СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
"13" березня 2007 р.
Справа № 8/10-АП-07
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Хом'якової В.В. при секретарі Зибцевій
А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом приватного підприємця ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду
України в Іванівському районі Херсонськоїобласті
участю представників сторін:
позивача - ПП ОСОБА_1, пасп. серіїНОМЕР_1 відІНФОРМАЦІЯ_1.
від  відповідача - представник Копилова Л.В., дов.
№2629/08 від 08.12.06.
Приватний підприємець ОСОБА_1  (позивач) звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Херсонської області
(відповідач), в якому просить скасувати рішення управління ПФУ відІНФОРМАЦІЯ_2
року НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування та
сплату страхових внесків в розмірі 3127 грн. 93 коп. на підставі п. 4 ч. 9 ст.
106 Закону “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Позивач
стверджує, що рішення управління ПФУ суперечать діючому законодавству.
Приватний підприємець  обрав спрощену
систему обліку,  оподаткування,
звітності, тому повинен сплачувати податки, збори та обов'язкові платежі відповідно
до Указу  Президента України від
03.07.98  № 727/98  “Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва”. Пунктом 6 даного Указу
встановлено, що суб'єкти малого підприємництва, які сплачують єдиний податок,
не є платниками  збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування. Закон України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” № 1058-1У від 09.07.03 не має пріоритетності перед Указом
Президента України від 03.07.98 № 727/98
“Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва ”, оскільки Указ був прийнятий у відповідності до
положень п. 4 Перехідних положень Конституції України і діє до прийняття
Верховною Радою відповідного закону з цих питань. Позивач вказує на
незарахування управлінням ПФУ  42 % від
сплати єдиного податку в рахунок
Управління ПФУ в Іванівському районі
Херсонської області (відповідач) проти позову заперечує, мотивуючи тим,  що ПП ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 1, 14
Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” №
1058-1У від 09.07.03 1058 і зобов'язано сплачувати внески у розмірі 32,3 % суми
фактичних виплат на оплату праці в 2005 році та 31,8 % у 2006 році та 2 % з
заробітної плати працівників. Пільги з нарахування страхових внесків не можуть
встановлюватись іншим законодавством. Дія інших нормативних актів може
поширюватись на відносини зі збору на державне пенсійне страхування в частині,
що не суперечить Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” № 1058-1У від 09.07.03.
Згідно ст. 1 Закону № 1058 страхові внески включають  також збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, який сплачувався за раніш діючим законодавством. Відповідач
посилається на те, що з 01.01.04
суб'єкти підприємницької діяльності, що обрали спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності, повинні сплачувати страхові внески на
загальнодержавне пенсійне страхування в порядку, визначеному вказаним Законом №
1058-IV. Сфера дії цього Закону ухвалена в ст. 5 , 15 "Прикінцевих
положень" відповідно до якої цей Закон регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія
інших законів та нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини
лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить
цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб які
підлягають зазначеному страхуванню, платника страхових внесків, їх права та
обов'язки, порядок нарахування та обчислення та сплати страхових внесків,
стягнення заборгованості за цими внесками.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши
представників сторін, суд
В листопаді 2006 року управлінням
Пенсійного Фонду в Іванівському районі було проведено перевірку своєчасності
сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування приватним
підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.04.2005 по 01.12 2006 ( акт
перевіркиНОМЕР_3відІНФОРМАЦІЯ_2). В ході перевірки було виявлено, що позивач
працює на спрощеній системі оподаткування, має 6 найманих працівників. При
перевірці загальної суми виплат, на які нараховуються страхові внески за
ставкою 32.3 відсотка зазначений в рядку 1 Розрахунків страхових внесків, з
яких утримуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, було виявлено розбіжність  в
сумі 6298 грн. 55 коп. Розбіжність виникала
за рахунок того, що нарахування проводились тільки на суму нарахованої
заробітної плати працівників, які оформлені на роботу через центр зайнятості За
періоди квітень 2005 року -жовтень 2006 року загальна сума відхилення страхових
внесків на суму 6715 грн. 93 коп. Згідно
