ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.02.07р.

Справа № 7/14(6/104)-07

За позовом  Акціонерного комерційного банку “Прем’єрбанк”, м. Дніпропетровськ

до

Відповідача-1: Закрите акціонерне товариство “Європейський банк раціонального фінансування”, м. Київ

Відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю “Траст-груп”,  смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області

Про визнання договорів недійсними

Головуючий Суддя  Коваль Л.А.

Суддя Орєшкіна Е.В.

Суддя Кожан М.П.

Представники:

Від позивача: представник   Тищик А.І дов. № 84 від 10.11.2006 р.;

Від відповідача-1: представник Зябліков Д.М., дов. № б/н від 12.05.2006 р.,

Від відповідача-2: представник Гаврин Д.В. дов. № б/н від 10.01.2006р.,                                    представник Коротенко Т.О. дов. № б/н від 01.03.2006 р.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерний комерційний банк “Прем`єрбанк” з урахуванням  заяви про доповнення позовних вимог, що надійшла до господарського суду 06.10.2005р., та заяви про уточнення позовних вимог, що надійшла до господарського суду 24.10.2005р., просить:

- договір іпотеки від 13.02.2004р., укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Донкредитінвест" та Акціонерним комерційним банком “Прем’єрбанк” визнати недійсним;

- договір про відступлення права вимоги від 21.06.2004р., укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Донкредитінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Траст-Груп", визнати недійсним;

- припинити правовідношення між Акціонерним комерційним банком "Прем`єрбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Траст-Груп" по зобов`язанням за договором про відступлення права вимоги від 21.06.2004р. та зобов`язати  Товариство з обмеженою відповідальністю "Траст-Груп" припинити дії по зверненню стягнення на майно, що складає предмет іпотеки за цим договором;

- виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна іпотекою, зареєстрований 30.06.2004р. за № 46604, здійснений на підставі договору про відступлення права вимоги від 21.06.2004р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно оспорюваного договору іпотеки позивач (іпотекодавець) передав в іпотеку Закритому акціонерному товариству Комерційний банк "Донкредитінвест" (іпотекодержатель) нерухоме майно: нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 18, у якості забезпечення виконання зобов’язань позивача по поверненню кредитів, а також виступив майновим поручителем ТОВ „Дівертрейд”, ТОВ „Інтерлайн”, ТОВ „Форсайт”, ТОВ „Юніфо”. В  подальшому, право вимоги за частиною із зобов’язань, забезпечених іпотекою, за договором про відступлення права вимоги від 21.06.2004р. перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю “Траст-груп”. Між тим, голова правління позивача, укладаючи договір іпотеки, не мав повноважень на передачу в заставу майна для забезпечення виконання зобов’язань інших осіб, а не власних зобов’язань за кредитними договорами. Також, 12.02.2004р. комісією з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні НБУ в Дніпропетровській області було прийняте рішення № 110, пунктом 6 якого позивачу заборонено відчуження активів (в тому числі переоформлення, заміни, реалізації та інші дії з нерухомим майном) без погодження з Управлінням НБУ в Дніпропетровській області. Відповідне погодження на відчуження активів (нерухомості) позивач не отримав. Також, на думку позивача, оспорюваний договір іпотеки не відповідає вимогам ст. 43 Закону України „Про банки і банківську діяльність”, оскільки при укладенні договору керівник банку діяв від імені банку, але не на користь банку та його клієнтів.  Договір іпотеки укладено всупереч положенням статей 55 та 61 Закону України „Про Національний банк України”, оскільки за своїм змістом договір порушував виконання Національним банком передбаченої цими статтями функції забезпечення фінансової стабільності та безпеки банківської системи, захисту інтересів вкладників, як головної мети банківського нагляду, яка була реалізована при прийнятті рішення № 110, зокрема пунктом 1.2 та підпунктом 1.2.11 рішення. Позивач вважає, що при укладенні договору іпотеки були порушення вимог закону з боку відповідача-1, а саме недотримання відповідачем-1 ч.5 ст. 49 Закону України „Про банки і банківську діяльність”, в тому числі щодо перевірки кредитоспроможності позичальників, дотримання вимог щодо концентрації ризиків. Договір іпотеки був укладений після того, як позивач перестав виконувати платіжні документи та до позивача були застосовані заходи впливу. Позивач вважає, що оспорюваний договір іпотеки вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам суспільства, оскільки наслідком укладення цього договору стало ухилення позивача від виконання своїх зобов’язань перед кредиторами та вкладниками, які не були пов’язаними особами і розмістили свої вклади і депозити у позивача. Відповідач-1, надаючи кредит позивачу, також діяв нерозумно, недобросовісно, тобто всупереч загальним засадам цивільного законодавства відносно інших кредиторів та вкладників позивача. Отже, на думку позивача, при укладенні правочину –оспорюваного договору іпотеки позивач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є підставою недійсності правочину згідно ст. 215, ч. 2 ст. 203 ЦК України. Невідповідність вимогам закону господарського зобов’язання є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 207 ГК України. Оскільки позивач оспорює дійсність договору іпотеки, а недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю, відступлення права за недійсним договором суперечить ч.1 ст. 216 ЦК України, а тому оспорюваний договір про відступлення права вимоги суперечить вимогам Цивільного кодексу України, що є підставою визнання його недійсним згідно ч.1 ст. 203 ЦК України. Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду.

Позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-2 вживати заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач-1 проти позову заперечує. Відповідач-1 вважає, що провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки підлягає припиненню, оскільки з такою вимогою та з тих же підстав позивач звертався до суду. У зазначеному спорі між позивачем та відповідачем-1 позивач відмовився від позову, провадження у справі було припинено. Відповідач-1 вважає, що голова правління позивача при укладенні договору іпотеки не перевищив свої повноваження, оскільки на час підписання договору іпотеки кредитні угоди відповідачем-1 з іншими особами не були укладені, кредити відповідачем цим особам не надавалися. Відповідач-1 не вбачає порушення законодавства при укладенні договору іпотеки, оскільки рішення № 110 в частині заборони позивачу відчуження активів без узгодження з Управлінням НБУ в Дніпропетровській області винесено з перевищенням повноважень, суперечить банківському законодавству, відповідно, не може обмежувати цивільну дієздатність позивача.

Відповідач-2 проти позову заперечує. Відповідач-2 посилається на нотаріальне посвідчення договору іпотеки та здійснену при цьому перевірку наявності повноважень у представника юридичної особи на укладення відповідної угоди. Рішення № 110 стосується лише діяльності позивача. Обмеження, які вводить це рішення, не оприлюднювалося в офіційних джерелах. Про зазначене рішення відповідач-2 міг дізнатися лише від позивача, однак відповідну інформацію не отримав ні від позивача, ні від відповідача-1. Отже, відповідач-2 є добросовісним набувачем права вимоги. Відповідач-2 зазначає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Договір іпотеки міг бути укладений і без включення до нього частини щодо передачі в іпотеку майна в якості забезпечення виконання зобов’язань інших юридичних осіб, тобто для забезпечення  виконання зобов’язань лише позивача. Відповідач-2 не заперечує щодо визнання договору іпотеки недійсним в частині передачі в іпотеку майна в якості забезпечення виконання зобов’язань інших юридичних осіб. Відповідач-2 зазначає, що його вимоги, забезпечені спірною іпотекою, були розглянуті ліквідатором позивача та визнані, віднесені до першої черги погашення, як такі, що забезпечені договором іпотеки. Кредиторські вимоги відповідача-2 до позивача визнані також рішенням комісії Управління НБУ в Дніпропетровській області № 419 від 05.09.2005р., як забезпечені іпотекою, та віднесені до першої групи черговості. Відповідач-2 заперечує право позивача вимагати визнання недійсним договору відступлення права вимоги, оскільки позивач не є стороною цього договору, вимоги не пов’язані з визнанням недійсним договору іпотеки. Визнання недійсним договору іпотеки не тягне за собою недійсність договору відступлення права вимоги. Відповідач-2 просить не застосовувати п.6 рішення № 110, оскільки названий пункт визнаний недійсним в частині заборони позивачу переоформлення, заміни, реалізації та інших дій з нерухомим майном без погодження з Управлінням НБУ в Дніпропетровській області.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 17.01.2007р. на 24.01.2007р., 24.01.2007р. розгляд справи відкладений на 02.02.2007р.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

