КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2007                                                                                           № 05-5-48/13840

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -  не з’явились;

від відповідача - Тяглий Д.О. (дов. від 16.11.2007 р. № 19);

Бондар Р.В. (дов. від 04.12.2007 р. № 51);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства Компанія з управління активами "ТЕКТ"

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.10.2007

у справі № 05-5-48/13840

за позовом                               Закритого акціонерного товариства Компанія з управління активами "ТЕКТ"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Конгрес-Сервіс"

про                                                  визнання недійсним рішення загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.10.2007 року у справі №05-5-48/13840 позовну заяву Закритого акціонерного товариства Компанія з управління активами “Тект” (далі по тексту – позивач, ЗАТ “Тект”) до Відкритого акціонерного товариства “Трест “Київміськбуд-3” (далі по тексту – відповідач, ВАТ “Трест “Київміськбуд-3”), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Конгрес-Сервіс” (далі по тексту – ТОВ “Фірма “Конгрес-Сервіс”), про визнання недійсним рішення загальних зборів було повернуто без розгляду.

ЗАТ “Тект”, не погоджуючись з прийняттям судом такої ухвали по справі, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу на розгляд господарського суду м. Києва. В обґрунтування апеляційних вимог позивач стверджує, що при прийнятті оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом порушено норми процесуального права, а саме, суд помилково зазначив, що платіжне доручення про сплату державного мита та платіжне доручення про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу оформлені з порушенням вимог діючого законодавства. Крім того, індекс, зазначений в квитанції про направлення позовної заяви відповідачу, не відповідає індексу, вказаному в позовній заяві.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства Компанія з управління активами “Тект” прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.12.2007 року.

В судове засідання з’явились представники відповідача та третьої особи. Представник позивача в судове засідання не з’явився, однак позивач направив на адресу суду письмове клопотання з проханням розглянути справу у відсутності його представника.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

ВАТ “Трест “Київміськбуд-3” та ТОВ “Фірма “Конгрес-Сервіс” письмових відзивів на апеляційну скаргу позивача не надали, однак в судовому засіданні усно представники підтримали вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст. 106 ГПК України, ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.10.2007 року позовну заяву Закритого акціонерного товариства Компанія з управління активами “Тект” до Відкритого акціонерного товариства “Трест “Київміськбуд-3”, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Конгрес-Сервіс” про визнання недійсним рішення загальних зборів було повернуто без розгляду на підставі п.п. 4, 6, 10 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Повертаючи позовні матеріали ЗАТ “Тект”, господарський суд м. Києва обґрунтував свою ухвалу тим, що позивачем не подано доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Так, в порушення п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 року № 15, на тексті платіжного доручення про сплату державного мита з лівої сторони бланку не проставлено печатки діючої юридичної особи платника; та, в порушення п. 3.1 Інструкції “Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті”, платіжне доручення про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу не мітить відбитку печатки платника, зразок якої заявлений банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки, для реквізиту № 41 (підписи платника) відсутні підписи (підпис) відповідальних осіб платника, які повноважні розпоряджатися рахунком. Крім того, копія позовної заяви направлена за іншою адресою, ніж зазначено у позовній заяві.

З висновками суду першої інстанції не можна погодитись з наступних підстав.

Як встановлено ст.. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів; сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі та сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, державне мито сплачується чи стягується в дохід державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні питання про сплату чи стягнення державного мита в дохід державного бюджету України слід керуватись, зокрема, Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" зі змінами і доповненнями (далі - Декрет) та Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 року № 15 (далі - Інструкція).

Згідно п. “а” статті 2 Декрету, державне мито із позовних заяв немайнового характеру, в тому числі із заяв про визнання недійсними повністю або частково актів ненормативного характеру сплачується в розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено ч. 4 ст. 7 Декрету, порядок сплати державного мита встановлюється Міністерством фінансів України.

Пунктом 14 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита” передбачено, що під час перерахування державного мита з рахунку платника до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: "Зараховано в дохід бюджету грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Аналізуючи наведені положення Інструкції, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що вказана Інструкція не вимагає наявності відбитку на тексті платіжного доручення про сплату державного мита з лівої сторони бланку печатки діючої юридичної особи платника.

