ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2007 р.
Справа № 9/419

Господарський суд Івано-Франківської області у складі  суду: судді Фанди Оксани Михайлівни при секретарі судового засідання Олейняш  Еліні Михайлівні  розглянувши у відкритому судовому засіданні  справу

за позовом  Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,  вул. Незалежності, 7, м. Івано - Франківськ,76000

до відповідача 1:  Приватного  підприємства  "Весна-телерадіосервіс",  вул. Г.Хоткевича, 83 к.68, м. Івано-Франківськ,76018

до відповідача2: Відкритого акціонерного товариства  "Зелене господарство", вул. Коновальця, 411 а, м. Івано-Франківськ

про визнання договору  купівлі - продажу недійсним

Cуддя  Фанда Оксана Михайлівна

При секретарі   Олейняш Еліна Михайлівна

За участю представників сторін:

Від позивача:  Грицак Тетяна Богданівна - юрисконсульт, ( довіреність № 1639/2-9  від 13.11.06 року)

Від відповідача 1:  Соловей І.І. - директор,

Від відповідача 1:  Попадинець Руслан Дмитрович, ( довіреність б/н  від 25.12.07 року)

Від відповідача 2:  Борзих Артем Васильович, ( довіреність б/н  від 10.12.07 року)

СУТЬ СПОРУ:  Заявлено  вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення магазину "Едельвейс", розташованого в будинку № 67 по вул. Незалежності від 01.07.04 року між ВАТ "Зелене господарство" та ПП "Весна -телерадіосервіс".

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив наступне. Відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області  № 411 від 07.05.97 року виробничо-торгова фірма "Флора" була перетворена у ВАТ "Зелене господарство" зі статутним фондом 189500 грн.  До статутного фонду Івано-Франківською міською радою було передано нежитлові приміщення магазину "Едельвейс", розташованого в будинку № 67 по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську. Так, частка комунальної власності територіальної громади міста у майні акціонерного товариства складає 51 %. Відповідно до акту 2-К від 12.05.99 року право управління корпоративними правами спільної власності територіальної громади міста по ВАТ "Зелене господарство" були передані від регіонального відділення ФДМУ по Івано-Франківській області до управління житлово-комунального господарства Івано-Франківського міськвиконкому.

Представник позивача  в судовому засіданні стверджував, що Івано-Франківською міською радою не приймалось рішень, якими би делегувались повноваження УЖКГ міськвиконкому щодо управління корпоративними правами спільної власності територіальної громади міста по ВАТ "Зелене господарство".

В 2004 році головою правління ВАТ "Зелене господарство" Луциком В.П. було ініційовано рішення про відчуження частини майна ВАТу, а саме частини магазину "Едельвейс", що по вул. Незалежності, 67 у м. Івано-Франківську, з метою погашення податкового боргу. З цією метою 15.06.04 року були скликані загальні збори акціонерів у ВАТ "Зелене господарство", на яких був присутній начальник УЖКГ як представник територіальної громади міста, яка володіє 51 % акцій вказаного товариства, який в порушення п. 31 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" самостійно, без відповідного на те рішення міської ради прийняв рішення та проголосував як держатель акцій за відчуження частини приміщення "Едельвейс" площею 296, 54  кв. м, що по вул. Незалежності, 67 у м. Івано-Франківську, чим порушив інтереси територіальної громади м. Івано-Франківська. Представник позивача стверджує, що даний факт підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 02.04.07 року по кримінальній справі.

Представник відповідача 1  Приватного підприємства "Весна -телерадіосервіс"  позовні вимоги заперечив в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заявлених заперечень  представник відповідача  зазначив наступне.  З аналізу ст. 215, 216 ЦК України вбачається, що вказані норми містять в собі загальні приписи для визнання недійсними правочинів та передбачають наслідки недійсності правочину. Представник відповідача 1 вказав, що  позивач, ставлячи питання про визнання недійсним  договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.07.04 року,  посилається виключно на ст. 215, 216 ЦК України. Проте, зі змісту позовної заяви не вбачається підстав, з яких позивач вважає необхідним визнати оспорюваний договір купівлі-продажу недійсним.

