КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2007                                                                                           № 13/305

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:                     Дегтярюк Л.О.

За участю представників:

від позивача - не викликався та не з’явився, про місце та час судового засідання

повідомлений належним чином;

від відповідача - Деревянко А.І. - представник, дов. № 668 від 27.10.2006,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "СЕБ-Фармація"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.02.2007

у справі № 13/305 (Кондратова І.Д.)

за позовом                               Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц"

до                                                   Приватного підприємства "СЕБ-Фармація"

про                                                  стягнення 24 033,16 грн.

На підставі ст.ст. 69, 99 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги у справі № 13/305 продовжено.

Згідно зі ст.ст. 77, 99 ГПК України 24.05.2007, 12.06.2007 розгляд справи відкладався на 12.06.2007 і 26.06.2007, а 26.06.2007 у судовому засіданні оголошено перерву до 03.07.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2007 у справі №13/305 позовні вимоги задоволені частково, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 23 404,52 грн. основного боргу, 240,34 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині стягнення боргу в сумі 628,64 грн. провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Рішення мотивовано тим, що на підставі договору від 08.06.1998 № 14/6, укладеного сторонами, протягом 2003 – 2004 р.р. на підставі замовлень відповідача позивачем виконані роботи з ремонту та технічного обслуговування автомобілів відповідача, які відповідачем оплачені частково, у зв’язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 23 404,52 грн.; як вбачається із наданого відповідачем платіжного доручення № 1589 від 02.08.2006 відповідач після порушення провадження у справі частково сплатив суму основного боргу позивачу в розмірі 628,64 грн.; позовні вимоги про стягнення 23 404,52 грн. основного боргу відповідають нормам ст.ст. 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України.

Відповідач в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2007 у справі № 13/305 скасувати повністю з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та прийняти нове рішення.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку заявника, відповідно до ст. 63 ГПК України позовна заява підлягала поверненню без розгляду, оскільки пред’явлено позовні вимоги про стягнення коштів за ремонтні роботи автомобіля з державним номером 28903 КА, а позивачем надано акт на ремонт автомобіля з державним номером 29601 КА, також позивачем не додані до позовної заяви докази надсилання її копії на належну адресу відповідача.

Заявник вважає, що судом не здійснено належної оцінки доказів  та стверджує, що акт № 203101632 від 04.07.2003 не має юридичної сили доказу у даній справі, оскільки не підписаний представником відповідача і не завірений печаткою; доручення, яке вказане в акті, діє до 16.06.2003 і видане на отримання автомашини з технічного обслуговування; вказана у рішенні довіреність № 255277 від 04.07.2003, видана на ім’я Лисак, ніякого відношення до підписання акту № 203101632 не має.

Заявник стверджує, що рахунок-фактуру № Г-81221 від 04.07.2003 на суму 19 236,70 грн. не отримував, а позивачем не надані докази надсилання рахунку; рішенням суду з відповідача стягнуто 4 167,82 грн. за послуги згідно з актами № 203101167 від 01.05.2003, № 203006638 від 04.06.2003, № 203101746 від 21.06.2003, які не були предметом позову і по яких позивачем не внесено доповнення або зміни до позовної заяви.

Заявник посилається на те, що твердження суду про часткову сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 628,64 грн. за платіжним дорученням № 1589 від 02.08.2006 після порушення провадження у справі, є безпідставним, оскільки призначення платежу є іншим, про що свідчить зміст запису в графі призначення платежу платіжного документу.

У запереченнях на апеляційну скаргу, доповненні та виправленні до заперечення позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2007 у справі № 13/305 залишити без змін та наводить підстави для цього, зокрема, стверджує, що предметом позову є заборгованість відповідача перед позивачем, а акти виконаних робіт №№ 203101167, 203006638, 203101746 є тільки письмовими доказами замовлених та виконаних робіт, які були витребувані судом в процесі розгляду справи.

