ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  26/60

04.12.07

За позовом:          ЗАТ СК „Українські резерви”;

До:                    ВАТ „Українська перестрахувальна компанія „Гарант Ре”;

Про:                     стягнення 14 821,21 грн.

Суддя  Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          Володимирська О.М., представник, довіреність б/н від 01.08.2007 р.;

Від відповідача:            не з”явились.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2007 р. у справі №26/60 за позовом Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Українські резерви” до Відкритого акціонерного товариства „Українська перестрахувальна компанія „Гарант Ре” про стягнення 14 821,21 грн. –у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2007 р. рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2007 р. у справі №26/60 залишене без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2007 р. рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2007 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2007 р. скасовані, справа передана на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2007 р. справа призначена слуханням на 07.11.2007 р.

Справа, в порядку статті 77 ГПК України, була відкладена слуханням з 07.11.2007 р. до 04.12.2007 р., про що господарським судом винесена відповідна ухвала від 07.11.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 14 821,21 грн. страхового відшкодування, витрати по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у наданому відзиві на позов позовні вимоги позивача заперечує, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на наведене нижче:

—щодо відшкодування збитків за ковер-нотом №197/3 від 21.04.2005 р. відповідач зазначає про те, що відповідно до статті 8 Закону України „Про страхування” страхова сума встановлюється в межах вартості майна, тобто, не може були більшою вартості майна; після настання страхового випадку і встановлення рівня збитку було документально встановлено, що на момент укладення договору страхування і подальшого укладання договору перестрахування №193/7 від 21.04.2006 р. вартість автомобіля фактично дорівнювала 187 398,00 грн.; розбіжність між страховою сумою і вартістю автомобіля на момент укладення договору становить 43 488,00 грн.; у договорі перестрахування не зазначено, що страхова сума є іншою, ніж дійсна вартість автомобіля і у перестраховика на момент укладення договору перестрахування не було необхідності перевіряти дійсну вартість автомобіля; згідно зі статтею 9 Закону України „Про страхування” у разі, коли страхова сума становить певну частку вартості застрахового об”єкта, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування;

—відносно відшкодування збитків по ковер-ноту №211/7 від 06.05.2005 р. відповідач посилається на те, що відповідно до п. 3.6. факультативного договору у випадку, коли договором передбачена оплата частково і перестрахувальник порушив передбачені ковер-нотом терміни оплати премії, відповідальність перестраховика призупиняється на весь період порушення терміну оплати. Пунктом 18 ковер-ноту було визначено оплату частинами; позивачем порушений термін оплати другої частини премії, а тому відповідач вважає, що відповідальність останнього призупинена з 20.08.2005 р. по 01.12.2005 р.; страхова подія відбулася 02.09.2005 р., що за твердженням відповідача є підставою для відмови у позові в цій частині.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

Між сторонами 01.10.2003 р. укладений договір №ФП/2003/10.01-10 про співпрацю в галузі факультативного перестрахування (ретроцесії), предметом якого є угода про порядок і умови співпраці в галузі факультативного перестрахування (ретроцесії) ризиків.

Відповідно до п. 1.2. договору останній є основним документом, який регулює та визначає принципи взаємодії сторін у сфері факультитвного перестрахування (ретроцесії), а також права і обов’язки при укладанні та виконанні договорів факультативного перестрахування, взаємну відповідальність сторін, порядок врегулювання збитків та вирішення спірних питань.

Відповідно до п. 1.5. договору у факультативне перестрахування (ретроцесію) передаються ризики, визначені в кожному конкретному випадку договором факультативного перестрахування (ковер-нот), що містить основні умови, необхідні для акцептування даного ризику.

Ковер-нот –це форма конкретного договору факультативного перестрахування у вигляді документа (підтвердження факту прийняття запропонованого в перестрахування ризику).

Пунктом 1.6. договору визначено, що кожна зі сторін, що підписали даний договір, має право приймати і передавати ризики у факультативне перестрахування (ретроцесію) у визначеній долі, керуючись інтересами обох сторін. Конкретний договір факультативного перестрахування (ковер-нот) є юридичним документом, невід”ємним доповненням даного договору, що регулює перестрахування конкретного ризику.

Передані в перестрахування ризики вважаються перестрахованими на умовах оригінальних договорів страхування, якщо інше не обумовлено конкретними договорами факультативного перестрахування (п. 1.7. договору).

Між позивачем та відповідачем були укладені ковер-ноти: №193/7 від 21.04.2005 р., об’єктом якого є автомобіль марки „Тойота Ленд Крузер” (державний номер 21515 КА) та №211/7 від 06.05.2005 р., об’єктом якого є автомобіль марки „Мерседес –Бенц S500L4M” (реєстраційний номер 079СDP001).

Між громадянином Глібовим С.Л. та позивачем був укладений поліс №7/641/04/05 від 19.04.2005 р. добровільного страхування, згідно з яким був застрахований автомобіль марки „Тойота Ленд Крузер” (державний номер 21515 КА). Поліс був укладений терміном на один рік з 19.04.2005 р. по 18.04.2006 р.

