ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  37/521

03.12.07

За позовом    Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до                   Закритого акціонерного товариства «Укргаз –Енерго»

про                 зобов’язання передати природний газ

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

від позивача  Тютюнник В.Я. –представник за довіреністю № 14-83 від 06.03.2007р.

від відповідача  Волосна Я.О. –представник за довіреністю № 21Д-08 від 03.08.2006р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»до Закритого акціонерного товариства «Укргаз –Енерго»про зобов’язання відповідача передати позивачу імпортований природний газ у обсязі 131 002 095,00 кубічних метрів, скласти, підписати з свого боку та направити на адресу позивача в двох примірниках акт приймання –передачі імпортованого природного газу  обсягом 131 002 095,00 кубічних метрів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2007 р. порушено провадження у справі № 37/521, розгляд справи було призначено на 19.11.2007 року о 12-30.

Представник позивача в призначене судове засідання 19.11.2007 р. з`явився та підтримав заявлені позовні вимоги, відповідно до яких зазначив, що відповідач всупереч договірних зобовязань, які винили між сторонами на підставі укладеного між ними Договору № 419/77/П-07 від 18.09.2007р., не передав НАК «Нафтогаз України»природний газ обсягом 131 002 095 куб.м., чим порушив майнові права позивача.

Представник позивача зазначив, що  незважаючи на загальне споживання у серпні 2007р. імпортованого природного газу у обсязі 139 588 503 куб.м., відповідачем було документально підтверджено споживання тільки 8 568 408 куб.м. природного газу, не буручи до уваги те, що відповідач, відповідно до п. 3.5 Договору, повинен був підписати з позивачем акт приймання –передачі природного газу на обсяг природного газу, визначеного у фактичному розподілі природного газу по споживачах, тобто на обсяг 139 588 503 куб.м.

Представник відповідача у призначеному судовому засіданні 19.11.2007р. заперечив проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що  виконав в повному обсязі покладені на нього зобов’язання за Договором № 419/77/П-07 від 18.09.2007р., передавши позивачу природний газ у обсязі 8 568 408 617 куб.м., загальна варість якого становить 7 439 263 грн. 89 коп. Свою правову позицію представник відповідача підтвердив  Актом приймання –передачі на суму 7 439 263 грн. 89 коп. та належним чином завіреними копіями виписок з банківського рахунку відповідача, які підтвердужють факт виконання позивачем своїх зобовязань за Договором № 419/77/П-07 від 18.09.2007р. в частині оплати отриманого від відповідача природного газу.

Окрім того, представник відповідача зазначив, що наданий позивачем зігдно до вимог договору Плановий розподіл по споживачах та Інформація про фактичне споживання природного газу, правомірно не враховані відповідачем при формуванні планових ресурсів поставки природного газу позивачеві в серпні поточного року, оскільки підписані з боку позивача неуповноважною особою та містять значно більший обсяг газу, ніж передбачено договором.

У судовому засіданні 19.11.2007р. судом, відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 03.12.2007р.

Представник позивача в судовому засіданні 03.12.2007 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03.12.2007 року за згодою представників було оголошено лише вступну та резолютиву частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Укргаз –Енерго»(продавець) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України»(покупець) був укладений Договір поставки природного газу № 419/77/П-07 (далі –Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1 Договору продавець зобов’язується передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору природний газ (газ) в обсязі 8 586 408,00 куб.м. з ресурсів серпня 2007 року.

Сторони узгодили, що право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання –передачі і оформлюється актом приймання –передачі газу згідно з цим договором. Після переходу права власності на газ покупець приймає на себе всі ризики і несе відповідальність, пов’язану зі здійсненням права власності на газ (п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору, продавець зобов’язаний протягом двох днів з дня підписання цього договору надати продавцю фактичний розподіл газу по споживачах, завірений уповноваженими особами і печатками покупця і відповідного постачальника, якому продавець продає газ для безпосередньо постачання споживачам. Фактичний розподіл є невід’ємною частиною цього договору.

На виконання умов  Договору 18.09.2007 року відповідачем було передано позивачу природний газ в обсязі 8 568 408 куб.м. по ціні 722 грн. 00 коп. за 1000 куб.м. на суму 7 439 263 грн. 89 коп. (з урахуванням 20% ПДВ). Зазначений факт підтверджується Актом приймання –передачі природного газу від 19.09.2007р.

Судом встановлено, що позивач розрахувався в повному обсязі за переданий йому природний газ, перерахувавши відповідачу 7 439 263 грн. 89 коп., що підтверджується належним чином завіреними копіями виписок з банківського рахунку відповідача, які знаходяться в маітеаралах справи.

Зі змісту п. 10.1 Договору вбачається, що термін його дії в частині поставки газу –до 31.08.2007р., а в частині розрахунків – до їх повного здійснення.

З наданих сторонами доказів вбачається, що вони виконали свої зобов’язання в повному обсязі, покладені на них договором поставки природного газу № 419/77/П-07 від 18.09.2007р.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, згідно з вказаними нормами права, позивач повинен довести суду належними та допустимими доказами обставини, на яких ґрунтується його позов, а також правомірність заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на Договір поставки природного газу з ресурсів серпня –грудня 2007р., проект якого ним було направлено на адресу відповідача листом від 27.07.2007р. № 6/1-1201-4283.

Статтею 181 Господрського кодексу України передбачений загальний порядок укладання господарських договорів. Відповідно до приписів зазначеної норми права, проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Оскільки позивачем не надано суду доказів направлення відповідачу проекту договору поставки природного газу з ресурсів серпня –грудня 2007 року,  зважаючи на те, що відповідач заперечує проти факту отримання вказаного проекту договору,  суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту укладання між сторонами Договору  поставки природного газу з ресурсів серпня –грудня 2007 року, який надавав би право позивачу вимагати від відповідача вчинення певних дій, щодо його належного виконання.

Відповідно до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зі змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Однак, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що зобов’язання відповідача у вигляді документального оформлення спожитого позивачем природного газу в обсязі 131 002 095 куб.м. виникло  саме внаслідок укладання між сторонами договору поставки природного газу з ресурсів серпня –грудня 2007 року, на який посилається  Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, чи будь –якого іншого правочину.

Окрім того,  суд не може прийняти до уваги посилання позивача на Прогнозне споживання природного газу підприємствами ТЕК на вересень 2007 року по ДК «Газ України», підписане посадовою особою ДК «Газ України»- директором з питань газопостачання Ю.Кардаш, оскільки по –перше, підпис зазначеної посадової особи свідчить про існування певних правовідносин між ДК «Газ України»та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», по –друге, заявлений обсяг газу –215 000 000 куб.м. значно перевищує обсяг газу, а саме 8 568 408 куб.м.,  передбачений Договором   № 419/77/П-07 від 18.09.2007р., на підставі якого між сторонами виникли правовідносини  та за яким зобов’язання виконано належним чином.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав вважати зобов’язання відповідача такими, що підлягають виконанню, оскільки позивачем не доведено суду свого порушеного  права ані внаслідок укладання між сторонами цивільно –правового Договору поставки природного газу з ресурсів серпня –грудня 2007 року, ані будь –якого іншого правочину, який підтвердив би факт передачі Закритим акціонерним товариством «Укргаз –Енерго»позивачу імпортованого  природного газу у обсязі 131 002 095,00 куб.м.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином судом встановлено, що позивачем не доведено тих обставин, які є  підставою позовних вимог, не підтверджено такі обставини належними доказами та не додано їх до матеріалів справи, а тому позовні вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»визнаються судом  необґрунтованими та такими, що  задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 –85  Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 22.01.2008 року