13.02.2004р. Акціонерний комерційний банк “Прем`єрбанк” (м. Дніпропетровськ) (іпотекодавець) та Закрите акціонерне товариство Комерційний банк "Донкредитінвест", назва якого змінена на Закрите акціонерне товариство “Європейський банк раціонального фінансування” (м. Київ), про що зазначеного в статуті останнього, затвердженому загальними зборами акціонерів банку (протокол № 3-06 від 30.06.2006р.), зареєстрованому Головним управлінням Національного банку України по місту Києву і Київській області, реєстраційний № 214, державна реєстрація змін до установчих документів проведена 26.10.2006р., номер запису 10011122, (іпотекодержатель) уклали договір іпотеки (надалі –Договір іпотеки), який згідно п.1.1. договору забезпечує вимогу іпотекодержателя до іпотекодавця за договорами про надання міжбанківського кредиту, укладеними Акціонерним комерційним банком “Прем`єрбанк” та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест":

від 23.01.2004р. № 37/04, за умовами якого іпотекодавець зобов’язаний до 27 лютого 2004 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 3 000 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, пеню за порушення зобов’язань по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом;

від 30.01.2004р. № 56/04, за умовами якого іпотекодавець зобов’язаний до 20 лютого 2004 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 3 000 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, пеню за порушення зобов’язань по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом;

від 03.02.2004р. № 61/04, за умовами якого іпотекодавець зобов’язаний до 24 лютого 2004 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 3 000 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, пеню за порушення зобов’язань по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом;

від 09.02.2004р. № 74/04, за умовами якого іпотекодавець зобов’язаний до 11 лютого 2004 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 3 000 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, пеню за порушення зобов’язань по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом;

від 10.02.2004р. № 75/04-1, за умовами якого іпотекодавець зобов’язаний до 11 лютого 2005 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 12 000 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, пеню за порушення зобов’язань по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом;

а також згідно якого іпотекодавець виступає майновим поручителем по зобов’язанням, що випливають з кредитних договорів:

договір № 5 від 10.02.2004р., укладений між іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Дівертрейд”, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Дівертрейд” зобов’язане до 11 лютого 2005 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 4 500 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, пеню за порушення зобов’язань по погашенню кредиту та штрафні санкції;

договір № 6 від 10.02.2004р., укладений між іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Інтерлайн”, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерлайн” зобов’язане до 11 лютого 2005 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 4 500 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, пеню за порушення зобов’язань по погашенню кредиту та штрафні санкції;

договір № 7 від 10.02.2004р., укладений між іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Форсайт”, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Форсайт” зобов’язане до 11 лютого 2005 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 4 500 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, пеню за порушення зобов’язань по погашенню кредиту та штрафні санкції;

договір № 8 від 10.02.2004р., укладений між іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Юніфо”, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Юніфо” зобов’язане до 11 лютого 2005 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 4 500 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, пеню за порушення зобов’язань по погашенню кредиту та штрафні санкції.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Дівертрейд”, Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтерлайн”, Товариство з обмеженою відповідальністю „Форсайт”, Товариство з обмеженою відповідальністю „Юніфо” поіменовані як позичальники.

У відповідності до Договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем та/або будь-яким з позичальників своїх зобов’язань за будь-яким вказаним кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна - предмета іпотеки: нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, буд. 18.

Згідно п.1.3. Договору іпотеки предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нежиле приміщення, виданого 23.09.2003р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради згідно рішення № 2713 від 18.09.2003р. та зареєстрованого у ДМБТІ м. Дніпропетровська за реєстраційним № 2758655.

13.02.2004р. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., зареєстровано в реєстрі за № 319.

