СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

05.11.2007

Справа №2-7/11567-2007

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кримська продовольча компанія» (95022, м. Сімферополь, вул.
Дерюгіної, 6, ідентифікаційний код 31284550)

До відповідача  Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Про стягнення 2957,86 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача - Чиханцов І. О.,
предст., дов. №230 від 20.03.2007 р.

Від відповідача  - не з'явився.

Суть справи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кримська продовольча компанія» звернулося до Господарського
суду АР Крим з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1про
стягнення 2957,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані
неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків в частині повної та
своєчасної оплати вартості поставленого позивачем за договором поставки №6254/6
від 12.06.2006 р. товару, через що заборгованість СПД ОСОБА_1 перед ТОВ
«Кримська продовольча компанія» складає 1991,15 грн., яка до часу подачі позову
до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить
стягнути з відповідача пеню в розмірі 716,81 грн., штраф у сумі 199,12 грн., 3%
річних у розмірі 24,89 грн. та 25,89 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у судове засідання тричі
не з'явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про
час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою
кореспонденцією.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання
представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в
достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення
розгляду справи судом не вбачається.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у
порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

12.06.2006 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Кримська продовольча компанія» (Постачальник) та
Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1(Покупець) був укладений договір
поставки №6254/6, згідно з п. 1.1 якого Постачальник на умовах цього Договору
зобов'язується передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується
приймати та оплачувати його в строки, обумовлені цим Договором. Найменування
товару, кількість, асортимент, одиниця виміру та ціна за одиницю товару
вказуються в накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору сума
Договору дорівнює сумі всіх витратних накладних, за яким здійснена поставка
товару.

Покупець оплачує товар, що
поставляється, за договірними цінами, які діють на момент відвантаження (п. 2.2
Договору).

П. 3.5 Договору передбачено, що
строк оплати за кожну партію товару здійснюється протягом 7 календарних днів з
моменту поставки чергової партії товару шляхом перерахування грошових коштів на
банківський рахунок або шляхом їх внесення до каси Постачальника або передачі
грошових коштів торговому представнику Постачальника, з наступною здачею ним
грошових коштів до каси підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що
на виконання умов укладеного між сторонами договору позивачем був поставлений
товар на загальну суму 2491,15 грн., що підтверджується наступними витратними
накладними:

- витратна накладна №К1306-0029 від
13.06.2006 р. на суму 250,60 грн.;

- витратна накладна №К1506-0001 від
15.06.2006 р. на суму 192,25 грн.

- витратна накладна №К0109-0048 від
01.09.2006 р. на суму 2048,30 грн.;

Товар був отриманий відповідачем,
про що свідчать підписи представника СПД ОСОБА_1 у зазначених витратних
накладних.

Як свідчить виписка з банківського
рахунку (а. с. 13), товар був оплачений відповідачем лише частково в сумі
500,00 грн. Отже, заборгованість СПД ОСОБА_1 перед ТОВ «Кримська продовольча
компанія» складає 1991,15 грн., яка до часу подачі позову до суду в
добровільному порядку оплачена не була.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173
Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що
виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у
сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України,
визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої
сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору
та  вимог  цього
Кодексу,  інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських
зобов'язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України).

Відповідач не представив суду
доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 1991,15 грн., у той час
як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим
чинним законодавством для доведення такого роду фактів. Таким чином,
матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов договору
поставки №6254/6 від 12.06.2006 р. в частини повної та своєчасної оплати
вартості поставленого товару, через що позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кримська продовольча компанія» відносно стягнення з  СПД ОСОБА_1 заборгованості у сумі 1991,15
грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу
України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується
заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин,
передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК
України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що
у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 5.3 Договору сторони
передбачили, що у випадку несвоєчасної та (або) неповної оплати товару Покупець
сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,3% від суми заборгованості за
неоплачений товар за кожен день прострочення платежу. Вказане положення
відповідає частині 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якою встановлено,
що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором
або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом,
може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків,
передбачених законом.

Статтею 6 Цивільного кодексу
України передбачений принцип свободи договору, який полягає в тому, що сторони
в договорі можуть відступити від положень актів законодавства та врегулювати
свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до статей 627, 629
Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні, виборі контрагента
та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Господарським кодексом України
визначено, що відносини у всіх сферах господарської діяльності здійснюється на
основі договорів.

Відповідно до частини 2 статті 67,
частини 4 статті 179 Господарського кодексу України сторони вільні у виборі
предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських
взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні
господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі
вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Причому, пунктом 10 Прикінцевих та
перехідних положень цивільного кодексу України передбачено, що правила
Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору
застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після
набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1
січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Аналогічні положення містяться в
пункті 5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, яким встановлено,
що положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення
правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських
зобов'язань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після
набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення
господарських зобов'язань була встановлена інша відповідальність договором,
укладеним до зазначеного в пункті 1 цього розділу строку.

Більш того, суд зазначає, що
договір поставки №6254/6 від 12.06.2006 р., зокрема, пункт 5.3, є дійсним,
оскільки його недійсність у судовому порядку встановлена не була. Іншого суду,
всупереч положенням статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України
доведено не було.

Отже, розмір пені, передбачений
сторонами в пункті 5.3 Договору поставки №6254/6 від 12.06.2006 р., не
суперечить положенням чинного Законодавства України, через що нарахування
позивачем пені на заборгованість виходячи із умов договору є правовірним. Судом
встановлено, що заявлена позивачем до відшкодування сума пені у розмірі 716,81
грн. за період з січня по травень 2007 року обчислена ним правомірно,
підтверджується матеріалами справи, відповідає фактичним обставинам справи, а
тому підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Кримська продовольча
компанія».

Крім того, в п. 5.4 Договору
поставки №6254/6 від 12.06.2006 р. передбачено, що у випадку, якщо прострочення
оплати складає більше 30 днів, Покупець, окрім пені сплачує штраф в розмірі 10%
від вартості поставленого товару.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках,
розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за
увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

Таким чином, заявлена позивачем до
відшкодування сума штрафу у розмірі 199,12 грн. також підлягає стягненню з СПД
ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кримська продовольча
компанія».

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України
щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних
від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК
України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти.

Судом встановлено, що суми
інфляційних втрат у розмірі 25,89 грн. та 3% річних у розмірі 24,89 грн.,
згідно з доданим до позовної заяви розрахунку, обчислені позивачем правомірно,
а тому підлягають стягненню з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кримська продовольча
компанія».

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з
відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу
України.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю «Кримська продовольча компанія» (95022,
м. Сімферополь, вул. Дерюгіної, 6, ідентифікаційний код 31284550)
заборгованість у розмірі 1991,15 грн., пеню в сумі 716,81 грн., штраф в розмірі
199,12 грн., 25,89 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 24,89 грн.,
102,00грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний
І.І.