СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.07                                                                                 Справа № 3/567.

Суддя Доманська М.Л., розглянувши матеріали справи за позовом

Державного підприємства "Донецька залізниця" в особі Дебальцевської дирекції залізничних перевезень, м. Донецьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Феб", м. Антрацит Луганської області

про стягнення  13 475 грн. 00 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –Лебеда В.П. (дов. від 23.10.06 № н-01/2533),

від відповідача –не прибув (явка обов"язкова),

встановив:

Суть спору: заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за невірно зазначену у накладній масу вантажу у сумі 13 475  грн. 00 коп.

Відзивом на позовну заяву від 18.10.07 № 95, зданим до суду 22.10.07, та доповненням до відзиву выдб20.11.07 № 155, зданим до суду 22.11.07, відповідач у справі проти позову заперечує, посилаючись на наступне:

-          вантаж прийнятий залізницею до перевезення на умовах, зазначених у

накладній, від станції відправлення до ст.Дебальцеве за схоронність вантажу вже несе відповідальність залізниця відповідно до ст.110 Статуту залізниць України,

-          позовні вимоги не підтверджені наданими документами;

-          відповідно до п.9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства

транспорту України від 28.05.02 № 334, У комерційному акті детально описуються стан  вантажу  або багажу  і  обставини,  за  яких  виявлена незбереженість,  а також обставини,  які  могли  бути  причиною  виникнення  не збереженості вантажу; у комерційному акті зазначається,  чи правильно навантажений, розміщений  і  закріплений  вантаж,  а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів,  що  перевозяться  у  відкритих вагонах; всі вищезазначені обставини у комерційному акті БИ 5734775 відсутні; відсутня інформація про наявність захисного маркування, що має важливе значення для даної справи, оскільки вантаж був маркований вапном;

-          вантажоодержувачем за актом приймання-передачі продукції вантаж прийнятий

без недостачі.

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 22.11.07 до 06.12.07.

Дослідивши матеріали справи,  вислухавши представників сторін, суд прийшов до наступного.

Згідно зі ст.6 Статуту залізниць України (далі-Статут) накладна –основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та Правил перевезення вантажу і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

По залізничній накладній від 03.08.07 № 49317311  (а.с.8) відповідач  на станцію Пальмира Одеської залізниці до одержувача –ПВКФ «Сев-сервіс 2000» був відправлений вантаж –антрацит марки АШ у вагоні  №  65881526.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.07 на станцію Дебальцево-Сортувальна Донецької залізниці прибув вагон з вугіллям № 65881526 за накладною від 03.08.07 № 49317311  (а.с.8) маршрутом зі станції Антрацит Донецької залізниці до станції Пальмира Одеської залізниці, де був складений акт загальної форми від 05.08.07 № 2016  про те, що після прибуття потягу із відповідним вагоном залізницею встановлено, що у вагоні навантаження розрівняне, нижче бортів.

Відповідно до ст.24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, а залізниця має право перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній відправником.

Згідно зі ст.37 Статуту маса вантажу має бути визначена відправником у  накладній під час здавання вантажів для перевезення.

Відповідно до ст.129 Статуту для засвідчення обставин невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ст.24 Статуту 05.08.07 залізницею було здійснено контрольне переважування  вагону № 65881526 на станції Антрацит Донецької залізниці у доповнення до акту загальної форми від 05.08.07 № 2016 . За результатами переважування вантажу на 200-тоних вагонних вагах станції, справний стан та проведення вчасної повірки яких підтверджено наданим позивачем технічним паспортом ваг,  було встановлено наступне. Так, відправником, тобто відповідачем у справі, у вагоні № 65881526  було зазначено масу “нетто” вантажу –69000 кг, після переважування вантажу, результати якого засвідчені комерційним актом БИ 573474/75/2 від 05.08.07 (а.с.9),  було встановлено , що у вагоні № 65881526  маса вантажу “брутто” –88900 кг, тара з брусу –21500 кг, маса “нетто” –67400 кг, що менше, ніж зазначено у провізних документах на 1600 кг; навантаження розрівняне, нижче бортів на 300 мм.

Відповідно до ст.10 Закону України “Про залізничний транспорт”, ст.ст.118,122 Статуту за неправильно зазначену у накладній  масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі п’ятикратної  провізної плати за всю відстань перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість  провозу вугілля у  вагоні № 65881526 складає 2695 грн. 00 коп., тому позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь штраф за невірно вказану масу вантажу в залізничній накладній у сумі 134750  грн. 00 коп.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзиві  .

Оцінивши обставини справи та доводи сторін у їх сукупності,  суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст.122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником зазначених відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до ст.ст.118,122 Статуту за неправильно зазначену у накладній  адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість з відправника стягується штраф у розмірі п’ятикратної  провізної плати за всю відстань перевезення.

У відповідному комерційному акті зазначається,  чи правильно навантажений, розміщений  і  закріплений  вантаж,  а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів,  що  перевозяться  у  відкритих вагонах, як це передбачено п.9 Правил складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.02 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 за № 567/6855.

У вищевказаній накладній від 03.08.07 № 49317311 зазначено, що верхній шар вугілля у вагоні всплош маркований вопнятим розчином.

У комерційному акті БИ 573474/75/2 від 05.08.07 (а.с.9) відсутні відомості про стан захисного маркування для вантажу,  що  перевозився  у  відкритому вагоні № 65881526. За таких обставин, суд вважає, що вказаний комерційний акт не є належним доказом у справі.

До того ж позивач не надав суду належних доказів того, що комерційний акт БИ 573474/75/2 від 05.08.07 підписаний повноважним представником вантажоодержувача, та що відмітка про видачу вантажу у накладній  від 03.08.07 № 49317311  містить підпис повноважного представника вантажоодержувача.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що комерційний акт БИ 573474/75/2 від 05.08.07 не є належним доказом у справі, та не є належним доказом у розумінні ст. 129 Статуту та п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вина відповідача у неправильному зазначенні відомостей у накладній від 03.08.07 № 49317311  є такою, що непідтверджена матеріалами справи,  тому у задоволені позову слід відмовити за необґрунтованістю з віднесенням на позивача у відповідності до ст. 49 ГПК України витрат по держмиту та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, Статуту залізниць України, керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання :  07.12.07

Суддя                                                                                                          М.Л.Доманська