Позивач вважає, що Договір іпотеки укладено з боку позивача за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, укладено з порушенням вимог законодавства, що регулює банківську діяльність, всупереч загальним засадам цивільного законодавства, що і є причиною спору.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Договір іпотеки укладено з боку позивача головою правління позивача Фоміним І.М.  Повноваження голови правління позивача на дату укладення Договору іпотеки визначені п.8.34. статуту позивача з урахуванням змін та доповнень до статуту, затверджених загальними зборами акціонерів (протокол від 23.05.2003р. № 42), зареєстровані Управлінням Національного банку України в Дніпропетровській області 11.11.2003р., рішення № 415.

Згідно п.8.34. статуту позивача голова правління вправі без довіреності представляти позивача та здійснювати юридичні дії від імені позивача, розпоряджатися майном позивача з урахуванням обмежень, передбачених статутом. Голова правління вирішує всі питання діяльності позивача, за виключенням тих питань, які віднесені до компетенції загальних зборів акціонерів позивача, спостережної ради, правління.

Згідно п.8.14.13 статуту позивача функції по господарському управлінню майном позивача, в тому числі в частині прийняття рішень про відчуження майна, надання в заставу, здійснює спостережна рада.

30.01.2004р. на засіданні спостережної ради позивача у відповідності з порядком денним розглянуте питання про надання згоди на передачу в заставу приміщень в будівлі офісу позивача, розташованій за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 18. Спостережна рада вирішила надати згоду на передачу в заставу названого майна в забезпечення виконання зобов’язань позивача по поверненню кредитів, сплаті відсотків за користування кредитами в сумах та строки, визначені кредитними договорами. Згоди на передачу в заставу майна для забезпечення виконання зобов’язань інших осіб (майнове поручительство) спостережна рада не надавала.

Матеріалами справи підтверджується укладення Акціонерним комерційним банком “Прем`єрбанк”, як позичальником, та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест", як кредитором, договорів про надання міжбанківського кредиту від 23.01.2004р. № 37/04, від 30.01.2004р. № 56/04; від 03.02.2004р. № 61/04, від 09.02.2004р. № 74/04 та надання кредиту за цими договорами на загальну суму 12 000 000, 00 грн. (а.с. 40 –49, т.2). Наявність цих обставини не заперечується сторонами.

В той же час, за повідомленням відповідача-1 (а.с. 50 т. 2) та позивача договір про надання міжбанківського кредиту № 75/04-1 від 10.02.2004р., а за повідомленням відповідача-1 договори про надання кредитів ТОВ “Дівертрейд” № 5 від 10.02.2004р., ТОВ “Інтерлайн” № 6 від 10.02.2004р., ТОВ “Форсайт” № 7 від 10.02.2004р., ТОВ “Юніфо” № 8 від 10.02.2004р. Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест" не укладалися, кредити по них не надавалися.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України „Про іпотеку” (редакція Закону на час укладення Договору іпотеки) іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або  задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

З огляду на викладені вище обставини, Договором іпотеки забезпечені, як дійсні зобов’язання іпотекодавця, так і зобов’язанні, які не є дійсними на час укладення Договору іпотеки та вирішення спору в суді. Крім того, Договір іпотеки щодо частини зобов’язань, забезпечених іпотекою, укладений з перевищенням повноважень голови правління, щодо укладення Договору іпотеки.

Однак, згідно ст.  217 ЦК України недійсність окремої частини  правочину  не  має  наслідком недійсності  інших  його  частин і правочину в цілому,  якщо можна припустити,  що правочин був би вчинений і без включення до  нього недійсної частини.

У відповідності з Договором іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем та/або будь-яким з позичальників своїх зобов’язань за будь-яким вказаним кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку.

Отже, Договір іпотеки передбачає можливість отримати задоволення за рахунок предмету іпотеки в разі невиконання зобов’язання, забезпеченого іпотекою, за одним із договорів, з якого це зобов’язання виникло, а не обов’язково за всіма договорами в сукупності. Тобто можна припустити, що правочин  був би вчинений і без включення до  нього недійсної частини.

