ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

16.01.07                                                                                           Справа  № 9/175

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                       Скрутовського П. Д.

суддів                                  Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув           апеляційну скаргу АТП радгосп-завод «Мукачівський», м. Мукачево від 04.11.2006 р. № 555

на постанову           господарського суду Закарпатської області від 05.10.2006 р.

у справі           № 9/175

за позовом           Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до           АТП радгосп-завод «Мукачівський», м. Мукачево

про           стягнення фінансових санкцій в розмірі 4 166 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача (скаржника) –явка необов’язкова –Соскида С. Ю. –представник (довіреність від 03.05.2006 р. б/н)

Представнику відповідача (скаржника) у судовому засіданні були роз’яснені права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України. Згідно клопотання, технічна фіксація судового процесу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2006 р. розгляд справи було призначено на 16.01.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Постановою господарського суду Закарпатської області від 05.10.2006 р. у справі № 9/175 за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до АТП радгосп-завод «Мукачівський»про стягнення 4 166 грн. штрафних санкцій за невиконання нормативу по працевлаштуванні 2 інвалідів у 2005 році, в тому числі 144 грн. пені за їх несвоєчасну сплату, позов задоволено повністю.

При винесенні оскаржуваної постанови, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»та мотивував її тим, що Закарпатське відділення Фонду соціального захисту інвалідів не звертався до боржника з вимогами, оскільки на день порушення провадження у справі про банкрутство відповідача (22.12.2005 р.) кредиторської заборгованості у відповідача перед позивачем не існувало, а обов’язок сплати штрафних санкцій у відповідача виник з 31.01.2006 р., тобто коли він подав звіт форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, до 15.04.2006 р.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з постановою господарського суду Закарпатської області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, а слід закрити провадження у справі, посилаючись на те, що в березні 2006 р. була відкрита справа № 6/222 про банкрутство АТП радгосп-заводу «Мукачівський»та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Апелянт вважає, що позивач пропустив строк подання своїх вимог, оскільки ухвалою суду по справі № 6/222 від 22.12.2005 р. кредитором не визнавався. Несплату штрафних санкцій відповідач пояснює важким матеріальним становищем, в якому він перебуває з 2003 року, а також провадженням у справі про банкрутство.

Представник скаржника (відповідача) у судовому засіданні наполягав на доводах апеляційної скарги і підтримав свої вимоги.

Позивач не скористався правом, наданим ст. 191 КАС України, не подав відзиву на апеляційну скаргу, а також не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 188161.

Розглянувши наявні матеріали справи, а також доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника відповідача (скаржника) у судовому засіданні, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанову місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити з наступних підстав:

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, для підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8  до 25 чоловік –у кількості 1 робочого місця.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, вбачається, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала 131 чоловік, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періоді повинен був становити в кількості 5 інвалідів, однак на підприємстві у даному періоді працювало лише 3 інваліди.

За п.п. 3.2.5 Інструкції із статистики кількості працівників, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно змісту Листів Держкомстату № 6-2-7/230 від 21.10.2002 року та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 6538 від 12.11.2003 р., у разі отримання при розрахунку не цілого значення показника необхідно заокруглювати його за загальними правилами арифметики до цілого значення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Отже, відсутність в спірному періоді прибутку не звільняє відповідача від сплати штрафних санкцій за не створення робочого місця для працевлаштування інваліда.

Згідно з положеннями Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів, суми штрафних санкцій визначаються в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, незайняте інвалідом і виплачується підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, наступного за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, а у разі несплати в установлений термін, відділення Фонду соціального захисту інвалідів вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку, керуючись також Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1434 від 26.09.2002 р., ст. 2 КАС України та ст. 124 Конституції України.

Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відповідачу були нараховані штрафні санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2005 рік в розмірі двох середньорічних заробітних плат штатних працівників в сумі 4 022 грн.          Також АТП радгосп-завод «Мукачівський»була нарахована пеня за несвоєчасну сплату вказаних адміністративно-господарських санкцій, яка становить 144 грн.

Однак, як вбачається із матеріалів даної справи, ухвалою господарського суду Закарпатської області від 22.12.2005 р. було відкрито провадження у справі № 6/222 про банкрутство АТП радгосп-завод «Мукачівський».

А ухвалою господарського суду Закарпатської області від 11-16.05.2006 р. у справі № 6/222 за результатами розгляду реєстру вимог кредиторів визнано кредиторами за грошовими вимогами до АТП радгосп-завод «Мукачівський»ряд підприємств, серед яких немає Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Також п. 4 вказаної ухвали встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно положень ст. 11 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, з метою виявлення всіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника суддя у підготовчому засіданні виносить ухвалу, якою зобов'язує заявника подати до офіційних друкованих органів у десятиденний строк за його рахунок оголошення про порушення справи про банкрутство. Газетне оголошення має містити повне найменування боржника, його поштову адресу, банківські реквізити, найменування та адресу господарського суду, номер справи, відомості про розпорядника майна. Після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов'язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі ст. 14 цього Закону.

Відповідно до ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Господарським судом першої інстанції не враховані вищезгадані процесуальні документи у справі про банкрутство відповідача, які містяться у справі, оскільки про обов’язок сплатити штрафні санкції за 2005 рік Фонду стало відомо у січні 2006 р., коли відповідач подав звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів, а оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство щодо АТП радгосп-завод «Мукачівський»було опубліковано у березні 2006 року. До цього часу штрафні санкції відповідачем сплачені не були. Отже, позивач є конкурсним кредитором і повинен був у 30-денний термін, згідно вищенаведених законодавчих положень, від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника для того, щоб суд визнав його своєю ухвалою конкурсним кредитором. Лише у випадку відмови судом у визнанні конкурсним кредитором, вимоги позивача по справі могли розглядатися як вимоги поточного кредитора.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також норми чинного законодавства України, а саме Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», п. 4 ухвали господарського суду Закарпатської області від 11-16.05.2006 р. у справі № 6/222, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про скасування постанови господарського суду Закарпатської області, оскільки вона прийнята з неповним врахуванням всіх обставин справи та з порушенням норм чинного  законодавства України.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу АТП радгосп-завод «Мукачівський»задоволити.

2.          Постанову господарського суду Закарпатської області від 05.10.2006 р. у справі № 9/175 скасувати;

3.          Прийняти нову постанову, якою:

4.          В позові Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити;

5.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду;

6.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                      П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                              В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                             М. Г. Слука