На виконання ухвал апеляційного господарського суду від 24.05.2007, від 12.06.2007 сторонами надані документи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, враховуючи доводи заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем пред’явлено позов з позовними вимогами про стягнення з відповідача вартості виконаних робіт у розмірі 24 033,16 грн. у зв’язку із частковою оплатою відповідачем вартості здійснених позивачем ремонтних робіт автомобілів відповідача згідно з ремонтними замовленнями №№ 203101632, 20310220, довіреності № 617182, актів виконаних робіт №№ 203101632 від 04.07.2003, 20310220 від 06.08.2003.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з п. 1.1 договору № 14/6 від 08.06.1998 відповідач, за договором замовник, доручає, а позивач, за договором виконавець, виконує з власних матеріалів роботи по ремонту та технічному обслуговуванню автомобіля.

Відповідно до п. 1.2 договору № 14/6 види робіт, строки виконання погоджуються сторонами та вказуються у конкретних замовленнях, які додаються до даного договору та є його невід’ємною частиною.

Згідно з ремонтним замовленням № 203101632 від 11.06.2003 відповідачем замовлено позивачеві ремонт автомобіля державний номер 29601 КА, а відповідно до ремонтного замовлення № 203102200 від 31.07.2003 - ремонт автомобіля державний номер 28903 КА.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок № 86606 від 29.04.2003 на оплату суми 8 062,87 грн. по автомобілю державний номер 28903 КА, який оплачено відповідачем в сумі 8 062,87 грн. за платіжним дорученням № 1227 від 30.04.2003 (а.с. 99-100, т. 1).

В акті виконаних робіт № 203102200 автомобіля державний номер 28903 КА зазначено, що сплаті підлягає сума 7 289,42 грн., отже заборгованість за цим актом у відповідача відсутня.

Виставлений позивачем рахунок № 90416 від 12.06.2003 на сплату суми 26 720,78 грн. по автомобілю державний номер 29601 КА оплачений відповідачем за платіжним дорученням № 708 від 20.06.2003 частково, в сумі 13 000 грн. (а.с. 101-102, т. 1).

Пунктом 3.2 договору № 14/6 передбачено, що у випадку, якщо якість виконаних позивачем робіт задовольняє відповідача, сторони підписують акт передання-прийняття робіт, який свідчить про належне виконання позивачем робіт за даним договором.

Згідно з актом виконаних робіт № 203101632 від 04.07.2003 щодо автомобіля державний номер 29601 КА позивачем виконано ремонтних робіт на загальну суму 32 236,70 грн., що перевищує суму, зазначену в рахунку № 90416 від 12.06.2003.

Відповідно до п. 4.2.2 договору № 14/6 відповідач зобов’язаний в порядку і в строки, обумовлені даним договором і замовленнями до нього, оплатити прийняту роботу згідно з підписаним актом передання-прийняття.

В акті виконаних робіт № 203101632 зазначено, що від відповідача акт складено за участю представника Нескуби І.А. на підставі довіреності від 06.06.2003 № 255113.

Однак, оскільки датою підпису зазначеного акту є 04.07.2003, а довіреність № 255113 від 06.06.2003, видана відповідачем Нескубі І.А., є дійсною до 16.06.2003, то зазначений акт є таким, що підписаний неуповноваженою позивачем особою, тобто цим актом не доведено наявності згоди відповідача з зазначеним розміром плати за ремонтні роботи.

Згідно з п. 11 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 11.11.2002 № 792, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.02.2003 за № 122/7443, у разі виникнення необхідності виконання додаткових робіт, не передбачених договором (нарядом-замовленням), складається дефектна відомість; виконавець письмово повідомляє про це замовника; надання послуг тимчасово припиняється до укладення додаткової угоди між замовником і виконавцем.

Однак, сторонами додатково не було погоджено вартість робіт у розмірі, що перевищувала б зазначену позивачем суму у рахунку № 90416 від 12.06.2003, із якою відповідач погодився, оскільки частково рахунок оплатив та передав автомобіль для ремонту.

Таким чином, заборгованість у відповідача перед позивачем за виконані ремонтні роботи відповідно до замовлення № 203101632 становить суму 13 720,78 грн. (26 720,78 грн. – 13 000 грн.).

Відповідно до п. 56 зазначених Правил замовник зобов’язаний своєчасно оплачувати надані за умовами договору послуги і приймати АТЗ та їхні складові частини після надання послуг.

