КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2007                                                                                           № 39/344

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Розваляєвої  Т.С.

суддів:                                          Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі:                              Даценко В.М.

За участю представників:

від позивача - Суязов Д. Ю.,

від відповідача - Закордонець Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Містраль"

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.11.2006

у справі № 39/344 (Гумега О.В.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Містраль"

до                                                   Дочірнє підприємство "Золушка" Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційний центр "Трейд Лайн Лтд"

про                                                  стягнення 7717,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2006р. у справі № 39/344 в задоволені позову відмовлено повністю.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що судом неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права; підписуючи договір № 192 від 27.03.2006р., відповідач був ознайомлений з усіма його умовами, а отже передбачав всі можливі наслідки невиконання ним тих чи інших зобов’язань за договором; згідно із існуючою практикою контрольні макети надаються замовником виконавцю за допомогою засобів електронного зв’язку, а тому процес передачі контрольного макету займає максимум одну годину; доставка відправлень (у вигляді рекламних плакатів) здійснюється кур’єрською службою протягом 24 годин, а отже, підписуючи 27.03.2006р. спірний договір, відповідач мав всі можливості цього ж дня направити на адресу позивача необхідний рекламний матеріал; підписуючи додаток № 1 до спірного договору, директор відповідача тим самим зробив своє підтвердження бронювання рекламоносіїв для подальшого проведення рекламної компанії; таким чином до відповідача потрібно застосувати вимоги ст. 903 ЦК України, відповідно до якої якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов’язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 27.03.2006р. між ТзОВ “Містраль” (виконавець) та Дочірнім підприємством “Золушка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційний центр “Трейд Лайн ЛТД” (замовник), правонаступником якого є Дочірнє підприємство „Рекламне агентство „Золушка”, укладено договір № 192 відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 4.2., 11.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов’язується виконати роботу по проведенню рекламних компаній, розміщенню зовнішньої реклами на умовах цього договору, а замовник зобов’язується прийняти та оплатити послуги виконавця відповідно до умов договору; найменування робіт, строки їх виконання, вартість вказані в додатках, що є невід’ємною частиною даного договору; розрахунок з виконавцем проводиться шляхом 100% передплати щомісячно згідно із виставленими виконавцем рахункіами  відповідно до додатків до даного договору, які є його невід’ємною частиною, але не пізніше 5-ти банківських днів з дня виставлення рахунку; даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом року, а в частині невиконаних сторонами зобов’язань – до повного їх виконання.

27.03.2006р. сторонами  було підписано додаток № 1 до вказаного договору, згідно із п. п. 1., 2., 3. якого період розміщення рекламних матеріалів з 01.04.2006р. по 30.04.2006р. з можливою пролонгацією; рекламоносієм є щит великого формату (3 х 6м), кількість площин – 3 шт; адреса розміщення рекламоносіїв в м. Донецьку: вул. Куйбишева, 240А; Червоноармійська траса, виїзд Б; Ясиноватська траса, виїзд Б; замовник провадить оплату послуг виконавця шляхом щомісячного перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку в сумі 7 650 грн. 00 коп.

18.09.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Містраль” звернулось з позовом до Дочірнього підприємства “Рекламне агентство “Золушка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційний центр “Трейд Лайн ЛТД” про стягнення 7 650 грн. 00 коп. основного боргу та 67 грн. 69 коп. пені за період з 07.04.2006р. по 25.04.2006р. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення умов договору № 192 від 27.03.2006р. не надав своєчасно позивачу рекламний матеріал для подальшого його розташування на заброньованих поверхнях рекламоносіїв; передбаченим спірним договором правом відмови від заброньованих рекламоносіїв відповідач також не скористався, а отже позивач не мав права в односторонньому порядку відмовити відповідачеві в бронюванні рекламоносіїв; відповідно до п. 4.2. договору відповідач повинен провести розрахунок шляхом 100% передплати; проте виставлений позивачем рахунок-фактура № СФ-0000094 від 31.03.2006р. був залишений відповідачем без оплати.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що він не міг виконати вимоги щодо надання позивачеві рекламних матеріалів за 3 дні та контрольного макету за 7 днів до початку рекламної компанії, так як спірний договір датований 27.03.2006р., тоді як рекламна компанія повинна була розпочатись 01.04.2006р.; зобов’язань щодо бронювання спеціальних конструкцій відповідач на себе не брав, оскільки акт бронювання сторонами не підписувався, а отже відповідно до п. 1 ст. 218 ГК України відповідач не повинен нести відповідальність за несплату рахунку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2006р. у справі № 39/344 в задоволені позову відмовлено повністю.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Згідно із ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що відповідно до п. 3.4.1. договору № 192 від 27.03.2006р. відповідач повинен був до початку рекламної компанії надати позивачеві рекламний матеріал для подальшого його розташування на заброньованих поверхнях рекламоносіїв; вказані зобов’язання відповідач не виконав, а отже позивач, забронювавши і не використавши рекламоносії, поніс матеріальні збитки.

Разом з тим такі твердження позивача не можна визнати переконливими, враховуючи наступне.

Так пунктом 5.2. договору № 192 від 27.03.2006р. передбачено, що з моменту підписання сторонами акту бронювання, робочі поверхні спеціальних конструкцій вважаються заброньованими виконавцем для замовника на період рекламної компанії, вказаної в даному акті. Акт бронювання є додатком до договору і його невід’ємною частиною (п. 5.3. спірного договору).

Як визначено умовами договору № 192 від 27.03.2006р., актом бронювання є документ, погоджений сторонами в порядку та на умовах, передбачених ст. 5 договору, який включає в себе: контрольний макет, затверджений замовником, строк рекламної компанії, місце (місто, адрес) встановлення спеціальних конструкцій, кількість та розмір заброньованих на них робочих поверхонь (сторона А чи Б), тип спеціальної конструкції.

Отже із змісту наведених норм спірного договору вбачається, що необхідною передумовою бронювання робочих поверхонь спеціальних конструкцій є підписання сторонами відповідного акту бронювання. Іншими словами, робочі поверхні спеціальних конструкцій вважаються заброньованими виконавцем для замовника лише з моменту оформлення та підписання такого акту.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані докази складання та підписання  акту бронювання.

За вказаних обставин апеляційний господарський суд вважає, що бронювання відповідачем поверхонь спеціальних конструкцій здійснено не було, а отже у позивача не виникло зобов’язання по бронюванню робочих поверхонь спеціальних конструкцій для відповідача на період рекламної акції.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;  завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Із змісту п. п. 3, 4 ст. 611 ЦК України вбачається, що правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки,  відшкодування збитків та моральної шкоди настають у разі порушення зобов'язання.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

З наведеного вбачається, що передумовою виникнення зобов’язання відповідача з оплати наданих позивачем послуг є факт бронювання поверхонь спеціальних конструкцій.

Як зазначалось вище, бронювання відповідачем поверхонь спеціальних конструкцій здійснено не було, що, в свою чергу, свідчить і про відсутність обов’язку останнього оплачувати таке бронювання.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд при вирішенні даного спору вірно визначив правову природу спірних відносин, всебічно перевірив обставини справи і вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги внаслідок їх безпідставності та декларативності не можуть бути підставою для зміни або скасування оспорюваного рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2006р. у справі № 39/344 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Розваляєва  Т.С.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

28.02.07 (відправлено)