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, включаючи
тих, які обрали спрощену систему оподаткування, є страхувальниками для фізичних
осіб, які працюють у них на умовах трудового договору та зобов'язані
нараховувати на суму фактичних витрати на оплату праці працівників та допомоги
по тимчасовій непрацездатності страхові внески у розмірі 32,3 % та сплачувати
їх у встановлені строки та в повному обсязі.
За висновками перевірки рішенням
начальника управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі
відІНФОРМАЦІЯ_2НОМЕР_2 на приватного підприємця ОСОБА_1 була накладена
фінансова санкція в сумі 3127 грн. 93 коп.
за не нарахування страхових внесків
на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
". Пункт 4 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування " передбачає відповідальність платників
страхових внесків за донарахування територіальним органом ПФУ або страхувальником
сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків у вигляді
застосування штрафу в розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або
неповний місяць, за який донараховано ці суми.
Правовою підставою для застосування
штрафних санкцій та визначення боргу в акті перевірки визначено, що
підприємцем, в порушення п.6 п.2 ст.17 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " не були нараховані та
сплачені внески за ставкою 32,3 відсотка в 2005 році та 31.8 відсоток в 2006
році на фонд оплати праці за 6 найманих працівників. За цей період приватний
підприємець сплачував єдиний податок, 42 % від якого  перераховувалось до ПФУ. Ця сума коштів  повинна бути зарахована в рахунок сплати  страхових внесків за відповідні періоди.
До спірних правовідносин слід
застосовувати п. 1 ч. 8 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким
встановлено, що до набрання чинності законом про спрямування частини страхових
внесків до накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами,
зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також страхових
внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8, ІЗ, 14 статті 11 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"),
сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку,
визначених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне страхування" для відповідних платників
збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.
Як зазначено у ст.11   Закону
України   "Про державну
підтримку  малого підприємництва",
спрощена система оподаткування передбачає заміну сплати встановлених
законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів)   сплатою єдиного податку. Відповідно до п. 6
Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкт малого підприємництва,
який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, що відповідає наведеним положенням ст. 11 Закону України "Про
державну підтримку малого підприємництва". Суб'єкти малого підприємництва
сплачують збір на  державне пенсійне
страхування у складі єдиного податку,  42
% від перерахованих підприємством сум єдиного податку скеровується до
Пенсійного фонду України.
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.03  № 1058-IV (далі Закон № 1058) набрав чинності
з 1 січня 2004 року. Згідно ст. 1 Закону № 1058 страхові внески включають  також збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, який сплачувався за раніш діючим законодавством. Законом “Про  загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
передбачено, що страхові внески не включаються до  складу податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування, а також, що закони України та інші
нормативні правові акти застосовуються в частині, що не суперечить  цьому закону. Законом № 1058-1У страхувальниками  визначені, зокрема, юридичні особи, які
обрали особливий спосіб оподаткування.
Згідно ч. 6 ст. 18 Закону № 1058-1У
іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати
страхових внесків або звільнення від їх сплати. За таких обставин  будь яких виключень щодо нарахування,
обчислення і сплати в установлені строки страхових внесків суб'єктами
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, Законом
Указ Президента України  “Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва” регулює питання оподаткування
суб'єктів малого підприємництва, не має пріоритету перед Законом № 1058 та
повинен застосовуватись лише в частині, що не суперечить йому, тому що останній
прийнятий пізніше. Положення статті  6
зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують
єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне  пенсійне страхування, Закону № 1058
суперечать і застосуванню не підлягають.
На підставі викладеного  суд вважає, що  у відповідача були законні підставі для
застосування штрафу, оскільки позивач не оскаржує факту  своєчасного не обчислення та несплати