08.07.2005 позивачем надіслано відповідачу вимогу про сплату боргу за ремонт та технічне обслуговування автомобілів згідно з ремонтними замовленнями №№ 203101632, 203102200, а 09.03.2006 пред’явлена претензія.

Як стверджує позивач у позовній заяві, претензії щодо якості виконаних робіт до позивача від відповідача не поступали.

Відповідач про пред’явлення претензій позивачеві щодо якості виконаних робіт та пред’явлення вимог по усуненню недоліків у роботі, зазначеній в актах за №№ 203101632, 203102200 не зазначає.

На підставі норм п. 4 Прикінцевих положень ГК України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до відносин сторін після 01.01.2004 застосовуються відповідно положення ГК України та ЦК України.

Таким чином, оскільки матеріалами справи доведено виконання позивачем для відповідача робіт з ремонту автомобілів відповідача, останній щодо якості виконаних робіт претензій не мав, то позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача залишку заборгованості по оплаті вартості виконаних робіт є такими, що відповідають вимогам ст. 193 ГК України та ст.ст. 526, 629 ЦК України.

Апеляційна інстанція не погоджується із висновком суду першої інстанції про врахування стану розрахунків сторін за весь період виконання договору № 14/6 як із таким, що не відповідає нормам процесуального права, адже право господарського суду виходити за межі позовних вимог обмежене ст. 83 ГПК України.

Оскільки за платіжним дорученням відповідача № 1589 від 02.08.2006 ним було сплачено суму 628,64 грн. за запчастини згідно з рахунком № 208955 від 01.08.2006, який виставлений на оплату по автомобілю державний номер 28905 КА, що не має відношення до зазначених у позовній заяві замовлень та актів, то висновок суду першої інстанції про те, що після порушення провадження у справі відповідач частково сплатив суму основного боргу, про стягнення якого заявлено позивачем, не відповідає матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги є такими, що, частково, не відповідають нормам законодавства та матеріалам справи, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Оскільки у позовній заяві позивачем вказані обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної суми зазначено у позовній заяві, то відсутні підстави для твердження про наявність підстав для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду на підставі п. 3 ст. 63 ГПК України лише через зазначення іншого номеру автомобіля, ніж в документах, підтверджуючих позовні вимоги, адже визначальним є саме докази проведення ремонтних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, ухвал суду першої інстанції у справі № 13/305 від 11.12.2006, 25.12.2006, 23.01.2007, протоколу судового засідання від 06.02.2007, представник відповідача приймав участь у судових засіданнях, отже відповідачу було відомо про час та місце засідань суду.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 151 ЦК Української РСР, чинного на час укладення актів №№ 203101632, 203102200, встановлено, що в силу зобов’язання одна особа (боржник) зобов’язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-то: передати майно, виконати дію, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

У п. 4.2.1 договору № 14/6 сторонами погоджено умову про обов’язок відповідача у випадку якісного і своєчасного виконання позивачем робіт, прийняти роботу, виконану позивачем та підписати акт передання-прийняття робіт.

Як вже зазначалось, відповідач не посилається на неякісне виконання робіт з ремонту автомобілів, отже, прийнявши відремонтовані автомобілі від позивача, відповідач зобов’язаний здійснити оплату їх ремонту.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги у зв’язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2007 у справі № 13/305 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Себ-фармація" (юридична адреса: м. Київ, вул. Кловський узвіз, 24, кв. 136, фактична адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 13А, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний дім Україна – Мерседес–Бенц" (03045, м. Київ, Голосіївський район, Столичне шосе, 90, ) 13 720 грн. 78 коп. основного боргу, 137 грн. 21 коп. державного мита, 67 грн. 36 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовити."

2. Стягнути із Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний дім Україна – Мерседес–Бенц" (03045, м. Київ, Голосіївський район, Столичне шосе, 90, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Приватного підприємства "Себ-фармація" (юридична адреса: м. Київ, вул. Кловський узвіз, 24, кв. 136, фактична адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 13А, ) 68 грн. 60 коп. державного мита за розгляд апеляційної скарги.

3. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

4. Справу № 13/305 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.