ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

05.03.07                                                                                           Справа№ 5/21-28/8А

14 год 30 хв

За позовом: Державної податкової інспекції у Жидачівському районі, м. Жидачів Львівської області

до відповідача 1: Приватного заготівельно-переробного підприємства „Заготвтормет”, м. Львів

до відповідача 2: Малого приватного підприємства „ЛугКонд”, м. Луганськ

про  визнання недійсним договорів купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року № 20/01 та  від 11.02.2004 року № 11/02

Суддя  Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Пельо О.М. –головний державний податковий інспектор

Від відповідача 1: не з”явився

Від відповідача 2: не з”явився

Від прокуратури: Філюкова Л.О. –заступник начальника відділу представництва  інтересів громадян та держави в судах Прокуратури Львівської області

Позов заявлено Державною податковою інспекцією у  Жидачівському районі до Приватного заготівельно-переробного підприємства „Заготвтормет” та до Малого приватного підприємства „ЛугКонд” про визнання недійсним договорів купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року № 20/01 та від 11.02.2004 року №11/02 між Ходорівською філією Приватного заготівельно-переробного підприємства „Заготвтормет” та Малим приватним підприємством „ЛугКонд”, та про застосування передбачених ст. 208 Господарського кодексу України наслідків при наявності наміру в однієї сторони.

Листом від 06.02.2007 року № 05-48-вих-07 Прокуратура Львівської області  повідомила суд про вступ у справу на стороні ДПІ у  Жидачівському районі.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, просить визнати недійсними договори купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року № 20/01 та від 11.02.2004 року №11/02, як такі, що суперечать інтересам держави і суспільства при наявності наміру в однієї сторони (МПП„ЛугКонд”), та застосувати передбачені ст. 208 Господарського кодексу України наслідки визнання господарського зобов”язання недійсним при наявності наміру в однієї сторони.

Прокурор позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав, що і позивач.

Відповідач 1 та відповідач 2 вимоги ухвал суду не виконали, письмових пояснень по суті заявлених позовних вимог суду не надали, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили.

Суд розглядає справу в порядку ст. 71 КАС України на основі наявних доказів

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (договори купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року № 20/01 та від 11.02.2004 року №11/02, свідоцтво про державну реєстрацію, довідки з ЄДРПОУ, податкові накладні, Акт про анулювання реєстрації платника ПДВ, рішення Артемівського районного суду м. Луганська, довідки та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Постанову в повному обсязі складено 12.03.2007 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Згідно п.п. “д” п. 2.4 та п. 2.2 розділу 2 Статуту Приватного заготівельно-переробного підприємтва „Заготвтормет” відповідно до наказу від 23.06.2000 року № 1, створено 23.06.2000 року Ходорівську філію Приватного заготівельно-переробного підприємтва „Заготвтормет”, якій згідно довідки Львівського обласного управління статистики від 24.01.2001 року № 61 присвоєно ідентифікаційний код 25259124 з ознакою без права юридичної особи.

Відповідно до п.3.2 Положення про Ходорівську філію Приватного заготівельно-переробного підприємтва „Заготвтормет”(затвердженого Директором ПЗПП „Заготвтормет” 23.06.2000 року), філія від імені підприємства та в його інтересах заключає угоди та договора. Відповідно до п.2.1 Положення, філія не являється юридичною особою та виступає в громадському обороті від імені та по порученню підприємства.

Між ПЗПП „Заготвтормет”, в особі Ходорівської філії (Покупець) та МПП „ЛугКонд” (Постачальник) укладено договори купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року № 20/01 та від 11.02.2004 року № 11/02, згідно яких Продавець зобов”язується доставити та передати у власність (повне господарське відання) Покупця товар, а Покупець зобов”язується прийняти товар та оплатити його.

Відповідно до укладених договорів, згідно податкових накладних в кількості 41 шт, виписаних МПП „ЛугКонд” за період з 16.02.2004 року по 21.03.2004 року, продано відповідачем 2 відповідачу 1 товару (брухту та відходів чорних і кольорових металів) на загальну суму 6 466 559,04 грн, в тому числі ПДВ 1 077 759,83 грн.

Як вбачається з листа від 07.02.2007 року № 1631/7/15-20 ДПІ в Артемівському районі м. Луганська, МПП „ЛугКонд” () надавало звітність по ПДВ за січень, лютий, березень 2004 року своєчасно, з відсутністю фінансово-господарської діяльності. З квітня 2004 року податкову звітність не подає.

