ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  45/135

19.11.07

За позовом:

Позивача 1:
Позивача 2:
Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі
Міністерства транспорту та зв’язку України,
Державного підприємства "Донецька залізниця"

До відповідача:
Підприємства "Укрінвопромінвест"

Про
визнання договору недійсним та повернення коштів

Суддя Балац С.В.

Представники:

прокуратури: Сахно Н.,старший прокурор відділу ГПУ  посв. № 99

позивача 1:       не з’явилися

позивача 2:       Бринцев О.В., дов.від 29.03.2007 року б/н

відповідача:     ліквідатор відповідача - Державна податкова інспекція у Солом’янському районі міста Києва в особі  Мокрицької К.В., дов. від 31.05.2007 № 79

Суть спору: визнання недійсним з моменту укладення договору підряду на проведення оцінки протипожежного стану від 30.04.2004 року № Д/НО/04708/НЮ, укладеного між Державним підприємством "Донецька залізниця" та Підприємством  "Укрінвопромінвест" та повернення коштыв в сумі 13700000,00 грн.

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що оспорюваний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що, на думку прокурора суперечить п. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України. Прокурор стверджує, що результати виконаних робіт за оспорюваним договором не відповідають вимогам до цих робіт, визначених оспорюваному договорі. Прокурор вважає, що надані відповідачем результати виконаних робіт не відповідають вимогам законодавства.

Також прокурор стверджує, що для виконання відповідачем робіт за оспорюваним договором, останній повинен був мати спеціальний дозвіл (ліцензію), проте відповідач такого дозволу не мав, а тому оспорюваний договір повинен бути визнаний недійсним на підставі ст. 227 Цивільного кодексу України.

Позивач 1 позов прокурора не підтримав та вказав, що вважає  що не існує підстав для визнання недійсним спірного договору.

Позивач 2 проти задоволення позову заперечив та вказав, що спірний договір не є недійсним, а є удаваним, а саме договором підряду на проведення аналізу протипожежного стану, що встановлено в рішенні Господарського суду міста Києва від  19.09.2007 № 31/285. Позивач 2 стверджує, що аналіз протипожежного стану не є ліцензованим видом діяльності, тому спірний договір не може бути визнаний недійсним на підставі ст. 227 Цивільного кодексу України. Також позивач 2 вважає, що спірний договір не є фіктивним, оскільки останній спрямований на настання реальних наслідків: договір виконано обома сторонами, результати робіт  використовуються позивачем 2.

Відповідач у судові засідання не з’являвся, належним чином не повідомляв про причини неявки на виклик суду та не надав витребуваних ухвалою суду документів. Відповідач  повідомлявся судом про розгляд справи належним чином.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається  за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою від 31.01.2007  порушено провадження у справі № 45/135 та призначено її до розгляду на 26.02.2007.

Ухвалою від 26.02.2007 розгляд справи відкладався на  26.03.2007.

Ухвалою від 26.03.2007 за клопотанням сторін продовжено строк вирішення спору на один місяць, до 26.04.2007. В цьому ж судовому засіданні  оголошено перерву до 10.04.2007, про що сторони повідомлені під розписку.

Ухвалою від 10.04.2007 призначено судову пожежно-технічну експертизу, а на час її проведення  провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 12.10.2007 поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 29.10.2007.

В судовому засіданні 29.10.2007 сторони звернулися зі спільним клопотанням про продовження строку вирішення спору на 1 місяць.

Ухвалою від 29.10.2007  клопотання сторін про продовження строку вирішення спору задоволено, строк вирішення спору продовжено на 1 місяць та відкладено розгляд справи на 14.11.2007.

В судовому засіданні 29.10.2007 прокурором заявлено клопотання про призначення у справі повторної комісійної комплексної експертизи. Зазначене клопотання мотивовано тим, що  експертом не враховано той факт, що п.п. 1.3., 1.4., 1.5. оспорюваного договору містять пункти "інші заходи", "інші висновки",  "інші пропозиції", які повинні узгоджуватися окремими додатками до договору підряду.  Вказане клопотання судом відхилено, оскільки  п.п. 1.3., 1.4., 1.5. оспорюваного договору не містять вказаних прокурором словосполучень.

Представник позивача у судовому засіданні  29.10.2007 надав додаткові пояснення у справі та повідомив, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 18.10.2007 відповідач по справі - підприємство "Укрінвопромінвест" знаходиться в стані припинення підприємницької діяльності та  призначено голову ліквідаційної комісії з припинення Рейделя Руслана Вікторовича.

