ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 р.
№ 32/253-07 (ВП32/1543)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  –головуючого,

Є. Чернов
В. Цвігун

за участю представників:

ТОВ "Зміна"
Воронов М.Ф. –(диектор).

розглянув касаційну скаргу
ТОВ "Зміна"

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 15 жовтня 2007

у справі
№ 32/253-07(ВП32/1543) господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
ТОВ "Зміна"

до
Червоноградської селищної ради

про
встановлення юридичного факту

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2007 (суддя: О.Васильєв) в позові про встановлення факту надання 29.08.97 селищною радою ТОВ "Зміна" земельної ділянки та використання ТОВ "Зміна" її на праві постійного користування відмовлено.

Рішення суду мотивовано тими обставинами, що заявлена позивачем вимога про встановлення юридичного факту не відповідає способам захисту цивільних прав, задоволення відповідних вимог не призводить до поновлення порушених прав, саме по собі встановлення юридичного факту є елементом оцінки фактичних обставин.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.10.2007 (судді: П.Павловський, В.Швець, О.Чус) рішення господарського суду першої інстанції залишено без зміни з аналогічних мотивів та підстав.

Позивач в касаційній скарзі просить апеляційну постанову та рішення господарського суду скасувати з тих підстав, що позивача було необґрунтовано позбавлено права на судовий захист, судом неправильно застосовано ст. 12 ГПК України, ст.ст. 11, 13, 15, 16 ЦК України, ст. 124 Конституції України.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з вимогою про встановлення факту надання відповідачем земельної ділянки позивачу, посилаючись на те, що відповідач цього факту не визнає, порушуючи таким чином його права та законні інтереси.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ст. 152 Земельного кодексу  України.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Захист прав здійснюється і застосуванням інших, передбачених законом способів  (ст. ст. 5, 21, 26, 27, 90, 97, 100, 1118, 123, 128, 135, 139, 144-146, 148, 149, 151-155, 158, 161, 210 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України “Про фермерське господарство” та інші).

Вимога про визнання факту, як спосіб захисту права, діючим законодавством не передбачена.

Вимога про визнання факту не призводить до поновлення порушеного права, не може бути самостійним предметом позову в господарському суді, не кореспондується зі способами захисту права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Чинним господарським процесуальним кодексом України не передбачено порядку встановлення факту, що має юридичне значення. За приписами ст.ст. 1, 41, 12 ГПК України господарський суд захищає порушені або оспорювані права і охоронювані  законом інтереси в порядку позовного провадження, вирішуючи спір про право.

Таким чином, факт надання позивачу земельної ділянки може бути встановлений господарським судом при розгляді спору про право щодо земельної ділянки, однак саме по собі визнання такого факту не є способом, що призведе до поновлення порушеного права позивача на земельну ділянку.

Касаційна інстанція вважає, що господарськими судами правильно застосовано норми матеріального права і підстав для скасування оскаржуваних рішень не має.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.10.2007 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2007 у справі № 32/253-07(ВП32/1543) господарського суду Дніпропетровської області залишити без зміни, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                                                                                                       В. Овечкін

судді                                                  Є. Чернов

В. Цвігун