21.04.2005 р. страхові ризики по застрахованому автомобілю марки „Тойота Ленд Крузер” (державний номер 21515 КА) були передані в ретроцесію відповідачу на підставі ковер-ноту №193/7 від 21.04.2005 р.

12.12.2005 р. сталася ДТП за участю автомобіля марки „Тойота Ленд Крузер” (державний номер 21515 КА), внаслідок якої зазначеному автомобілю були завдані пошкодження. Зазначена подія була визнана позивачем страховим випадком відповідно до полісу добровільного страхування №7/641/04/05 від 19.04.2005 р.

Пунктом 3.1.5. договору факультативного перестрахування передбачено, що протягом трьох днів, не враховуючи вихідні та святкові дні, з дня, коли перестрахувальнику стало відомо про страховий випадок і попередню суму збитку, він зобов’язаний повідомити рекомендованим листом, факсом або електронною поштою перестраховика.

Позивач листом вих. №499 від 13.12.2005 р. повідомив відповідача про настання страхового випадку та запропонував останньому взяти участь в огляді автомобіля марки „Тойота Ленд Крузер” (державний номер 21515 КА).

Відповідно до висновку експертного дослідження, проведеного ТОВ „Агенція „Експертиза та оцінка” вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля марки „Тойота Ленд Крузер” (державний номер 21515 КА) становить 136 480,43 грн.

Позивач на користь страхувальника виплатив страхове відшкодування в розмірі 138 480,43 грн.

Після повної виплати страхового відшкодування страхувальникові страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача з листом вих. №60 від 10.03.2006 р. про виплату суму страхового відшкодування у відповідній частці, що складає 43 838,11 грн.

Відповідачем на користь позивача була виплачена частка перестрахового відшкодування у розмірі 33 173,47 грн.

29.04.2005 р. між позивачем та Посольством Республіки Індонезія в Україні був укладений поліс добровільного страхування №7-654/04/05, згідно з яким застрахований автомобіль марки „Мерседес –Бенц S500L4M” (реєстраційний номер 079СDP001).

06.05.2005 р. страхові ризики по застрахованому автомобілю марки „Мерседес –Бенц S500L4M” (реєстраційний номер 079СDP001) були передані в ретроцесію відповідачеві на підставі ковер-ноту №211/7 від 06.05.2005 р.

02.09.2005 р. сталася ДТП за участю автомобіля марки „Мерседес –Бенц S500L4M” (реєстраційний номер 079СDP001), внаслідок якої зазначеному автомобілю були завдані пошкодження. Зазначена подія визнана страховим випадком відповідно до полісу №7-654/04/05 від 29.04.2005 р.

На виконання п. 3.1.5. договору факультативного перестрахування позивач листом вих. №351 від 06.09.2005 р. повідомив відповідача про настання страхового випадку та запропонував відповідачеві взяти участь в огляді автомобіля.

Позивач виплатив страхувальникові страхове відшкодування у сумі 8 342,02 грн., після чого звернувся до відповідача з листом вих. №440 від 03.11.2005 р. про виплату частки перестрахового відшкодування у розмірі 2 552,04 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наведеного нижче.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про страхування” страхування –це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 9 Закону України „Про страхування” передбачено, що страхова сума –це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов’язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата –грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми та (або) розмір страхових виплат визначаться за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхову суму узгоджують між собою страховик та страхувальник під час укладання договору страхування на підставі інформації, наданої страхувальником, а страховик, маючи можливість огляду заявленого на страхування майна, несе відповідальність за правильність встановленої вартості заявленого на страхування майна та перевірку співвідношення страхової суми і дійсної на момент укладення договору страхування вартості заявленого на страхування майна (автомобіля).

У разі, коли страхова сума становить певну частку вартості застрахового об’єкта, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування (стаття 9 Закону України „Про страхування”).

Статтею 8 Закону України „Про страхування” визначено, що страховий ризик –це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок –подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов’язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 12 Закону України „Про страхування” перестрахування –це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов’язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов’язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 987 Цивільного кодексу України за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником.

Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування.

Відповідно до п. 4.1. Правил добровільного страхування транспортних засобів №017.1 від 04.03.2002 р., затверджених Головою правління Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Українські резерви” (далі –Правила страхування), страховою сумою є грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування зобов’язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова сума визначається в межах страхової вартості транспортного засобу, що підлягає страхуванню, виходячи з цін, які діють на момент укладення договору страхування, якщо інше не передбачено умовами цього договору. Страхова сума встановлюється за згодою сторін договору страхування по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування в цілому (п. 4.2. Правил страхування).

Пунктом 4.3. Правил страхування передбачено, що страхова вартість транспортного засобу визначається за згодою сторін договору страхування і може дорівнювати дійсній (оціночній) вартості, балансовій вартості ( з урахуванням податку на додану вартість) або сумі, в розмірі якої страхувальник несе відповідальність перед третьою особою, яка має майновий інтерес і може зазнати збитків внаслідок настання страхового випадку. Якщо заявлена страхувальником страхова вартість викликає сумніви у страховика, останній має право вимагати документального її підтвердження або проведення незалежної товарної експертизи з метою отримання достовірних даних.

