ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.
№ 254/14б-05

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Удовиченка О.С.

суддів:
Мамонтової О.М.

Хандуріна М.І.

розглянувши
касаційну скаргу
Державного підприємства “Триліський спиртовий завод”

на ухвалу
господарського суду Київської області від 03.07.2007р.

у справі
№254/14б-05 господарського суду Київської області

за заявою

1. АТЗТ “Украгропомкомплекс”
2. ТОВ виробничо-комерційної фірми “Ілібс”

до
Державного підприємства “Триліський спиртовий завод”

про
банкрутсво

арбітражний керуючий
Ліфар В.О.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

Державного підприємства “Триліський спиртовий завод”
Чернов Д.М.

ПП “Юна”
Вулицька І.В.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.07.2007р. у справі №254/14б-05 (суддя Короткевич О.Є.) ПП “Юна” визнано конкурсним кредитором у справі про банкрутство  Державного підприємства “Триліський спиртовий завод” з вимогами у розмірі 1596828,26 грн., в тому числі вимоги за грошовими зобов’язаннями в розмірі 1560748,01 грн. (вимоги четвертої черги), штраф в розмірі 36080,25 грн. (включено окремо до реєстру); залишено без розгляду заяву ПП “Юна” в частині визнання вимог у розмірі 500000,00грн.; в іншій частині вимог заяву ПП “Юна” залишено без задоволення.

Державне підприємство “Триліський спиртовий завод” (надалі ДП “Триліський спиртовий завод”) звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 03.07.2007р. у справі №254/14б-05 в частині визнання ПП “Юна” конкурсним кредитором у справі з грошовими вимогами у розмірі 1560748,01грн.

В обґрунтування своєї касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, зокрема: ст.12, 15 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.4 ГПК України, ст.625 ЦК України.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції встановлено та визнано кредиторські вимоги ПП “Юна” на суму 1596828,26 грн., в яку включено вимоги за грошовими зобов’язаннями, індекс інфляції та три відсотка річних.

Відповідно до ч.6 ст.14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”  вимоги кредиторів, визнані боржником або господарським судом, включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). За визначенням термінів, вживаних у цьому Законі, грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України (абзац сьомий статті 1).

Такі підстави передбачені, зокрема, ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, згідно з якими боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Беручи до уваги вищевикладене, ухвала суду першої інстанції є такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями  1115,  1117,  1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державного підприємства “Триліський спиртовий завод” залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Київської області від 03.07.2007р. залишити без змін.

Головуючий                                                                       Удовиченко О.С.

Судді                                                                                         Мамонтова О.М.

Хандурін М.І.