Згідно п. 8 наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області "Про затвердження плану приватизації та створення акціонерного товариства" № 411 та п. 6 Порядку перетворення у процесі приватизації державних, орендних підприємств і підприємств із змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.09.96 року № 1096 ВАТ "Зелене господарство"  з 28.08.98 року стало правонаступником прав і обов"язків ВТФ "Флора". Тобто, починаючи з 28.08.98 року до ВАТ "Зелене господарство" перейшли всі активи і пасиви державного підприємства "Флора", в тому числі і нежитлові приміщення по вул. Незалежності, 67 в м. Івано-Франківську, що є предметом спірного договору купівлі-продажу.

Представник відповідача 1 вказав, що в силу ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного ( складеного)  капіталу. За таких обставин, право на відчуження нежитлових приміщень  належало саме ВАТ "Зелене господарство" як власника майна.

Спірний договір  купівлі-продажу  нежитлових приміщень було укладено саме на виконання п. 6 протоколу № 7 загальних зборів акціонерів ВАТ "Зелене господарство" від 15.06.04 року. Представник відповідача вказав, що ні рішення загальних зборів,  ні протокол не скасовані, не визнані недійсними в судовому порядку, а отже, немає правових підстав для визнання недійсним оспорюваного  договору  купівлі-продажу нежитлових приміщень.

В обгрунтування заявлених заперечень по суті спору, представник відповідача 1 вказав, що управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради є неналежним позивачем у даній справі, оскільки не довело факту порушення спірним правочином прав та охоронюваних законом інтересів саме управління.

Представник відповідача 2 Відкритого акціонерного товариства "Зелене господарство"  позовні вимоги заперечив в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заявлених заперечень  представник відповідача 2  зазначив наступне.  Позов є безпідставним з огляду на відсутність порушення інтересів територіальної громади і, відповідно, відсутність заподіяної шкоди її інтересам, про що заявлено. В матеріали справи подано  довідку про балансову та експертно-оціночну ( продажну) вартість проданої частини магазину "Едельвейс", підтвердження ортимання вартості речі і витрата отриманих від цього коштів в інтересах і на користь ВАТ "Зелене господарство".

Товариство після створення на базі ВТФ "Флора" отримало у власність рухоме та нерухоме майно, в тому числі магазин "Едельвейс", згідно наказу регіонального відділення ФДМУ по Івано-Франківській області № 411 від 07.05.07 року. Натомість громада отримала у власність контрольний пакет акцій у розмірі 51 % і стала їх власником. Представник відповідача 2 зазначив, що акції, як   власність громади, ніхто не продавав. Магазин "Едельвейс" був переданий від територіальної громади у власність товариства. Згідно ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" товариство є власником переданого йому засновниками та учасниками майна. Права власника були регламентовані Законом України "Про власність", зокрема ст. 4, 6, 20, 21, 25, 30.

Відповідно до акту 2-К від 12.05.99 року право управління корпоративними правами спільної власності територіальної громади міста по ВАТ "Зелене господарство" були передані від регіонального відділення ФДМУ по Івано-Франківській області до управління житлово-комунального господарства Івано-Франківського міськвиконкому. Представник відповідача 2 вказав, що начальник управління житлово-комунального господарства Івано-Франківського міськвиконкому   діє   від його імені без доручення і жодних обмежень  для нього встановлено не було ( в тому числі щодо голосування з приводу відчуження вказаної  частини магазину "Едельвейс").