Ухвалою від 12.03.2007  відповідача визнано банкрутом та призначено ліквідатором Державну податкову інспекцію у  Солом’янському районі м. Києва, тому ухвала від 29.10.2007 також надсилалася  ліквідатору відповідача.

В судовому  засіданні  14.11.2007 представник  Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва пояснив, що Державна податкова інспекція у Солом’янському районі м. Києва дійсно є ліквідатором відповідача, проте будь-яких пояснень щодо господарської діяльності останнього надати не можуть.

Також в судовому засіданні 14.11.2007 прокурором заявлено усне клопотання про зупинення провадження у справі  до розгляду апеляційною інстанцією апеляційного подання  прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2007 31/285. Вказане клопотання судом відхилено, оскільки прокурором не надано суду доказів того, що Київським апеляційним господарським судом порушено апеляційне провадження з перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2007 31/285. Факт надіслання прокурором апеляційного подання не є доказом порушення апеляційною інстанцією апеляційного провадження. Більш того, апеляційне подання подано прокурором з порушенням встановлених строків, про що прокурор зазначає у апеляційному поданні, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2007 31/285 набрало законної сили та є обов’язковим до виконання на всій території України.

У судовому засіданні 29.10.2007  оголошено перерву до 19.11.2007 для виготовлення повного тесту рішення, про що сторони повідомлені під розписку.

Заслухавши пояснення прокурора представників позивачів, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем 2 та відповідачем 30.04.2004 укладено за № Д/НО-04708/НЮ договір підряду на проведення оцінки протипожежного стану (оспорюваний договір).

Відповідно до п. 1.1. оспорюваного договору  виконавець (відповідач) зобов’язувався  провести оцінку протипожежного стану комплексів, територій та об’єктів  промислового та непромислового  призначення замовника (позивача 2), а замовник зобов’язувався  прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно п. 2.1. оспорюваного договору, п. 1. додаткової угоди від 24.05.2004 до оспорюваного  договору вартість робіт за договором визначена в сумі  13.700.000,00 грн.

21.08.2004 між позивачем 2 та відповідачем складено акт приймання-передачі звіту за договором підряду на проведення оцінки протипожежного стану № Д/НО-04708/НЮ від 30.04.2004 згідно якого  виконавець (відповідач) передав, а замовник (позивач 2) прийняв результати виконаної роботи у вигляді 12 книг документації стосовно структурних підрозділів Донецької залізниці на паперовому носії, який відповідає вимогам укладеного Договору, а вартість робіт склала 13.700.000,00 грн. В цьому ж акті зазначено, що роботи по об’єктам Донецької залізниці за Договором своєчасно та у повному обсязі виконані та повністю оплачені.

Господарським судом міста Києва розглядалася справа № 31/285 за позовом Державного підприємства "Донецька залізниця" до Підприємства "Укрінвопромінвест" про визнання договору  удаваним і зміну умов договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2007 у справі № 31/285 позов задоволено частково: зокрема,  визнано Договір підряду на проведення оцінки протипожежного стану № Д/НО-04708/НЮ від 30.04.2004, укладений між Державним підприємством “Донецька залізниця”  і  Підприємством “Укрінвопромінвест”  удаваним правочином; та визнано укладений між Державним підприємством “Донецька залізниця” і  Підприємством “Укрінвопромінвест” Договір № Д/НО-04708/НЮ від 30.04.2004 договором підряду на проведення аналізу (аудиту) протипожежного стану об’єктів.

Вказане рішення Господарського суду м. Києва від 19.09.07 у справі №31/285 набрало законної сили.

Відповідно до ст. ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2007 № 31/285 встановлено факти, що мали місце у договірних відносинах між позивачем 2 та відповідачем у справі 45/135, які є предметом розгляду у справі 45/135, то вказані факти доведенню не підлягають.

Спір виник внаслідок того, що прокурор вважає, що оспорюваний договір є недійсним, оскільки останній не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (п. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України). Також прокурор стверджує, що для виконання відповідачем робіт за оспорюваним договором, останній повинен був мали спеціальний дозвіл (ліцензію), проте відповідач такого дозволу не мав, що є підставою для  визнання оспорюваного договору недійсним на підставі ст. 227 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28.04.1978 №3 угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно п. 41 ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензуванню підлягає діяльність з оцінки протипожежного стану об’єктів.

Отже, для виконання робіт з оцінки протипожежного стану об’єктів виконавець таких робіт повинен мати відповідний спеціальний дозвіл (ліцензію).

Нормою ст. 227 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Проте, як встановлено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2007 у справі № 31/285 оспорюваний договір визнано удаваним правочином та визнано його договором підряду на проведення аналізу (аудиту) протипожежного стану об’єктів.

