ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.04.07                                                                                           Справа  № 9/276

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                                   Скрутовського П. Д.

суддів                                                                                        Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув апеляційну скаргу ТзОВ «Модус –С», м. Івано-Франківськ б/н і б/д

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.02.2007 р.

у справі № 9/276

за позовом ТзОВ «Модус –С», м. Івано-Франківськ

до відповідача 1 ТзОВ «Карпатська нафтова компанія», м. Івано-Франківськ

до відповідача 2 ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія», м. Івано-Франківськ

про визнання недійсним договору купівлі-продажу адміністративного будинку

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) –явка необов’язкова –Петраш Ю. Л. –представник (довіреність б/н від 12.10.2006 р.)

від відповідача 1 –явка необов’язкова –Кукуєту Л. І. –представник (довіреність № 298 від 06.11.2006 р.)

від відповідача 2 –явка необов’язкова –не з’явився

Представникам сторін у судовому засіданні роз’яснені права і обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Згідно клопотання сторін, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.03.2007 р. було прийнято до свого провадження і призначено до розгляду апеляційну скаргу на 11.04.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 14.02.2007 р. у справі № 9/276 за позовом ТзОВ «Модус –С», м. Івано-Франківськ до ТзОВ «Карпатська нафтова компанія», м. Івано-Франківськ та до ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія»про визнання недійсним договору купівлі-продажу адміністративного будинку від 13.12.2004 р., укладеного між відповідачами у даній справі, в позові відмовлено.

При винесенні свого рішення, місцевий господарський суд керувався нормами ст. 124 Конституції України, ст.ст. 203, 215, 770 ЦК України та мотивував його тим, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов’язки наймодавця, а на обсяг прав орендаря по договору найму це не впливає.

Скаржник, позивач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Івано-Франківської області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення і прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. При цьому, апелянт зазначає, що ТзОВ «Модус –С»є заінтересованою особою з огляду на ч. 3 ст. 215 ЦК України, відповідно до якої якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), оскільки в результаті спірного договору порушені майнові права підприємства. Позивач посилається також на п. 51 Закону України «Про Державну програму приватизації», згідно якої у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, приміщення) орендар одержує право на викуп цього майна, якщо орендарем за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 % залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості майна (будівлі, споруди, приміщення). Так, апелянт вважає, що вартість невід’ємних покращень, які ним здійснені, перевищує 25 % вартості орендованого майна. Крім цього, позивач зазначає, що ТзОВ «Карпатська нафтова компанія»(покупець) виселило позивача з орендованих приміщень у зв’язку з відмовою укласти договір оренди на умовах нового власника.

ТзОВ «Модус –С»під час апеляційного провадження було подано клопотання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду справи № 7/61-9/80, предметом якої є договір міни від 23.09.2004 р., відповідно до якого адміністративний будинок перейшов до ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія».

Відповідачі не скористалися правом, наданим ст. 96 ГПК України, не подали відзивів на апеляційну скаргу, однак уповноважений представник відповідача 1 у судовому засіданні не погодився з викладеними в апеляційній скарзі мотивами та просив рішення господарського суду Івано-Франківської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на відсутність права на звернення до суду позивача з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки його права та охоронювані законом інтереси при укладенні оскаржуваного договору не були порушені.

Відповідач 2 направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника у судове засідання, яке колегією суддів відхилене, оскільки документально не підтверджене, а також відповідно до ухвали суду, явка представників сторін не була визнана обов’язковою.

Клопотання позивача про зупинення провадження у справі також було відхилене, оскільки позивач при повторному розгляді матеріалів справи вправі на загальних підставах в залежності від рішення господарського суду першої інстанції звернутися в суд про перегляд рішення за новими чи ново виявленими обставинами.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав:

Як вбачається із матеріалів справи, 13.12.2004 р. між ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія»(покупець) і ТзОВ «Карпатська нафтова компанія»(продавець) було укладено договір купівлі-продажу адміністративного будинку по вул. Грушевського, 19 в м. Івано-Франківську.

Факт набуття права власності покупцем на об’єкт нерухомості підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.12.2004 р., копія якого міститься у матеріалах даної справи.

Із матеріалів справи вбачається також, що ТзОВ «Модус –С»(позивач) є орендарем нежитлових приміщень площею 33, 12 м кв. по вул. Грушевського, 19 в м. Івано-Франківську згідно умов договору № 21 від 20.01.2003 р. та договору № 17 від 01.11.2002 р., які були укладені між Гарнізонним будинком офіцерів та ТзОВ «Модус –С».

Відповідно до доповнення до вищевказаних договорів від 04.09.2004 р., строк оренди встановлено до 01.02.2016 р.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачає підставу недійсності правочину у разі недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 –3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

За ст. 334 вказаного кодексу, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія»виконала необхідні умови для набуття права власності. Крім цього, таке право власності на спірний адміністративний будинок не оскаржувалося сторонами та іншими заінтересованими особами. Отже, є підстави вважати, що право власності на об’єкт нерухомості ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія»набуло правомірно.

Нормами ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ст. 317 цього ж кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, посилання скаржника (позивача) на недосягнення згоди в укладенні договору оренди з новим власником не є підставою для визнання спірного договору недійсним з огляду на вищевикладені законодавчі положення щодо змісту права власності.

Беручи до уваги наведене, положення чинного законодавства України, а також те, що спірний договір не порушує прав позивача як орендаря, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення господарського суду Івано-Франківської області відповідає обставинам і матеріалам справи, і не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обстпавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101-105 ГПК України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.02.2007 р. у справі № 9/276 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Модус –С»без задоволення.

2.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

3.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                      П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                             В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                             М. Г. Слука