Загальні збори товариства, на яких  було прийняте рішення про продаж частини магазину "Едельвейс" прийняте згідно чинного на той час статуту товариства. Рішення є легітимним. Повноваження акціонерів ( в тому числі уповноваженого від УЖКГ начальника  Кишенюка В.В.) перед проведенням загальних зборів були належним чином перевірені незалежним реєстратором. Дії реєстраторі ніким не оскаржувались. Всі учасники  були зареєстроані, як такі, що уповноважені  вирішувати всі питання порядку денного ( в тому числі питання про відчуження майна). Вказане рішення зборів ніким не оспорювалось і на його підставі був укладений договір купівлі-продажу, що є предметом даного спору.  Договір був належно посвідчений нотаріусом на предмет його відповідності закону і зареєстрований, правомочність власника на продаж приміщення була перевірена, дії нотаріуса ніхто не оскаржував і не опротестовував. Продаж майна здійснено з дозволу ДПІ в м. Івано-Франківську, де вказано, що товариство має право самостійно реалізувати частину магазину "Едельвейс", як його власний актив, що знаходився у податковій заставі. Дії ДПІ ніким не оскаржувались.

Представник відповідача 2 подав суду письмову заяву про застосування строків позовної давності.  В обгрунтування вказаної заяви представник відповідача 2 вказує, що згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена у три роки, а згідно  ч. 2 ст. 50 Закону України "Про власність" на вимоги про повернення майна з чужого незаконного володіння встановлюється трирічна позовна давність.

Договір   купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину "Едельвейс", що по вул. Незалежності, 67 в м. Івано-Франківську,  був укладений 01.07.04 року. Уповноважена особа - начальник УЖКГ Івано-Франківського міськвиконкому  був належним чином зареєстрований на загальних зборах  ВАТ "Зелене господарство" і проголосував  за відчуження вказаного майна товариства 15.06.04 року. Тобто позивачу було відомо про дані  факти зі вказаних дат.

Позовна заява   УЖКГ Івано-Франківського міськвиконкому  подана 23.11.07 року, тобто через 3 роки 4 місяці.

Представник позивача в судовому засіданні просив поновити строк позовної давності та вказав, що на момент проведення загальних зборів ВАТ "Зелене господарство" та на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу начальником УЖКГ Івано-Франківського міськвиконкому був Кишенюк В.В.  Проте, у 2006 році начальником УЖКГ Івано-Франківського міськвиконкому став Косюк П., а отже,  лише з моменту прзничення Косюка П. на вказану посаду, він міг оспорювати вказаний договір.

Дослідивши подані в матеріали справи докази, заслухавши пояснення представників сторін щодо поданих клопотань, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк,  у  межах  якого  особа  може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч. 1 ст. 261 ЦК України вказує, що  перебіг позовної давності починається від дня,  коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ч. 5 ст. 267 ЦК України вказує, що  якщо суд  визнає  поважними  причини  пропущення  позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За наведених обставин суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності, оскільки лише з моменту призначення Косюка П. на посаду УЖКГ міськвиконкому   міг оспорити  договір купівлі-продажу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  суд встановив, що 01.07.04 року між ПП "Весна-телерадіосервіс"  та ВАТ "Зелене господарство" укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення маагзину "Едельвейс", що по вул. Незалежності, 67 в м. Івано-Франківську.

Відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області  № 411 від 07.05.97 року виробничо-торгова фірма "Флора" була перетворена у ВАТ "Зелене господарство" зі статутним фондом 189500 грн.  До статутного фонду Івано-Франківською міською радою було передано нежитлові приміщення магазину "Едельвейс", розташованого в будинку № 67 по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську. Територіальна громада володіє 51 % акцій ВАТ "Зелене господарство".  Відповідно до акту 2-К від 12.05.99 року право управління корпоративними правами спільної власності територіальної громади міста по ВАТ "Зелене господарство" були передані від регіонального відділення ФДМУ по Івано-Франківській області до управління житлово-комунального господарства Івано-Франківського міськвиконкому.

ВАТ "Зелене господарство"  з 28.08.98 року стало правонаступником прав і обов"язків ВТФ "Флора". Тобто, починаючи з 28.08.98 року до ВАТ "Зелене господарство" перейшли всі активи і пасиви державного підприємства "Флора", в тому числі і нежитлові приміщення по вул. Незалежності, 67 в м. Івано-Франківську, що є предметом спірного договору купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України  передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за  захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до  п. 1  ч. 1  ст. 12 Закону України "Про господарські товариства"  товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.   Так, ст. 13 вищевказаного Закону до вкладів учасників та засновників відносить будинки та споруди. В матеріалах справи є  перелік майна, переданого до статутного фонду ВАТ "Зелене господарство". Отже, нерухоме майно, в тому числі магазин "Едельвейс", належать на праві власності ВАТ "Зелене господарство".

Згідно ст. 10 Закону України "Про господарські товариства"  в редакції, що була чинна на момент спірних правовідносин,  учасники товариства мають право:

а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;

б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в установленому порядку з товариства;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про власність", що був чинним на момент спірних правовідносин,   власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Ч. 4 ст. 6 Закону України "Про власність" вказує, що  юридична особа здійснює право володіння, користування і розпорядження закріпленим за нею майном власника відповідно до свого статуту (положення).

П.п. 3.7 п. 3  Статуту ВАТ "Зелене господарство" має право продавати, передавати безоплатно, обмінювати, передавати в оренду  юридичним та фізичним особам засоби виробництва та інші матеріальні цінності, використовувати та відчужувати їх іншими способами, якщо це не суперечить чинному законодавству України та цьому статуту.

П.п.  8.2.3 п. 8 Статуту вказує, що до компетенції вищого органу  Товариства відноситься, зокрема, прийняття рішень по відчуженню нерухомості ( пасивна частина основних фондів).

Отже, позивач не наділений суб"єктивним правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства.

Ч. 1 ст. 216 ЦК України вказує, що  у  разі  недійсності  правочину  кожна  із  сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, наслідки недійсності угод стосуються лише сторін угоди і не поширюються на права позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 41 Закону України "Про господарські товариства" загальні збори визнаються правомочними, якщо в них беруть участь акціонери, що мають відповідно до статуту товариства більш як 60 відсотків голосів.

15.06.04 року  було проведено загальні збори акціонерів ВАТ "Зелене господарство".  Дослідивши поданий в матеріали справи протокол   загальних зборів акціонерів ВАТ "Зелене господарство"  № 7 від 15.06.07 року, суд встановив, що загальними зборами прийнято рішення про відчуження  частини майна нежитлового приміщення магазину "Едельвейс" площею 296, 54 кв. м ( п. 5 вищевказаного протоколу).  У  зборах прийняло участь 17 акціонерів, що складає   77, 2 % голосів. Суд дійшов висновку, що прийняте рішення є легітимним, оскільки доказів його оскарження суду сторонами не подано.

Спірний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень було укладено саме на виконання рішення загальних зборів від 15.06.04 року, оформлене протоколом № 7 від 15.06.04 року.

Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину "Едельвейс", що по вул. Незалежності, 67 в м. Івано-Франківську від 01.07.04 року,  укладений між ПП "Весна-телерадіосервіс"  та ВАТ "Зелене господарство" , складений у встановленій законом формі,  посвідчений нотаріально та зареєстрований.

Продаж майна здійснено з дозволу ДПІ в м. Івано-Франківську -   03.06.04 року платнику податків ВАТ "Зелене господарство"  надано  дозвіл  самостійно реалізувати виділені ним власні неописані активи, що знаходяться в податковій заставі, зокрема приміщення магазину "Едельвейс", що по вул. Незалежності, в м. Івано-Франківську.

Ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України вказує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Позивачем не наведено суду правових підстав для визнання  оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним.

Крім того, слід зазначити наступне.  Згідно п. 4 роз"яснення  президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 року № 02-5/111 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов"язаних з визнанням угод недійсними" крім контрагентів за договором, прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує ця угода.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що управління житлово-комунального господарства  виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради є неналежним позивачем по даній справі, оскільки не довело факту порушення спірним правочином прав та охоронюваних законом інтересів саме Управління.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, в позові слід відмовити.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, Законом України "Про господарські товариства", Законом України "Про власність" , ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                            Фанда Оксана Михайлівна

рішення підписане 04.01.08

Виготовлено в АС "Діловодство суду" Олейняш Е.М.