Господарський суд вважає відмову відповідача у виплаті залишкової частки перестрахового відшкодування у розмірі 10 214,92 грн. необґрунтованою.

Відповідно до висновку, викладеного у звіті про визначення вартості матеріального збитку, який проводився ТОВ „Агенція „Експертиза та оцінка”, вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю марки „Тойота Ленд Крузер” становить 88 035,99 грн.

Представник відповідача –Пономаренко С.М., був присутнім на огляді автомобіля марки „Тойота Ленд Крузер” експертом ТОВ „Агенція „Експертиза та оцінка”. З переліком пошкоджень автомобіля марки „Тойота Ленд Крузер” представник відповідача погодився, про що свідчить підпис останнього на додатку до звіту „Дефектна відомість огляду дорожнього транспортного засобу” від 13.12.2005 р.

Згідно з умовами п. 15 ковер –ноту №193/7 від 21.04.2005 р. відповідальність перестраховика (відповідача) становить 71 955,00 грн., що складає 50% загальної відповідальності.

Враховуючи вартість відновлювального ремонту, визначену у звіті ТОВ „Агенція „Експертиза та оцінка”, за вирахуванням франшизи у сумі 359,78 грн., відповідальність відповідача становить 43 838,11 грн.

Зазначена сума не перевищує ліміт відповідальності відповідача, визначений умовами п. 15 ковер –ноту №193/7 від 21.04.2005 р.

Відповідно до п. 4.4.1. Правил страхування транспортний засіб може бути застрахований на повну страхову вартість, визначену за згодою сторін.

Укладений між сторонами ковер-нот №193/7 від 21.04.2005 р. свідчить про те, що відповідач повністю погодився з умовами, які ним передбачені.

Відповідно до умов розділу 3 договору факультативного перестрахування сторони здійснюють перестрахування ризиків на умовах:

—Правил страхування страховика (перестрахувальника), який безпосередньо уклав договір страхування;

—оригінального договору страхування;

—конкретних договорів факультативного перестрахування (ретроцесії) –ковер-нотів;

—даного договору, якщо не погоджено інше.

При акцептуванні ковер-ноту №193/7 від 21.04.2005 р. відповідальність перестраховика визначалась, виходячи зі страхової суми, зазначеної в полісі страхування та ковер-ноті. Відповідачеві зазначена обставина була відома при підписанні останнім ковер-ноту №193/7 від 21.04.2005 р.

Частина страхового відшкодування по страховому випадку з автомобілем марки „Тойота Ленд Крузер” у розмірі 10 214,92 грн. відповідачем станом на день слухання справи у судовому засіданні на користь позивача не сплачена. Крім того, відповідач зобов’язаний сплатити на користь позивача 350,00 грн. витрат за виконання робіт по визначенню матеріального збитку (платіжне доручення №145 від 28.02.2006 р.), що складає загальну суму заборгованості 10 564,92 грн.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За прострочку платежу позивачем нарахована пеня у розмірі 1 251,00 грн., передбачена п. 3.7. договору факультативного перестрахування. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи, умовам договору та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відносно відшкодування по ковер-ноту №211/7 від 06.05.2005 р. слід зазначити про те, що згідно з п. 3.6. договору у випадку, коли договором передбачена оплата частково і перестрахувальник порушив передбачені ковер-нотом терміни оплати премії, відповідальність перестраховика призупиняється на весь період порушення терміну оплати. Пунктом 18 ковер-ноту №211/7 від 06.05.2005 р. було визначено оплату частинами, а саме, перша частина протягом 15 робочих днів з дати підписання договору, тобто 23.05.2005 р., друга –20.08.2005 р., третя –20.11.2005 р., четверта –20.02.2006 р.

Позивачем був порушений термін оплати другої частини премії, що призвело до призупинення відповідальності відповідачем з 20.08.2005 р. по 01.12.2005 р., а страхова подія відбулася 02.09.2005 р., тобто у зазначений період.

Враховуючи вищезазначені обставини, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відшкодування по ковер-ноту №211/7 від 06.05.2005 р. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Українська перестрахувальна компанія „Гарант Ре” (інд. 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 7, офіс 161, ) на користь Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Українські резерви” (інд. 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 17/1-а, ) 10 564 (десять тисяч п’ятсот шістдесят чотири) грн. 92 коп. заборгованості, 1 251 (одна тисяча двісті п’ятдесят одна) грн. 53 коп. пені, 139 (сто тридцять дев’ять) грн. 44 коп. витрат по сплаті держмита та 94 (дев’яносто чотири) грн. 08 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          На підставі цього рішення повернути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Українські резерви” (інд. 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 17/1-а, ) 243 (двісті сорок три) грн. 79 коп. надмірно сплаченого державного мита, перерахованого платіжним дорученням №993 від 26.12.2006 р., яке залишене в матеріалах справи.

5.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
О.В. Мандриченко