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 26.08.2004 року визнано недійсними установчі документи МПП „ЛугКонд” з моменту реєстрації, визнано недійсною реєстрацію підприємства як платника податку на додану вартість № 37 від 13.08.2003 року з дати внесення до реєстру платників податків на додану вартість.

Відповідно до довідки Головного управління статистики у Луганській області від 13.02.2007 року № 13-48/800, МПП „ЛугКонд” (код 32586444) перебуває в ЄДРПОУ.

При прийнятті постанови суд виходив з наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 207 Господарського кодексу України, господарське зобов”язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб”єктності), може на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Господарське зобов’язання, яке виникло між ПЗПП „Заготвтормет” та МПП „ЛугКонд” на підставі договорів купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року № 20/01 та від 11.02.2004 року №11/02 на загальну суму 6466559 грн 04 коп, спрямоване на приховування від оподаткування доходів відповідачем 2 (МПП „ЛугКонд”).

Зокрема, після здійснення фінансово-господарських операцій та поставки товару у Малого приватного підприємства „ЛугКонд” виникли податкові зобов'язання з ПДВ, які останній згідно з ст.3, ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року № 168/97-ВР  повинен був відобразити у деклараціях по податку на додану вартість, і врахувати у рядку 18.1 декларації «Різниця між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість поточного звітного (податкового періоду)»для формування рядку 27 декларації по ПДВ "Сума податку на додану вартість, яка підлягає перерахуванню до сплати в бюджет за наслідками поточного звітного періоду».

Однак, за період здійснення поставки товару (брухту та відходів чорних і кольорових металів) та виписування податкових накладних(лютий, березень 2004 року) відповідач 2 (МПП „ЛугКонд”) подавав звітність по ПДВ до податкового органу з відсутністю фінансово-господарської діяльності, тобто не декларував податкових зобов’язань, на які виписував податкові накладні, що підтверджує його намір на приховування від оподаткування доходів. Наведене підтверджується листом від 07.02.2007 року № 1631/7/15-20 ДПІ в Артемівському районі м. Луганська, згідно якого МПП „ЛугКонд” () надавало звітність по ПДВ за січень, лютий, березень 2004 року з відсутністю фінансово-господарської діяльності, а з квітня 2004 року податкову звітність не подає.

Таким чином, вищенаведені обставини підтверджують наявність наміру у відповідача 2 (МПП „ЛугКонд”) на приховування від оподаткування доходів, тому господарське зобов’язання, яке виникло між ПЗПП „Заготвтормет” та МПП „ЛугКонд” на підставі договорів купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року № 20/01 та від 11.02.2004 року №11/02 на загальну суму 6466559 грн 04 коп згідно податкових накладних в кількості 41 шт, виписаних МПП „ЛугКонд” за період з 16.02.2004 року по 21.03.2004 року, є таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства за наявності  наміру у однієї із сторін –відповідача 2 (МПП „ЛугКонд”).

Водночас слід зазначити, що положення ст. ст. 207 та 208 ГК України  слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тому у разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення(відповідає викладеному у Постанові Верховного суду України від 26 вересня 2006 року у справі за позовом ДПІ у м.Судаку про визнання недійсним договору та стягнення 109930936,68 грн).

Таким чином, у зв’язку із нікчемністю вищеописаного правочину за договорами купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року № 20/01 та від 11.02.2004 року №11/02, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, як і відображення висновку про це в резолютивній частині судового рішення.

Щодо вимоги позивача про застосування передбачених ст. 208 Господарського кодексу України наслідків при наявності наміру в однієї сторони, суд зазначає наступне.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом з тим за змістом ч. 1 ст. 208 ГК застосування цих санкцій можливе лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною.

Частиною 1 ст. 208 ГК передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст. 41 Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК (відповідає викладеному у Постанові Верховного суду України від 26 вересня 2006 року у справі за позовом ДПІ у м.Судаку про визнання недійсним договору та стягнення 109930936,68 грн).

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Договори купівлі-продажу партії товарів укладені:  № 20/01 в січні 2004 року, № 11/02 в лютому 2004 року, виконання відбулося згідно податкових накладних в кількості 41 шт, виписаних МПП „ЛугКонд” за період з 16.02.2004 року по 21.03.2004 року. Позов подано позивачем до суду 10.01.2007 року. Таким чином, строки застосування адміністративно-господарських санкцій, визначені ст. 250 Господарського кодексу України сплили, тому в суду немає підстав для застосування таких санкцій.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст.17, 48, 60, 69-71, 86, 158, 160, 162, 163, 167, п.6 розділу  УІІ  Прикінцевих та  перехідних  положень  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                     Морозюк А.Я.