 року № 263, накладна (типова форма № М-20) є підставою для
списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск,
для оприбуткування їх підприємством-одержувачем та для дозволу на вивіз їх з
території підприємства-постачальника, а також для їх складського, оперативного
і бухгалтерського обліку, тому суд вважає, що надані позивачем видаткові
накладні, є належним доказом здійснення передачі відповідачу Товару та
прийняття цього Товару останнім.

Документи, які б свідчили про незгоду
Покупця з належністю виконання Продавцем своїх зобов'язань за правочином, або
докази оплати суми боргу - суду не надавалися.

Додатково факт поставки Товару та
нездійснення оплати боргу підтверджені двостороннім актом звірення від 31.08.06
року.

Згідно приписів пункту 2.4
Договору, обов'язок Покупця повністю оплатити Товар в сумі 12'597,51 грн. виник
15.08.06 року - наступного дня по закінченні п'яти банківських днів після
останньої поставки Товару.

Наразі, зобов'язання Покупця перед
Продавцем оплатити товар у розмірі 12'597,51 грн. на момент прийняття рішення
суду - не виконане, на порушення норм статей 525 та 526 ЦК України, які
передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Пунктом 5.1 Договору передбачено,
що у разі прострочення оплати Товару Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі
0,5% вартості Товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що
відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”. Позивачем
заявлено вимогу щодо стягнення пені 734,72 грн., нарахованої за період з
12.08.06 року до 31.01.07 року, втім суд вважає, що вказана вимога підлягає
лише частковому задоволенню через неправильне зазначення позивачем періоду
нарахування пені (з 12.08.06 року замість 15.08.06 року) та неправильне
визначення розміру облікової ставки НБУ (9,5% замість 8,5%). З огляду на
наведене, вимоги позивача щодо стягнення пені обмежуються зазначеними 109 днями
в період з 15.08.06 року до 31.01.07 року, а стягненню підлягає пеня у розмірі
639,54 грн. (12'597,51 грн. Х 109 днів / 365 днів Х 17% / 100%).

Таким чином, причиною виникнення
спору є протиправне порушення Покупцем умов правочину купівлі-продажу, а також
норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов'язань та правила
виконання договорів купівлі-продажу.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру
задоволених судом позовних вимог.

На підставі ст.ст.525, 526, 549,
550, 655-697 ЦК України, ст.232 ГК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49,
75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов
товариства з обмеженою відповідальністю „М'ясопереробний завод „МилаМ” до
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у
загальному розмірі 13'237,05 грн. В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути із суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю „М'ясопереробний завод „МилаМ” суму боргу та санкцій
13'237,05 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу у розмірі 117,15 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у
розмірі 132,37 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття та може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев
Є.І.

Надруковано
у 3 примірниках:

1
- позивачу

2
- відповідачу

3
- господарському суду Донецької області