Недійсність іпотеки щодо частини забезпечених  нею зобов’язань не може вплинути на дійсність іпотеки щодо інших забезпечених нею зобов’язань.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для визнання недійсним Договору іпотеки в частині забезпечення Договором іпотеки зобов’язань:

за договором про надання міжбанківського кредиту від 10.02.2004р. № 75/04-1, укладеним Акціонерним комерційним банком “Прем`єрбанк” та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест",

за договором № 5 від 10.02.2004р., укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Дівертрейд”,

за договором № 6 від 10.02.2004р., укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Інтерлайн”,

за договором № 7 від 10.02.2004р., укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Форсайт”,

за договором № 8 від 10.02.2004р., укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Юніфо”.

Суд не вбачає підстав для визнання недійсним Договору іпотеки в іншій його частині з огляду на наступне.

Рішенням № 110 від 12.02.2004 року Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області за результатами позапланового інспектування позивача, яке відбулося у січні-лютому 2004 року (станом на 01.01.2004р.), яким виявлено наявність порушень нормативно-правових актів Національного банку України та ризиків у діяльності банку, що несуть серйозну загрозу для ліквідності та платоспроможності банку і інтересам кредиторів та вкладників, застосовані до позивача заходи впливу, зокрема:

зобов’язано наглядову раду та правління позивача прийняти програму фінансового оздоровлення позивача (п.1.2.), разом з програмою відповідно до вимог Закону надати проект письмової угоди щодо зобов’язання виконання програми фінансового оздоровлення на термін до повного впровадження її заходів. В проекті угоди  передбачити умови щодо неухильної заборони відчуження активів АКБ „Прем’єрбанк” (в тому числі переоформлення, заміни, реалізації та інші дії з нерухомим майном) без погодження з управлінням НБУ в Дніпропетровській області (п.1.2.11),

заборонено позивачу відчуження активів (в тому числі переоформлення, заміни, реалізації та інші дії з нерухомим майном) без погодження з управлінням НБУ в Дніпропетровській області (п.6).

Рішенням господарського суду м. Києва від 06.10.2005р. у справі № 18/302 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк „Донкредитінвест” до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Дніпропетровській області, Третя особа –Акціонерний комерційний банк „Прем’єрбанк”, про визнання недійсним пункту шостого рішення комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області від 12.02.2004 року № 110, визнано недійсним пункт шостий рішення комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області від 12.02.2004 року № 110 „Про застосування заходів впливу” в частині заборони АКБ „Прем’єрбанк” переоформлення, заміни, реалізації та інших дій з нерухомим майном без погодження з Управлінням Національного банку України в Дніпропетровській області.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2006р. у справі № 18/302 постанова господарського суду м. Києва від 06.10.2005р. у цій же справі залишена без змін.

Отже, рішення господарського суду м. Києва від 06.10.2005р. у справі № 18/302 набрало чинності.

Стаття 73 Закону України „Про банки і банківську діяльність” передбачає конкретні заходи впливу до банків у разі порушення ними банківського законодавства, серед яких зазначено, що Національний банк може видати розпорядження щодо обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій з високим рівнем ризику.

Пункт 5.1. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 369 від 28.08.2001 р., конкретизує банківські операції, які Національним банком можуть бути обмежені, зупинені чи припинені для банку-порушника, а саме банківські операції визначені в ст. 47 Закону Україну „Про банки і банківську діяльність”.

Згідно зі ст. 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність” до банківських операцій не віднесено відчуження активів (в тому числі переоформлення, заміни, реалізації та інші дії з нерухомим майном). Зазначені дії є господарськими операціями, а не банківськими. Отже, Національний банк і його територіальні органи не наділені правом вживати заходи щодо заборони відчуження активів банку.

Згідно п.4.11. Типового положення про Комісію з питань нагляду та регулювання діяльності банків при територіальному управлінні Національного банку України, затвердженого постановою Правління НБУ № 2 від 03.01.2003р., рішення комісії підписується  її головою, а рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні НБУ в Дніпропетровській області № 110 від 12.02.2004р. підписано начальником територіального управління НБУ у Дніпропетровській області.

