ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2007 р.
№ 4/62

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. - головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши

касаційну скаргу
Державного територіально-галузевого об’єнання “Південно-західна залізниця”

на  постанову
від 09.10.2006р. Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі
господарського суду Полтавської області

за позовом
Державного територіально-галузевого об’єнання “Південно-західна залізниця”

до
ВАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”

про
стягнення 15555 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Лагода О.А. (дов. від 05.10.06 № 1307-АЮ),

відповідача: Самоходський Є.О. (До. від 01.09.05 № 59/32),

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 27.06.06 господарського суду Полтавської області в позові про  стягнення 15555,00 грн. штрафу за неправильне зазначення маси вантажу у залізничній накладній № 43498820, що перевозився вагоном № 68137900 відмовлено.

Постановою від 09.10.06 Київського міжобласного апеляційного господарського суду вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями Державне територіально-галузеве об’єнання “Південно-західна залізниця” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати з огляду на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а також невірною оцінкою обставин справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду  справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Як встановлено судовими інстанціями, які приймали рішення у даній справі, 16.04.2005 р. зі станції Золотнишино Південної залізниці до станції призначення Чиєрна над Тисоу (Словенія), прикордонна станція переходу - Чоп вантажовідправником ВАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”  відправлено вагон № 68137900 за залізничною накладною № 43498820, з якої вбачається, що вказаний вагон завантажено засобами відправника, його маса брутто становить 103000 кг, у тому числі 82500 кг маси нетто та 20500 кг маси тари; маса визначалась вантажовідправником на 200-тонних вагах.

На станції Дарниця Південно-Західної залізниці, при контрольному зважуванні вагону № 68137900 виявлено розходження між даними, зазначеними в накладній з фактичною масою вантажу на 15000 кг у бік збільшення, про що було складено акт загальної форми від 19.04.2005р. № 77в.

Судами також з’ясовано, що за результатом комісійного переважування вагону підтвердилося зазначене в акті загальної форми перевищення фактичної маси вантажу від маси, зазначеної в накладній, на 15000 кг, що перевищує вантажопідйомність вагону, про що залізницею складено комерційний акт № 000251/103 від 21.04.2005 р.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами попередніх інстанцій правомірно враховано положення ст. 315 Господарського кодексу України, згідно якої для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до ст. 137 Статуту залізниць позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцезнаходженням відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Згідно з  ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судами встановлено, що Державне територіально-галузеве об'єднання “Південно-Західна залізниця” звернулось до суду з позовом у даній справі 18.01.2006 р., тобто, за межами строку позовної давності, який сплинув 21.10.2005.

З врахуванням встановлених обставин та того, що в матеріалах справи  є заява відповідача про застосування позовної давності суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відмову в позові, а посилання відповідача на Угоду про міжнародне залізничне вантажне сполучення обгрунтовано не прийняли до уваги, оскільки Словенія, станція призначення якої визначена в залізничній накладній, не є учасницею вказаної Угоди.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові рішення прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий  господарський  суд   України

ПОСТАНОВИВ  :

Касаційну  скаргу залишити без задоволення.

Постанову від 09.10.2006 р. Київського міжобласного апеляційного господарського суду  у справі №  4/62  залишити без змін.

Головуючий                                                                                          В. Божок

Судді                                                                                                       Т.Костенко

Г.Коробенко