ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  42/436

11.12.07

За позовом Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м. Києва

до Державного комунального підприємства “Київжитлотеплокомуненерго” м. Києва

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання, ціна позову 16173071,35 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Бернацька О.В.,

від відповідача Матвієнко А.А.

СУТЬ СПОРУ :

у жовтні 2007 року Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулася в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним і відповідачем укладено договір № 126 на поставку природного газу від 1 липня 2000 р., згідно з яким він протягом липня-грудня 2000 року передав відповідачу газ в об’ємі 100435194 м3  вартістю 18982251,67 грн.

Всупереч умов договору відповідач до 31 січня 2001 р. частково оплатив поставлений природний газ, заборгувавши йому 8735336,09 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 5180903,91 грн., три проценти річних з простроченої суми 1754986,79 грн., пеню 501844,56 грн., а також понесені ним по справі господарські витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засідання проти позову заперечував, вказував на перебіг строку позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 липня 2000 р. між сторонами по справі укладено договір на поставку природного газу № 126, згідно з яким позивач зобов’язався передати з 1 липня 2000-1 січня 2001 років відповідачу природний газ в об’ємі 144600000 м3  вартістю 27329400 грн., а останній –прийняти та оплатити вартість одержаного газу.

Відповідно до умов абз. 3 п. 5.4. договору остаточний розрахунок за спожитий природний газ здійснює споживач не пізніше 31 січня 2001 року.

Поясненнями сторін, актами приймання-передачі природного газу від 31 липня, 31 серпня, 29 вересня, 31 жовтня, 30 листопада, 31 грудня 2000 р., банківськими виписками стверджується факт передачі позивачем відповідачу природного газу за договором в обсязі 100435194 м3 тис. м3 вартістю 18982251,67 грн., а також оплати відповідачем одержаного товару у розмірі 10246915,58 грн.

Доказів належної оплати за договором суду не надано.

З урахуванням встановленого абз. 3 п. 5.4 договору строку оплати про порушення свого права позивач дізнався або повинен був дізнатися не пізніше 1 лютого 2001 р.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся в суд з указаним позовом 4 жовтня 2007 р., тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Доказів поважності причин пропуску зазначеного строку суду не надано.

Здійснення відповідачем 13 січня 2004 р. платежу за спірним договором у розмірі 148945,34 грн. не свідчить про переривання строку позовної давності щодо заявлених у справі сум боргу. Крім того, з моменту вчинення відповідачем цих дій станом на час звернення позивача в суд також минуло більше трьох років.

Посилання позивача, що строк позовної давності було перервано шляхом визнання відповідачем суми боргу під час укладення акту звірки взаємних розрахунків станом на 29 грудня 2006 р. є безпідставними, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін слідує, що акт про наявність та розмір заборгованості, що виникла на розрахункову дату (1 січня 2005 р.) та не погашена станом на 29 грудня 2006 р. складався ними на виконання вимог ст. 6 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” (далі-Закон) з метою погашення заборгованості на умовах, визначених цим Законом.

Дії учасників розрахунків щодо підтвердження сум заборгованості врегульовані вищезгаданим Законом та Порядком підтвердження заборгованості, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 191 від 22 лютого 2006 р., які є спеціальними відносно положень ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Аналіз указаних нормативно-правових актів свідчить про те, що дія учасника розрахунків, спрямована на підтвердження сум заборгованості, не є такою, що перериває строк позовної давності, оскільки за наслідками погодження заборгованості відповідно до вимог ст. 9 Закону передбачено її списання у зв’язку з перебігом позовної давності.

За таких обставин враховуючи, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності, у задоволенні позову відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                                П.І.Паламар