За приписами ст. 4 ГПК України господарський  суд  не  застосовує  акти  державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Оскільки п. 6 рішення № 110 щодо заборони позивачу переоформлення, заміни, реалізації та інших дій з нерухомим майном, до яких також відноситься відчуження, застава, іпотека нерухомого майна, без погодження з Управлінням Національного банку України в Дніпропетровській області не відповідає законодавству України, суд не застосовує його в цій частині та, відповідно, не вбачає обмеження цивільної дієздатності  позивача в зв’язку з прийняттям рішення № 110 на укладення Договору іпотеки.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що п.6 рішення № 110 є чинним в частині заборони позивачу відчуження активів, а отже і нерухомого майна, оскільки, з огляду на викладене вище, відчуження нерухомого майна, як активу, не є банківською операцією, яка може бути заборонена таким чином. Активи – це не лише нерухоме майно.

Згідно рішень господарського суду м. Києва від 12.03.2004р. у справах № 22/53 та № 22/52 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк” до відповідачів: Національного банку України та Акціонерного комерційного банку “Прем’єрбанк”, зокрема, про спонукання Національного банку України скасувати пункт шостий рішення № 110 та про визнання пункту шостого рішення № 110 недійсним, щодо названих вимог в задоволенні позовних вимог відмовлено. Зазначені рішення є чинними. В той же час, наявність названих рішень не спростовує чинність рішення господарського суду м. Києва від 06.10.2005р. у справі № 18/302.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам цивільного  законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін визнано судом недійсним повністю або в частині.

Стаття 43 Закону України «Про банки і банківську діяльність»встановлює, що при виконанні своїх обов'язків відповідно  до  вимог цього Закону керівники банку  зобов'язані  діяти  на  користь  банку  та клієнтів і зобов'язані ставити інтереси банку вище власних.

Стаття 55 Закону України „Про Національний банк України” встановлює головну мету банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської  системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду за  діяльністю  банків  в  межах та порядку, передбачених законодавством України. Стаття 61 Закону України „Про Національний банк України” визначає повноваження  щодо   здійснення   наглядових   та регулятивних функцій.

Приведені позивачем доводи про невідповідність Договору іпотеки вимогам закону, а саме ст. 43 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. ст. 55, 61   Закону України „Про Національний банк України” не можуть бути підставою для визнання Договору іпотеки недійсним. Договір іпотеки забезпечив, в тому числі, зобов’язання позивача за кредитними договорами, інтерес до укладення яких позивач мав, оскільки отримав кредитні кошти, чого не спростовано в судовому засіданні. Крім того, дії керівника банку не на користь банку при укладенні договору, як вважає позивач, згідно законодавства не можуть заперечити  дійсність договору. Суд не вбачає, також,  порушення при укладенні Договору іпотеки вимог законодавства щодо банківського регулювання та нагляду, які були б підставою для визнання Договору іпотеки недійсним.

Не суперечить договір іпотеки і загальним засадам цивільного законодавства. Відповідач-1, погоджуючись на надання кредиту шляхом укладення кредитних договорів, забезпечуючи свої вимоги іпотекою,  діяв добросовісно і розумно. Укладення позивачем інших договорів без забезпечення іпотекою свої зобов’язань за цими договорами не свідчить про порушення  загальних засад цивільного законодавства позивачем при укладенні Договору іпотеки.

21.06.2004р. Закрите акціонерне товариство комерційний банк „Донкредитінвест” за договором про відступлення права вимоги передало Товариству з обмеженою відповідальністю „Траст-Груп” (смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області) право вимоги до позивача щодо сукупних прав іпотекодержателя, які виникли із Договору іпотеки, а саме із зобов’язань: договір № 37/04 про надання міжбанківського кредиту від 23 січня 2004 року, договір № 56/04 про надання міжбанківського кредиту від 30 січня 2004 року, договір № 61/04 про надання міжбанківського кредиту від 03 лютого 2004 року, договір № 74/04 про надання міжбанківського кредиту від 09 лютого 2004 року; загальна сума зобов’язання, за яким передано право вимоги, складає 13 299 629, 56 грн. (з урахуванням додаткової угоди від 25.06.2004р.). Договір нотаріально посвідчено.