страхових внесків до ПФУ із  виплачених
доходів найманим працівникам.
Штраф застосований в розмірі 5  % від
цих не обчислених та не сплачених сум, що відповідає вимогам закону.
Приватний підприємець не заперечує тієї обставини, що при поданні звітності до
ПФУ він не обчислював та не сплачував страхові внески за найманих працівників
та не оскаржує щомісячні розміри донарахованих внесків (32,3 %). Тому  зарахування управлінням ПФУ 42 % від
сплаченої позивачем суми єдиного податку в рахунок погашення недоїмки в сумі
6715 грн. 93 коп., фактично зменшує розмір недоїмки, але не впливає на розмір
штрафу і не зменшує його. Розмір штрафу залежить тільки від сум страхових
внесків, які були позивачем не обчислені в звітності, що подавалась ним до
Разом з тим, суд вважає, що розмір
штрафу є завищеним, оскільки відповідачем частково пропущений строк для
застосування штрафу.  За правовою
природою  штрафні санкції, застосовані до
позивача, є адміністративно-господарськими санкціями відповідно до приписів
глави 27 Господарського кодексу України. Чинне законодавство містить колізію в
питанні щодо строків застосування штрафів та пені за порушення термінів сплати
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За
однією нормою - ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" строк давності щодо недоїмки з цих внесків, пені та
штрафів не застосовується. За іншою - ст.250 Господарського кодексу України
адміністративно-господарські санкції, якими є в тому числі й спірні штрафні
санкції, можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом 6 місяців
з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня скоєння
порушення цим суб'єктом.
Господарський кодекс України з цих
двох актів законодавства прийнято пізніше, при цьому за строками застосування
пом'якшує відповідальність, що існувала й існує за ст.106 вказаного Закону.
Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України,
положення ГК України щодо адміністративно-господарської та іншої
відповідальності застосовуються у разі, якщо вони пом'якшують відповідальність.
З викладених міркувань норми ГК України щодо строків застосування
відповідальності у спорі мають превалююче значення перед нормами Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З часу
набрання чинності ГК України (з 01.01.2004р.) законами не встановлювалось
виключень з строків застосування адміністративно-господарських санкцій щодо
штрафів і пені за порушення термінів сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, можливість для чого
передбачалась ст.250 ГК України.
Як видно з таблиці-розрахунку
штрафних санкцій , доданої до рішення НОМЕР_2 відІНФОРМАЦІЯ_2 року,
контролюючий орган застосовує штраф починаючи з травня 2005 року по листопад
2006 року. Отже, у значенні ст. 250 ГК України про ненарахування страхових
внесків та їх несплату управління ПФУ своєчасно дізнавався із звітів позивача,
де останнім декларувалися зобов'язання з внесків і стан виконання. Тому
відповідач мав можливість застосовуватися 6-місячний строк застосування санкцій
з дня виявлення вказаних обставин. Частина розрахунку - таблиці містить
складові суми поза межами названого 6-місячного строку та річного терміну.
Це  є підставою для визнання нечинним
рішення управління ПФУ за ознакою - невідповідність ст. 250 ГК України в
частині застосування штрафу за межами річного терміну.

Для стягнення санкцій, які були
застосовані до позивача за необчислення страхових внесків за травень -жовтень
2005 року на загальну суму 1534 грн. 89 коп.
сплив строк давності, тому відповідач
мав самостійно списати заборгованість за несплаченими штрафними
санкціями, але з невідомих причин цього не зробив. Штраф в сумі 1593 грн. 04
коп. застосований в межах строку позовної давності. (3127 грн. 93 коп. -1534
грн. 89 коп.)

Враховуючи викладене, позов
задовольняється частково. Судові витрати в розмірі 3 грн. 40 коп. відносяться
на позивача. Надмірно сплачений судовий збір в сумі 81 грн. 60 коп. підлягають
поверненню з Держбюджету за заявою позивача, така заява на день розгляду справи
до суду не надходила.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О
В И В :

1. Позов задовольнити частково.
Скасувати  рішення управління Пенсійного
фонду України в Іванівському районі Херсонської області відІНФОРМАЦІЯ_2 року
НОМЕР_2 про застосування до приватного підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій за
несвоєчасне нарахування та сплату страхових внесків частково, в сумі  1534 грн. 89 коп.

2. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова
або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

3. Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
В.В. Хом'якова

Постанова підписана  20 березня 2007 року