Крім того, додане до позовної заяви платіжне доручення від 20.09.2007 року № 4449 повністю відповідає встановленим діючим законодавством вимогам. Так, згідно оригіналу зазначеного платіжного доручення про сплату 85,00 грн. державного мита (а. с. 19), на звороті якого вчинено відповідний напис про зарахування державного мита до державного бюджету, скріплений першим та другим підписами посадових осіб (керуючим Гордоном В.Б. та головним бухгалтером Грачовою Г.В.) та печаткою АКБ “Укрсоцбанк”, як цього вимагає п. 14 Інструкції.

Судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що у разі виникнення сумнівів надходження і зарахування державного мита до Державного бюджету України суди мають право згідно з пунктом 4 статті 65 ГПК витребувати від позивача чи кредитора відповідне підтвердження територіального органу Державного казначейства України. Про витребування доказів від сторони, а також від інших підприємств, установ, організацій, державних органів господарський суд зазначає в ухвалі про порушення провадження у справі (статті 64 та 65 ГПК).

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд м. Києва не приймав ухвали у справі № 05-5-48/13840 щодо витребування доказів, а саме, довідки Державного казначейства України про зарахування до Державного бюджету України сплаченого позивачем, згідно платіжного доручення від 20.09.2007 року № 4449 державного мита в розмірі 85,00 грн.

Отже, висновок суду першої інстанції, викладений в ухвалі від 02.10.2007 року, щодо відсутності доказів сплати ЗАТ “Тект” державного мита у встановленому порядку є необґрунтованим та передчасним.

Як визначено ст.. 47-1 ГПК України, розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Вищого господарського суду України.

Відповідно до Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258 (далі – Порядок), розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом господарських справ становить 118,00 грн.

Згідно п. 2 зазначеного Порядку, витрати оплачують фізичні та юридичні особи, що звертаються до суду з позовними заявами, заявами про відкриття справ окремого провадження, клопотаннями про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, та скаргами.

Як зазначено у п. 12 Порядку, документ про оплату витрат додається до позовної заяви, заяви, клопотання, скарги, яку особа подає до суду відповідно до процесуального законодавства. Документом про оплату витрат є квитанція установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли оплата витрат здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера, скріпленим печаткою фінансової установи.

Додане до позовної заяви платіжне доручення про сплату позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн. від 20.09.2007 року № 4448 містить всі передбачені діючим законодавством реквізити, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Отже, висновки зазначені в оскаржуваній ухвалі місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст.. 56 ГПК України, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, якщо цих документів у сторін немає.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст..ст.. 56, 57 ГПК України, позивачем до позовної заяви було додано оригінал касового чеку від 24.09.2007 року № 2757 та № 2758 (а. с. 18) про направлення цінних листів із зазначенням найменувань адресатів – ВАТ “Трест “Київміськбуд-3” та ТОВ “Фірма “Конгрес-Сервіс”, який підтверджує направлення позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві та третій особі.

Щодо невідповідності індексу, який зазначений в квитанції про направлення копії позовної заяви відповідачу, індексу, який вказаний в позовній заяві, то судова колегія звертає увагу на наступне.

Як вбачається з доданої до позовної заяви належним чином засвідченої копії ухвали про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у справі № 2а-103 від 10.08.2007 року (а. с. 23-24), та апеляційної скарги, відповідач знаходиться за адресою: 03058, м. Київ, вул.. Леваневського, 5.

Отже, позивач вірно направив копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві за адресою: 03058, м. Київ-58, що підтверджується оригіналом касового чеку від 24.09.2007 року № 2757.

За таких обставин, позивачем надано належні та допустимі докази, в розумінні ст.. 34 ГПК України, на підтвердження надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів відповідачеві.

Проаналізувавши викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок місцевого господарського суду, викладений в ухвалі від 02.10.2007 року, щодо відсутності доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановленому порядку та надсилання відповідачеві копії позовної заяви і додатних до неї документів, є необґрунтованим та суперечать наявним матеріалам справи.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, що є підставою для її скасування.

Відповідно до ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвали про повернення позовної заяви без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства Компанія з управління активами “Тект” на ухвалу господарського суду м. Києва від 02.10.2007 року по справі № 05-5-48/13840 задовольнити повністю.

Ухвалу господарського суду м. Києва від 02.10.2007 року по справі № 05-5-48/13840 скасувати повністю.

Справу № 05-5-48/13840 передати на розгляд до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

12.12.07 (відправлено)