Договір відступлення права вимоги є відплатним. Відповідач-2 зобов’язався сплатити на користь відповідача-1 в якості компенсації за відступлене право вимоги:

6 700 000, 00 грн. протягом 3-х банківських днів, починаючи з дня, наступного за днем підписання сторонами акту прийому-передачі документів, зазначених в пункті 2.1. (1) цього договору;

7 391 585 грн. 11 коп., що складає 1 389 030 доларів США за курсом НБУ на дату складання договору, не пізніше 21.06.2005р. Оплата здійснюється в гривнях за курсом НБУ на дату платежу.

Договір відступлення права вимоги щодо оплати за відступлене право частково виконаний. Згідно платіжного доручення № 166 від 22.06.2004р. відповідач-2 перерахував відповідачу-1 6 700 000, 00 грн. Решта суми, враховуючи пояснення представників відповідача-1 та відповідача-2, не була сплачена в зв’язку з виникненням даного судового спору.

Запис про обтяження майна іпотекою, переданого в іпотеку за Договором іпотеки, зареєстровано в Державному реєстрі іпотек 30.06.2004р. за № 46604.

Оскільки позовні вимоги про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, про припинення правовідношення між Акціонерним комерційним банком "Прем`єрбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Траст-Груп" по зобов`язанням за договором про відступлення права вимоги та спонукання Товариства з обмеженою відповідальністю "Траст-Груп" припинити дії по зверненню стягнення на майно, що складає предмет іпотеки за цим договором, про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження майна іпотекою мотивовані недійсністю Договору іпотеки, а суд не вбачає підстав для визнання в повному обсязі Договору іпотеки недійсним, зазначені вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Суд відхиляє доводи відповідача-1 щодо наявності підстав для припинення провадження у справі. Передача кредитором своїх прав за правочином іншій особі (відступлення права вимоги) є підставою для заміни кредитора у зобов’язанні, тобто сторони зобов’язання. Відповідно, відповідач-2 є відповідачем і за вимогою про визнання недійсним Договору іпотеки. Відповідач-2 не був учасником спору у справі № 1/242пд за позовом Акціонерного комерційного банку „Прем’єрбанк” до Закритого акціонерного товариства комерційний банк „Донкредитінвест” про визнання договору іпотеки недійсним, яка перебувала в провадженні господарського суду Донецької області, та провадження у якій припинено 22.07.2004р. в зв’язку з відмовою позивача від позову.

Суд відхиляє клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову за відсутності для цього підстав, встановлених ст. 66 ГПК України.

Відповідно до  ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають розподілу між позивачем і відповідачем-1 в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки від 13.02.2004р., укладений Акціонерним комерційним банком “Прем`єрбанк” (м. Дніпропетровськ) та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест", назва якого змінена на Закрите акціонерне товариство “Європейський банк раціонального фінансування” (м. Київ), в частині забезпечення договором іпотеки зобов’язань:

за договором про надання міжбанківського кредиту від 10.02.2004р. № 75/04-1, укладеним Акціонерним комерційним банком “Прем`єрбанк” та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест",

за договором № 5 від 10.02.2004р., укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Дівертрейд”,

за договором № 6 від 10.02.2004р., укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Інтерлайн”,

за договором № 7 від 10.02.2004р., укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Форсайт”,

за договором № 8 від 10.02.2004р., укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Донкредитінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Юніфо”.

В решті позовних вимог –відмовити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Європейський банк раціонального фінансування” (01031, м. Київ, вул. Володимирська/пров. Рильський, 18/2, ідентифікаційний номер 19364584) на користь Акціонерного комерційного банку “Прем`єрбанк” (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 18, ідентифікаційний номер 20026838) витрати на оплату державного мита в сумі 42 (сорок дві) грн. 50 коп., витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 59 (п’ятдесят дев’ять) грн. 00 коп.,

про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя                                                                                    Л.А.Коваль

Суддя                                                                                                           Е.В.Орєшкіна

Суддя                                                                                                           М.П. Кожан

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України, - 02.02.2007р.