ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2007 р.
№ 9/171-15/222/06

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу
ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька атомна електрична станція”, м. Енергодар Запорізької області

на постанову
від 18.10.2006 р. Запорізького апеляційного господарського суду

та рішення
від 31.08.2006 р. господарського суду Запорізької області

у справі
№ 9/171-15/222/06 господарського суду Запорізької області

за позовом
ТОВ “Центр-Сервіс”, м. Кіровоград

до
ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька атомна електрична станція”, м. Енергодар Запорізької області

про
стягнення 292 250,00 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача
Ретьман О.А., довір.;

відповідача
Мариніч Н.В., довір.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “Центр-Сервіс” звернулося до суду з позовною заявою до ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька атомна електрична станція” про стягнення заборгованості в сумі 292 250,00 грн. за поставлену продукцію.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.07.2005 р., залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 29.09.2005 р., позов задоволено та стягнено з ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька атомна електрична станція” на користь ТОВ “Центр-Сервіс” 292 250,00 грн. основного боргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2006 р. постанову Запорізького апеляційного господарського суду 29.09.2005 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 06.07.2005 р. у даній справі скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

При новому розгляді рішенням господарського суду Запорізької області від 31.08.2006 р. (суддя Колодій Н.А.) позов задоволено, стягнено з ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька атомна електрична станція ” на користь ТОВ “Центр-Сервіс” 292 250,00 грн. основного боргу.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 18.10.2006 р. (судді: Радченко О.П. –головуючий, Кричмаржевський В.А., Мірошниченко М.В.) апеляційну скаргу ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька атомна електрична станція ” залишено без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 31.08.2006 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька атомна електрична станція” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 18.10.2006 р. і рішення господарського суду Запорізької області від 31.08.2006 р. та прийняти нове рішення, яким позивачу у задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку заявника касаційної скарги, судами першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 267 Цивільного кодексу України та ст. ст. 33, 34, 36, 11112 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судами, на виконання договору поставки продукції № 9(3)2000У від 19.01.2000 р. (далі –договір), укладеного між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець), позивач за накладною б/н від 26.01.2000 р. поставив відповідачу продукцію на загальну суму 4 686 450,00 грн.

Відповідач свої зобов’язання за договором щодо оплати вартості продукції виконав частково, у зв’язку з чим виникла заборгованість у розмірі 292 250,00 грн.

Втім, строк оплати поставленої за договором продукції сторонами визначений не був.

Відповідно до ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції в постанові від 22.03.2006 р. вказував на те, що судами не було належно досліджено дійсні обставини справи щодо строку виконання відповідачем обов'язку з оплати продукції за договором відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, у зв’язку з чим, судами не було з’ясовано факт дотримання позивачем строків позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, під час нового розгляду справи суди виконали вказівки постанови суду касаційної інстанції та, дослідивши належним чином обставини справи, встановили строк виконання відповідачем зобов’язань за договором.

У зв’язку з тим, що такий строк не був визначений сторонами у договорі, то лише через 3 роки позивач у відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України звернувся до відповідача з вимогою про оплату поставленої 26.01.2000 р. продукції.

Враховуючи те, що строк виконання зобов’язань боржника сплинув 27.01.2003 р., тобто через 7 днів після отримання 20.01.2003 р. відповідачем листа – вимоги позивача від 15.01.2003 р. № 64, а позов до суду подано позивачем 05.05.2005 р., то строк позовної давності на час звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості з оплати продукції не сплинув.

При цьому, виконуючи вказівки суду касаційної інстанції щодо встановлення строку виконання відповідачем зобов'язань за договором, судом першої інстанції було витребувано лист позивача від 24.04.2001 р. (а.с. №136), на який міститься посилання в листі позивача від 15.01.2003 р. за № 64 (а.с. № 11), як на першу виставлену ним відповідачу вимогу про оплату заборгованості.

Дослідивши надану позивачем копію листа від 24.04.2001 р., суди встановили, що остання містить тільки пропозицію позивача укласти відповідну додаткову угоду для визначення порядку, строку та форми оплати за договором, а оригінал листа від 24.04.2001 р. сторонами суду не надано.

У зв’язку з чим, попередні судові інстанції дійшли правомірного висновку про те, що лист позивача від 24.04.2001 р. не може розцінюватися як перша вимога про оплату заборгованості.

Таким чином, доводи касаційної скарги відповідача не спростовують висновків попередніх судових інстанцій.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що винесені у справі судові рішення відповідають нормам матеріального і процесуального права та підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

З урахуванням вказаного та керуючись ст. ст. 257, 267, 530 Цивільного кодексу  України, ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька атомна електрична станція” залишити без задоволення.

2.          Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 18.10.2006 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 31.08.2006 р. у справі № 9/171-15/222/06 залишити без змін.

Головуючий                                                                            Б.М. Поляков

Судді                                                                                     Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко