ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2007 р.
№ 16-30-9/104-06-3061

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Добролюбової Т.В.

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши  матеріали касаційної скарги
Відкритого акціонерного товариства “Калушхімремонт”

на постанову

від 24.04.2007 року

Одеського апеляційного господарського суду

у справі
№ 16-30-9/104-06-3061

за позовом
Заступника прокурора міста Одеси
в інтересах держави в особі
Міністерства освіти та науки України

до
1) ВАТ “Калушхімремонт” (надалі –товариство)
2) Міністерства промислової політики України
3) Виконавчого комітету Одеської міської ради
4) Комунального підприємства “Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” (надалі –БТІ)

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
1) Фізико-хімічний інститут захисту навколишнього середовища і людини МОН і НАН України (надалі –Інститут)
2) Фонд державного майна України

про
визнання права власності, визнання недійсним п. 5 наказу, визнання недійсним свідоцтва та скасування державної реєстрації права власності

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Курилкін С.І. –за дов. від 16.05.06; Тодоров Д.М.-за дов. від 06.04.06;

від прокурора: Івченко О.А.- прокурор відділу Генеральної прокуратури України, посвідчення №218;

від відповідача-1: Казмірук В.М.- за дов. від 06.11.07;

від третьої особи-1: Єннан А.А. –директор, Бобрешов І.О. –за дов. №137/1;

Доповідач: Добролюбова Т.В.

від третьої особи-2: Тетенко В.В. –посвідчення №3277;

Представники відповідачів 2, 3, 4 у судове засідання не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.10.07 розгляд касаційної скарги призначено на 15.11.07. Ухвалою від цієї дати розгляд касаційної скарги відкладено на 29.11.07. В судовому засіданні 29.11.07 оголошено перерву до 06.12.07.

Заступником прокурора міста Одеси у квітні 2006 року заявлений позов в інтересах держави, в особі Міністерства освіти і науки України, до Відкритого акціонерного товариства “Калушхімремонт”,  Міністерства промислової політики України, Виконавчого комітету Одеської міської ради,   Комунального підприємства “Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” про визнання права власності Держави на будівлю, що розташована в місті Одесі, на вул. Мельницька, 29-а; визнання недійсним свідоцтва про право власності ВАТ “Калушхімремонт” на цю будівлю; скасування державної реєстрації права власності ВАТ “Калушхімремонт”; визнання недійсним пункту 5 наказу Міністерства промислової політики України від 16.06.1994 № 187 в частині передачі спірної будівлі до статутного фонду ВАТ “Калушхімремонт”. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що право державної власності оспорюється ВАТ “Калушхімремонт”, тому потребує захисту відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України. Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач доповнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсним перелік майна, що переданий до статутного фонду товариства, наданий Міністерством промислової політики України листом №10/5-1-136 від 26.01.05 в частині передачі спірної будівлі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.02.07, прийнятим суддею Железною С.П., позовні вимоги задоволені частково. Провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання недійсним пункту 5 наказу Міністерства промислової політики України №187 від 16.06.1994 про передачу спірної будівлі до статутного фонду товариства припинено, оскільки даний спір є адміністративним, тому непідвідомчий  господарським судам. Провадження у справі в частині визнання недійсним переліку майна, переданого до статутного фонду товариства, наданого Міністерством промислової політики України листом №10/5-1-136 від 26.01.05 припинено. В цій частині суд дійшов висновку, що фактично позивач просить визнати  недійсним лист Міністерства промислової політики України, який не є актом ненормативного характеру, котрий створює  правовідносини, тому визнав спір в цій частині не підвідомчим господарським судам в розумінні статті 12 Господарського процесуального кодексу України. Також припинено провадження у справі в частині вимог про скасування державної реєстрації права власності товариства на спірне майно. Суд визнав, що між БТІ, прокурором та позивачем відсутні правовідносин зі спірного питання, тому і відсутнє право позивача на звернення до суду з цією вимогою. Визнано право власності Держави в особі Міністерства освіти і науки України на спірний об’єкт нерухомого майна.  Водночас, визнано недійсним свідоцтво про право власності товариства на спірне майно, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради. Вмотивовуючи рішення в цій частині суд дійшов висновку, що при оформленні ВАТ “Калушхімремонт” правовстановлюючих документів на спірний об’єкт нерухомості, відбулось порушення прав Держави в особі Міністерства освіти і науки України, як власника цього майна. При цьому, суд посилався на приписи статей 2, частин 1,2 статті 4, статті 48 Закону України “Про власність” від 07.02.1991 №697-XII.

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Тофана В.М. –головуючого, Журавльова О.О., Михайлова М.В., постановою від 24.04.07, рішення суду першої інстанції змінив. Пункт 4 резолютивної частини рішення в частині припинення провадження у справі про скасування державної реєстрації права власності за ВАТ “Калушхімремонт”  на спірну будівлю скасував, зобов’язавши БТІ скасувати державну реєстрацію права власності на це майно. Крім цього, суд вказав на те, що спірне майно знаходиться на балансі Інституту, який у вересні 2004 року звертався до БТІ щодо видачі йому свідоцтва про право власності на спірну будівлю. Водночас, суд апеляційної інстанції визнав право на будівлю не за Міністерством освіти та науки України, а за державою в особі Верховної ради України. В цій частині рішення змінив. Суд виходив з рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.08.05 №476, яким право власності на спірну будівлю, оформлено за Державою саме в особі Верховної ради України. В решті рішення першої інстанції залишено без змін з тих же підстав.

Відкрите акціонерне товариство “Калушхімремонт” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, з урахуванням уточнень під час судового засідання, в якій просить судові акти скасувати повністю, а справу направити на новий розгляд. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на помилкове врахування апеляційним судом  перебування спірного приміщення на балансі Інституту, оскільки  перебування майна на балансі не є доказом його права власності. При цьому, на думку скаржника, є необґрунтованим і  висновок апеляційного суду про наявність правовідносин між сторонами щодо скасування державної реєстрації права власності товариства на спірну будівлю,  адже, Інститут не є відповідачем, або позивачем у цій справі, Скаржник наголошує на порушенні судом апеляційної інстанції приписів частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд зобов’язуючи  Комунальне підприємство “Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” скасувати державну реєстрацію права власності за товариством, розглянув вимоги яких прокурор не заявляв. Крім того, на думку заявника, товариство є власником спірної будівлі ще з 1994 року, а тому, судами  при розгляді справи в частині визнання права власності на спірну будівлю не було застосовано позовної давності. Скаржник також зауважує на тому, що свідоцтво не є правовстановлюючим документом, перелік яких наведено у додатку №1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Разом з цим , визнаючи недійсним свідоцтво про право власності ВАТ “Калушхімремонт” на спірну будівлю, судами не визнано недійсним наказ Міністерства промислової політики України, який є підставою для  видачі цього свідоцтва. Скаржник зазначає, що спір про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірний об’єкт нерухомості між тими же сторонами розглядався  господарським судом Одеської області  ( справа №34/23-06-998). Проте, 22.02.06 прийнято ухвалу про припинення провадження у справі з підстав непідвідомчості цього спору господарським судам.   Відтак, заявник вказує на порушення судами приписів статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у випадку припинення провадження у справі звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається. В обґрунтування своїх вимог скаржник також посилається на те, що 13.05.05 йому було виданий Витяг за №7230003 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який відповідно до пункту 3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно є невід’ємною частиною правовстановлюючого документа. Проте, цей Витяг не відмінявся, недійсним не визнавався та не був предметом судового розгляду.

Представники інших учасників процесу доводи касаційної скарги заперечували. Просили залишити без змін рішення у справі.

Вищий  Господарський  суд  України  заслухавши  доповідь  судді  Добролюбової Т.В. і пояснення представників сторін, переглянувши  матеріали  справи та доводи  касаційної  скарги, перевіривши  правильність  застосування  судами  приписів  чинного   законодавства,  відзначає  наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом спору у даній справі є вимога Заступника прокурора міста Одеси в інтересах держави, в особі Міністерства освіти і науки України, до Відкритого акціонерного товариства “Калушхімремонт”, Міністерства промислової політики України, Виконавчого комітету Одеської міської ради,   Комунального підприємства “Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” про визнання права власності Держави на будівлю, що розташована в місті Одесі, на вул. Мельницька, 29-а; визнання недійсним свідоцтва про право власності ВАТ “Калушхімремонт” на цю будівлю; скасування державної реєстрації права власності ВАТ “Калушхімремонт”; визнання недійсним пункту 5 наказу Міністерства промислової політики України від 16.06.1994 № 187 в частині передачі спірної будівлі до статутного фонду ВАТ “Калушхімремонт”; визнання недійсним переліку майна, що переданий до статутного фонду товариства, наведений Міністерством промислової політики України у його листі №10/5-1-136 від 26.01.05 в частині передачі спірної будівлі. Позовні вимоги, як і доповнення до них Міністерства освіти і науки України обґрунтовані доводами про порушення закону при реєстрації і видачі свідоцтва про право власності ВАТ “Калушхімремонт”. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Отже, прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі позивача для захисту права, що виникло на підставі відносин власності, повного оперативного ведення. Положеннями статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема  із  правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Судами попередніх інстанцій установлено, що Одеським хімічним заводом тресту “Укрхімбуд” Мінхімпрома СРСР на підставі трьохстороннього договору від 10.08.1988 про передачу виробничих приміщень з балансу на баланс, укладеного між  Одеським хімічним заводом тресту “Укрхімбуд” Мінхімпрома СРСР, Одеським держуніверситетом з Інженерним центром “Екологія в зварювальному виробництві”, РБМУ-6 тресту “Югзапхімпроммонтаж, передано на баланс Інженерного центру “Екологія в зварювальному виробництві” при Одеському державному університеті виробничі приміщення заводу за адресою: місто Одеса, вул. Моісеєнко, 29-а   ( рішенням Виконавчого комітету Одеської міської Ради від 10.08.1995 №339   ця вулиця перейменована на вул. Мельницьку). Водночас,  Одеський державний університет імені І.І. Мечнікова передав на баланс РБМУ –6 виробничі приміщення, що розташовані за адресою: місто Одеса, вул. Генерала Ватутіна, 14. Передача приміщень з балансу на баланс відбулася безоплатно за актом приймання –передачі від 22.08.1988. Судами також установлено, що наказом Міністерства вищої освіти і Академії наук України від 24.04.1992 №89/94 Інженерний центр “Екологія у зварювальному виробництві” при Одеському державному університеті реорганізовано у Фізико –хімічний інститут захисту навколишнього середовища і людини при Одеському держуніверситеті Мінвузу і Академії наук України (надалі - Фізико –хімічний інститут). Суд першої інстанції задовольняючи вимогу про визнання права власності за Міністерством освіти на науки України, виходив з того, що, саме з  10.08.1988, спірне майно знаходилось у користуванні та на балансі Фізико –хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини при Одеському держуніверситеті Мінвузу і Академії наук України. Проте, місцевий суд не надав правової оцінки договору від 10.08.1988, не з’ясував хто на той час був власником переданого майна та чи мали ці особи повноваження на його передачу, чи змінюється власник при безоплатній передачі з балансу на баланс.  Враховуючи те, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства ще не є безпірною ознакою його права власності, суди попередніх інстанцій передчасно дійшли висновку про належність майна Фізико –хімічному інституту. Водночас, судами не з’ясовано і того, хто зареєстрований  власником  об’єкта нерухомості, що знаходиться у місті Одеса, на вул. Генерала Ватутіна, 14 та переданий за договором від 10.08.1988. Господарськими судами установлено, що Відкрите акціонерне товариство “Калушхімремонт” створено Наказом Міністерства промислової політики України від 16.06.1994 № 187. Відповідно до пункту 5 цього наказу, діяльність Державного ремонтно-будівельно-монтажного підприємства “Калушхімремонт” припиняється з моменту державної реєстрації ВАТ “Калушхімремонт”. Активи і пасиви останнього переходять до ВАТ “Калушхімремонт”, яке стає правонаступником прав і обов’язків корпоратизованого підприємства. Судами установлено, що Виконавчим комітетом Одеської міської Ради 15.04.05 видано свідоцтво про право власності ВАТ “Калушхімремонт” на спірний об’єкт нерухомості. Свідоцтво про право власності  видане на підставі Наказу Мінпромполітики України від 16.06.1994 №187 і листа Миніпромполітики від 26.01.05 №10/5-1-136, з переліком нерухомого майна, переданого до статутного фонду ВАТ “Калушхімремонт”. Припиняючи провадження у справі в частині визнання недійсним пункту 5 Наказу від 16.06.1994, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про підсудність даного спору адміністративним судам.  Наказ Міністерства промислової політики України від 16.06.1994      №187 в частині передачі майна до статутного фонду ВАТ “Калушхімремонт” не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, прийнятим суб’єктом владних повноважень у сфері здійснення владних управлінських функцій. Даний спір, виник у зв’язку з виконанням уповноваженими органами державної влади, у межах господарської компетенції зі здійснення організаційно-господарських повноважень на основі відносин власності, і не є публічно –правовим у тому розумінні, в якому цей термін вжито в Кодексі адміністративного судочинства України. Предметом спору в даній справі є право власності на об’єкт нерухомого майна, зокрема відновлення порушеного права зі сторони інших осіб. Тобто між сторонами існує спір про право, що в свою чергу виключає її розгляд у порядку адміністративного судочинства. Відтак, ця вимога  підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України. Без ухвалення рішення по суті цієї позовної вимоги, рішення, щодо  задоволення позову про визнання права власності є передчасним. Місцевий суд, дійшовши висновку про порушення прав Держави в особі Міністерства освіти і науки України при оформленні ВАТ “Калушхімремонт” правовстановлюючих документів на спірний об’єкт нерухомого майна,  не встановив ким саме з відповідачів порушені ці права. Крім того, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.  Проте, суди відхиляючи, як доказ в підтвердження передачі спірного майна до треста “Калушхімремонт”, Наказ ремонтно –будівельно –монтажного тресту “Калушхімремонт” від 23.12.1988 №375 “Про прийом Одеської ремонтно-будівельно-монтажної ділянки №5 БМУ-3 м. Черкаси треста “Укрхімстрой” до складу РБМУ-4 м. Калуш треста “Калушхімремонт” не обґрунтував цього. Разом з цим, суд першої інстанції мотивував рішення в частині припинення провадження у справі і визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію права власності, проте, мотиви з яких суд задовольнив вимоги про визнання права власності за Державою в особі Міністерства освіти та науки України не навів. Водночас, апеляційний суд  не врахував, що позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об’єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Як вбачається з матеріалів справи, Заступник прокурора міста Одеси заявив позов в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, тобто відповідно до частини 2 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, Міністерство освіти і науки України набуває статусу позивача. Визнаючи право власності за Державою в особі Верховної ради України суд апеляційної інстанції виходив, зокрема з того, що Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської Ради від 25.08.05 №476, право власності на будівлю на вул. Мельницькій, 29-а у місті Одесі, що знаходиться на балансі Фізико–технічного інституту Міносвіти і науки України і Академії наук України,  оформлено за державою в особі Верховної Ради України.  Згідно з приписами статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.  Проте, апеляційний суд не визначив органу, який має бути позивачем у даній справі та не з’ясував у чому полягає  не визнання або оспорення, відповідачами, прав власності Верховної Ради України. Судами також з’ясовано, що ВАТ “Калушхімремонт” створено шляхом перетворення у процесі корпоратизації державного ремонтно - будівельного підприємства “Калушхімремонт” у відкрите акціонерне товариство. Однак, судами не надано оцінки переліку об’єктів нерухомого майна, переданого у власність ВАТ “Калушхімремонт” за наказом Мінпромполітики від 16.06.1994 №187, не витребувано від Мінпромполітики весь пакет корпоратизаційних документів. При цьому, суди не встановили до якої власності відносилася спірна будівля  та органу  державної влади, який мав повноваження щодо розпорядження нею у 1988 році. Отже, суди попередніх інстанцій при розгляді справи на викладене уваги не звернули. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення” (зі змінами та доповненнями), рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскільки передбачені процесуальним  законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення  у справі підлягає скасуванню з передачею справи на новий  розгляд  до господарського суду першої інстанції. Під  час  нового  розгляду  справи  Господарському  суду Одеської області необхідно  врахувати  викладене,  всебічно  і  повно  з’ясувати  і  перевірити  всі  фактичні  обставини  справи,  об’єктивно  оцінити  докази,  що  мають  юридичне  значення  для  її  розгляду  і  вирішення  спору  по  суті,  і  в  залежності  від  встановленого,  правильно  визначити  норми  матеріального  права,  що  підлягають  застосуванню  до  спірних  правовідносин,  та  прийняти  обґрунтоване  і  законне  судове  рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.04.07 у справі № 16-30-9/104-06-3061 і рішення Господарського суду Одеської області  від  07.02.2007  у цій справі скасувати. Матеріали справи скерувати для нового розгляду до Господарського суду Одеської області.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Калушхімремонт” задовольнити частково.

Головуючий                                                                               Т.Добролюбова

Судді                                                                                            Т.Гоголь

В.Швець