АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2007
№ 8/545

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не викликався та не з'явився,
про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача - не викликався та не
з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
21.12.2006

у справі № 8/545 (Катрич В.С.)

за позовом                               Суб"єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1

до                                                   Суб"єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2

про
стягнення 35052,00 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України
03.04.2007 розгляд справи відкладено на 24.04.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від
21.12.2006 у справі №8/545 позов задоволено частково, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 7 080 грн. основного боргу, 725,06 грн. пені, 102
грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу; з позивача в доход державного бюджету підлягає стягненню
248,52 грн. державного мита за подання позову; в іншій частині позову
відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що
відповідає ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України та матеріалами справи
підтверджена правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення з
відповідача 7 080 грн. основного боргу та 725,06 грн. пені; вимога позивача про
стягнення з відповідача 1 500 грн. витрат на оплату юридичних послуг не підлягає
задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем
витрат на оплату юридичних послуг в сумі 1 500 грн., зі змісту ст.ст. 44, 49
ГПК України вбачається, що до переліку судових витрат не відносяться витрати на
оплату юридичних послуг, в матеріалах справи відсутні докази того, що
ОСОБА_3надавав юридичні послуги на підставі свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю.

Позивач в апеляційній скарзі
просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2006 у справі № 8/545
скасувати частково з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування
норм матеріального права та задовольнити вимоги про стягнення пені у розмірі 23
472 грн. і вимоги щодо отримання від ОСОБА_3юридичної допомоги та
представницьких послуг у розмірі 1 500 грн.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник посилається на те, що
позовні вимоги про стягнення пені ним пред'явлені на підставі норм п. 6 ст. 231
ГК України, п. 104 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, умови
договору, якою передбачено стягнення пені у розмірі 2% від суми платежу за
кожну добу прострочки платежу, а у рішенні суду відсутні обґрунтування розміру
пені 725,06 грн.

На думку заявника, позовні вимоги у
розмірі 1 500 грн. у рахунок отримання позивачем юридичної допомоги підлягають
задоволенню, тому що ґрунтуються на нормах ст. 59 Конституції України, ст. 237
ЦК України, а також враховуючи те, що послуги оплачуються по факту їх
виконання, а не наперед і оплачені після судового засідання, юридична та
правова допомога громадянам України надається без свідоцтва на право зайняття
адвокатською діяльністю.

Відповідач письмовий відзив на
апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає
перегляду рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Згідно із договором-заявкою №
1306/1И-М на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.06.2006
відповідач, за договором-заявкою замовник, передав, а позивач, за
договором-заявкою експедитор, прийняв до виконання здійснення вантажного
автомобільного перевезення за маршрутом: Італія - Україна, м. Вольногорськ
Дніпропетровської області.

Як вбачається із відомостей гр. 24
CMR № 117 вантаж передано вантажоодержувачу, зазначеному в договорі-заявці №
1306/1И-М.

Пунктом 13 договору-заявки №
1306/1И-М встановлено вартість перевезення, порядок та строки платежу: 2 000
євро по курсу НБУ протягом   3 - 4
банківських днів по факту вивантаження автомобіля.

Позивачем надіслано відповідачу
рахунок № 044 від 27.06.2006 про оплату наданих послуг у сумі 13 080 грн.,
проект акту передання-прийняття робіт, як вбачається із копій реєстру поштового
відправлення та фінансового чеку - 27.06.2006.

Відповідач частково оплатив надані
позивачем послуги, докази здійснення відповідачем оплати наданих послуг
повністю у сумі, погодженій сторонами у договорі-заявці № 1306/1И-М, відсутні.

Пунктом 16 договору-заявки №
1306/1И-М передбачено, що у випадку затримки оплати, відповідач виплачує
позивачу пеню у розмірі 2% від несплаченої суми за кожен день прострочки
платежу.

Таким чином, позовні вимоги
позивача відповідають нормам ст.ст. 193, 216, 232 ГК України, ст.ст. 526, 629
ЦК України та підтверджені матеріалами справи щодо стягнення 7 080 грн.
основного боргу та 817,39 грн. пені.

Із висновком суду першої інстанції
про те, що заява позивача про збільшення позовних вимог щодо стягнення пені
шляхом збільшення періоду нарахування, виражена у наданому позивачем
розрахунку, підлягає задоволенню частково, лише щодо збільшення періоду
нарахування по 22.11.2006, апеляційна інстанція не погоджується та доходить
висновку, що є підстави відповідно до ст. 22 ГПК України для задоволення
позовних вимог про стягнення пені за весь зазначений позивачем період, а саме:
з 01.07.2006 по 21.12.2006.

Із доводами апеляційної скарги
частково немає підстав погодитись, зважаючи на наступні обставини.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках,
розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь
час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно із Законом України від
22.11.1996 № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань" цей Закон регулює договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань; статтями 1 та 2 встановлено, що платники
грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже вимоги позивача щодо стягнення
пені за прострочку платежу підлягають задоволенню у межах подвійної облікової
ставки Національного банку України, що діяла у період, який позивачем зазначено
у розрахунку.

Посилання на п. 104 Статуту
автомобільного транспорту Української РСР є безпідставним, оскільки, як
вбачається із CMR № 117, позивач не є перевізником за договором міжнародного
перевезення, яким є накладна, також відповідач не є ані вантажовідправником,
ані вантажоодержувачем.

Згідно із рішенням Конституційного
Суду України від 16.11.2000 № 13-рп у справі № 1-17/2000 положення частини першої
статті 59 Конституції України про те, що "кожен є вільним у виборі
захисника своїх прав" треба розуміти як конституційне право з метою
отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є
фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги
особисто чи за дорученням юридичної особи.

Стаття 28 ГПК України не обмежує
юридичних осіб чи громадян у виборі осіб, які будуть здійснювати їх
представництво в господарському суді, що знайшло своє підтвердження в рішенні
Конституційного Суду України від 16.11.2000 р. № 13-рп/2000.

Статтею 44 ГПК України передбачено,
що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї
норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті
лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги
надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Стягнення ж суми в рахунок
майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК
України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія
вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом
наводиться в ст. 2 Закону України "Про адвокатуру".

Таким чином, ст. 44 ГПК України
передбачає відшкодування сум як судових витрат, які були сплачені стороною за
отримання послуг, лише адвокатам, а не будь-яким представникам.

Вартість юридичних послуг, послуг з
правової допомоги, представницьких послуг не підлягає віднесенню до складу
збитків, які повинен відшкодувати відповідач, оскільки, зокрема, такі витрати
не мають обов'язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у
необхідному зв'язку з оспорюваною сумою за позовом.

За викладених обставин, колегія
суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення
апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від
21.12.2006 у справі №8/545 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній
редакції:

„Позов задовольнити частково.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2(м. АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1)
на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1(АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_2) 7 080 грн. основного боргу,
817,39 грн. пені, 78,97 грн. державного мита, 21,67 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1(АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_2) в
доход Державного бюджету України 328,11 грн. недоплаченого державного мита за
подання позовної заяви.

В решті позову відмовити.”

2. Видачу наказів доручити
Господарському суду міста Києва.

3. Справу № 8/545 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді
Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.