ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007 р.
№ 2-29/10856-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого
Овечкіна  В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за  участю  представників  сторін:

позивача
- Радченко А.В.,

відповідачів
третьої особи
- Запорожець О.Г., Нізамутдінов М.І.,
- не з’явився,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу

Запорожця О.Г.

на  постанову
від 13.12.2006 Севастопольського  апеляційного господарського суду

у справі
№2-29/10856-2006

за позовом
виконкому Масандрівської селищної ради

до

(третя особа -
про
1.Виконкому Ялтинської міської ради;
2.СПД-ФО Запорожця О.Г.
КП “Ялтинське БТІ”)
визнання недійсним свідоцтва №1614 від 20.05.2003 про право власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР Крим від 09.10.1006 (суддя Башилашвілі О.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.12.2006 (судді: Лисенко В.А., Заплава Л.М., Латинін О.А.) позов задоволено у зв’язку з обгрунтованістю позовних вимог.

Запорожець О.Г. поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, в позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Зокрема, скаржник вказує на те, що даний спір непідвідомчий господарському суду, оскільки оспорюване свідоцтво не є актом ненормативного характеру та видане фізичній особі –Запорожцю О.Г. Окрім того, скаржник вважає, що даний публічно-правовий спір є справою адміністративної юрисдикції, сторонами у якій виступають органи виконавчої влади –суб’єкти владних повноважень, а тому справа підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Визнаючи свідоцтво повністю недійсним, судами не прийнято до уваги той факт, що Запорожець О.Г. є власником торгового приміщення №2-1 площею 12,5 кв.м. на підставі договору дарування від 01.09.2000р., який не оспорювався та недійсним не визнавався, а, відтак, були відсутні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва в частині зазначеного торгового приміщення.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова –скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду АР Крим з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про задоволення позову апеляційний господарський суд виходив з того, що оспорюване свідоцтво підлягає визнанню недійсним як таке, що видане на підставі рішення Ялтинського міськвиконкому від 31.03.2003 № 90(2), яке постановою господарського суду АР Крим від 03.07.2006 у адміністративній справі №2-26/10153-2006А визнано нечинним у частині реєстрації самочинно прибудованого підсобного приміщення до торгівельного павільйону №14 на площі “Дружба” в смт. Масандра (Південнобережне шосе).

Проте, колегія не може погодитися з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.107 ГПК України касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов’язків.

Тобто особи, в тому числі і фізичні особи, яких не було залучено до участі у справі, повинні довести, що оскаржуване ними рішення або постанова стосується їх прав та обов’язків.

Оспорюваним свідоцтвом від 20.05.2003, яке видане першим відповідачем Запорожцю Олександру Григоровичу, посвідчено право приватної власності останнього на торгівельний павільйон №14 в літ. “Ж”, загальною площею 20,2 кв.м. в смт.Масандра, який (павільйон), в свою чергу, складається з приміщення №2-1 площею 12,5 кв.м. та підсобного приміщення №2-2 площею 7,7 кв.м.. Причому право власності на торгове приміщення №2-1 площею 12,5 кв.м набуто Запорожцем О.Г., як фізичною особою, на підставі договору дарування від 01.09.2000р. (а.с.11), укладеного з громадянкою Костіною Т.А.

Оскаржуваним рішенням свідоцтво від 20.05.2003 визнано недійсним повністю, в тому числі в частині приміщення площею 12,5 кв.м., що істотно зачіпає права та охоронювані законом інтереси Запорожця О.Г. як фізичної особи, а не як суб’єкта підприємницької діяльності, чим спростовується висновок суду апеляційної інстанції про пред’явлення позову до господарюючого суб’єкта.

Таким чином, в результаті розгляду даного спору судами прийнято рішення та постанову, що стосуються прав та обов’язків фізичної особи –Запорожця О.Г., яка не була залучена до участі у справі, що згідно з п.3 ст.1119 та п.3 ч.2 ст.11110 ГПК України є в будь-якому випадку підставою для скасування оскаржуваних рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Водночас факт укладення між громадянами Запорожцем О.Г. та Костіною Т.М. договору дарування від 01.09.2000 стосовно торгового приміщення площею 12,5 кв.м. та на яке оспорюваним свідоцтвом також посвідчується право власності, переконливо вказує на непідвідомчість господарському суду даного спору за участю Запорожця О.Г. як фізичної особи, а не як суб’єкта підприємницької діяльності.

У відповідності з п.1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Більше того, оспорюване свідоцтво від 20.05.2003 не є актом державного органу чи іншого органу в розумінні п.1 ч.1 ст.12 ГПК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, оскільки, як встановив суд, воно видане саме на виконання рішення Ялтинського міськвиконкому від 31.03.2003 № 90(2), а тому не є документом, що породжує певні правові наслідки.

Відповідними правовстановлюючими документами у даному випадку є договір дарування від 01.09.2000р. та вищевказане рішення №90(2), які власне і можуть бути відповідно предметом  цивільного та адміністративного проваджень.

Разом з тим, касаційна інстанція не погоджується з передчасним висновком суду апеляційної інстанції про те, що позовну заяву подано суб’єктом владних повноважень у зв’язку з господарськими правовідносинами, а не у зв’язку з реалізацією позивачем владних повноважень, оскільки в даному випадку одним суб’єктом  владних повноважень фактично оскаржуються дії іншого суб’єкта владних повноважень щодо оформлення та видачі свідоцтва фізичній особі –скаржнику, що згідно з п.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України відноситься до компетенції адміністративних судів.

Касаційна інстанція також враховує те, що постанову господарського суду АР Крим від 03.07.2006 у адміністративній справі № 2-26/10153-2006А, яку покладено в основу оскаржуваного рішення про задоволення позову по справі №2-29/10856-2006, скасовано постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.12.2006 з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову про визнання частково недійсним рішення Ялтинського міськвиконкому від 31.03.2003 № 90(2).

Зважаючи на вищенаведене, колегія дійшла висновку, що оскаржувані рішення та постанова підлягають скасуванню як такі, що прийняті внаслідок порушення норм процесуального права.

Водночас касаційна інстанція вважає за необхідне на підставі ст.11112 ГПК України доручити суду першої інстанції при новому розгляді справи вирішити питання про наявність передбачених ст.80 ГПК України підстав для припинення провадження у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.3 ст.1119, п.3 ч.2 ст. 11110, ст. ст. 11111, 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Запорожця О.Г. задовольнити частково.

Рішення господарського суду АР Крим від 09.10.2006 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.12.2006 у справі №2-29/10856-2006 –скасувати з передачею справи на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

Головуючий, суддя                                                                           В.Овечкін

Судді          :                                                                                          Є.Чернов

В. Цвігун