ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"22" березня 2007 р.
Справа № 12/203/06

За позовом:  Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Миколаївгаз” (54008, м.Миколаїв, вул.Чигрина, 159)

До 1 відповідача: ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва

(54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, 1)

До 2 відповідача: Південної товарної біржі

(54030, м.Миколаїв, вул.Наваринська, 3)

Суддя Василяка К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Михайленко О.В. –дов. №55  від 09.06.2006р.,

Байда В.В. –дов. №04/17 від 03.01.2007р.

від 1 відповідача: Мезінов О.Г. –дов. №4127/9/10-007 від 28.12.2006р.

від 2 відповідача: Іванцов  І.А. –дов. від 14.06.2006р.

СУТЬ СПОРУ: визнання угоди недійсною

Державна податкова інспекція у відзиві на позов позовні вимоги не визнала, просить в задоволенні позовних  вимог відмовити посилаючись на те, що спірна угода-доручення на час її укладання не суперечила вимогам діючого законодавства.

Південна товарна біржа  також не визнала позовні вимоги і просить в задоволенні позову відмовити, оскільки в момент вчинення правочину спірна угода відповідала всім вимогам діючого на той час законодавства. Питання щодо обставин справи були предметом розгляду судами загальної юрисдикції згідно рішень яких, власниками реалізованого майна є фізичні особи. Спірна угода не порушувала права позивача, оскільки її норми були направлені на відносини сторін угоди та стосуються безпосередньо прав і обов’язків юридичних осіб, які уклали цю угоду. Крім сказаного, позивачем пропущені строки позовної давності для захисту порушеного права.

У судовому засіданні 22.03.2007р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд –

в с т а н о в и в:

15 квітня 2002 року державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Миколаєва було прийняте рішення №35 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків ВАТ „Миколаївгаз” в рахунок погашення його податкового боргу.

16 травня 2002 року державна податкова інспекція у Ленінському районі та брокер Південної товарної біржі –ТОВ „Чорноморбюджетсервіс”,  уклали угоду –доручення  №21, за умовами якої орган державної податкової служби доручив, а брокер прийняв для реалізації, майновий комплекс нежитлових будівель газонаповнювальної станції та обладнання, що знаходилось в с.Синюхін Брід Первомайського району Миколаївської області.

15 жовтня 2003 року ТОВ „Чорноморбюджетсервіс” провело цільовий аукціон з продажу переданого йому для реалізації нерухомого майна боржника.

В січні 2005 року ВАТ „Миколаївгаз” звернулось до господарського суду м.Києва з позовом про визнання недійсним рішення ДПІ у Ленінському р-ні м.Миколаєва №35 від 15.04.2002р.

Рішенням господарського суду м.Києва від 26.01.2005р. рішення №35 було визнано недійсним.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.03.2005р. та постановою Вищого господарського суду України від 12.07.2005р. рішення суду першої інстанції було залишено в силі.

Позивач вважає, що відповідачі не мали правових підстав для розпорядження належним йому майном.

Факт визнання судом недійсним рішення у Ленінському р-ні м.Миколаєва №35 від 15.04.2002р. вказує на відсутність підстав для продажу активів, а відповідно і є підставою для визнання недійсною угоди-доручення № 21 від 16.05.2003р.

Приймаючи рішення по справі судом взято до уваги наступне.

На дату укладання спірної угоди вона відповідала вимогам закону, тобто: сторони мали відповідну правоздатність; дотримались вимог щодо її форми та  суттєвих умов; не суперечила актам цивільного та податкового законодавства.

Позивач не був учасником цієї угоди.

Сам факт укладання спірної угоди не порушив права позивача, але оскільки спірна угода тільки надала право товариству „Чорноморбюджетсервіс” реалізувати нерухоме майно боржника,

На час розгляду спору власниками майнового комплексу нежитлових будівель газонаповнювальної станції та обладнання, що знаходиться в с.Синюхін Брід Первомайського району Миколаївської області є фізичні особи та ТОВ „Укргазсервіс”, що знайшло своє підтвердження в рішенні Первомайського міського суду Миколаївської області.

Отже, фактично, спірні відносини стосуються визнання права власності на реалізоване майно.

З огляду на спірну угоду з врахуванням прийнятих в подальшому судових рішень, ця угода  не узгоджувалась з рішенням про продаж активів боржника.

Діючим законодавством (ст.386-393 ЦК України) не передбачено такого способу захисту порушеного права власності як визнання угоди недійсною.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність -  це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до позовів про визнання запере чуваного правочину недійсним, право на пред’явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Статтею 71 ЦК УРСР, редакція якого діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено загальний строк позовної давності для захисту порушеного права в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Згідно ст.80 Цивільного кодексу УРСР закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Аналогічне положення міститься у статті 267 чинного Цивільного кодексу  України.

Як встановлено матеріалами справи та слідує з пояснень представника позивача, про порушення його права власності на належні йому активи, йому стало відомо 18.11.2002р., тобто тоді, коли було отримано прийняте  ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва рішення №35 від 15.04.2002р. про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем пропущені строки позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, що є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 44,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання  апеляційної скарги, або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя
К.Л.Василяка

27.03.2007р.