Також  згідно висновку  судової пожежно-технічної експертизи № 6281, виконаного  судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Шостаком Р.М. передбачений оспорюваним договором  перелік робіт  за своїм складом, змістом та характером в комплексі не є оцінкою протипожежного стану об’єкту, а є характерним для робіт, що пов’язані з проведенням аналізу протипожежного стану об’єкту (об’єктів) за деякими певними показниками.

Більш того, надана прокурором разом із позовною заявою копія листа Державного департаменту пожежної безпеки від 06.12.2005  №21/1/3213  підтверджують такий висновок суду, оскільки в цьому листі також наголошується на відмінностях між результатами робіт, отриманих за договором підряду від 30.04.2004 №Д/НО/04708/НЮ і нормативними вимогами, які ставляться саме до оцінки протипожежного стану.

Неможливість застосування до договору підряду  від 30.04.2004 №Д/НО/04708/НЮ вимог, які ставляться до договорів підряду на оцінку протипожежного стану об'єктів випливає також з того, що судовим рішенням зазначений договір визнаний удаваним правочином – договором підряду на проведення аналізу (аудиту) протипожежного стану об’єктів.

Згідно до ч.2 ст.235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами правочину, який сторони насправді вчинили. Це означає необхідність застосування до спірного договору правил, що відносяться суто до аналізу протипожежного стану та неможливість застосування тих, що стосуються оцінки протипожежного стану об'єктів.

Отже, оспорюваний договір не передбачає здійснення відповідачем ліцензованого виду діяльності, а тому відсутні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним на підставі ст. 227 Цивільного кодексу України.

Стосовно посилань прокурора на ст. 215, ч.5 ст. 203 ЦК України, як на підставу для визнання спірного договору недійсним суд, оцінюючи обставини у сукупності, і даючи їм правову кваліфікацію, зазначає наступне.

Відповідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

За твердженням прокурора відповідачі не мали на меті отримання результатів передбачених договором робіт, що підтверджується невідповідною якістю  результатів робіт, неправильним обчисленням ціни договору а також тим, що фактично роботи виконувались не позивачем 2, а субпідрядником.

Проте такі твердження прокурора, не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, а натомість спростовуються наявними в ній доказами. Зокрема, з акту виконаних робіт, підписаного  сторонами оспорюваного договору випливає, що відповідач виконав, а позивач 2 прийняв роботи передбачені оспорюваним договором у вигляді 12 книг документації. Фактичне реальне виконання договору підтверджується й іншими матеріалами справи (копією договору від 05.05.2004р. №7/УПА, актом про завершення етапу робіт від 26.07.2004 №4, копією листа Державного департаменту пожежної безпеки від 06.12.2005  №21/1/3213, висновком спеціаліста з проблем пожежної безпеки Донецького НДІСЕ від 24.04.2007 №1793/21, висновком судової пожежно-технічної експертизи від 10.10.2007 №6281 тощо). Це свідчить, що сторонами договору вчинені визначені договором необхідні дії, які привели до реального настання передбачених договором правових наслідків.

За таких обставин, тобто за наявності певних дій по виконанню договору та за наявності фактичних результатів цих дій, суд не вбачає можливим застосування до оспорюваного договору положень ч.5 ст.203, ст.215 ЦК України, а також ст.234 ЦК України. Такий  висновок суду узгоджується з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28.04.1978 №3, та п.14 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" від 12.03.1999 №02-5/111 відповідно до яких мнимою угодою (фіктивним правочином)  може бути визнана угода, на виконання якої сторонами не вчинено ніяких дій.

Твердження прокурора про неправомірність спірного договору, мотивовані тим, що в ньому не правильно визначена ціна робіт (значно вище ніж в договорі із субпідрядником) судом відхиляються виходячи з наступного.

Згідно ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону. Пунктом 4 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно ст. 7 Закону "України про ціни та ціноутворення" вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Вичерпний перелік товарів і послуг по цінах на які здійснюється державне регулювання визначений Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" від 25.12.1996 №1548. Згідно цього переліку державне регулювання ціни на роботи передбачені оспорюваним  договором не здійснюється.

Таким чином, враховуючи відсутність в законодавстві відповідних обмежень є правомірним вільне визначення умов щодо ціни оспорюваного договору. Відповідно, різне визначення цін на роботи в оспорюваному договорі та в договорі від 05.05.2004 №7/УПА, укладеному відповідачем із субпідрядником ТОВ «Вінсент», не можна вважати правопорушенням.

Про правильність такого висновку свідчить також можливість залучення до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), що передбачена законодавством України.  В силу ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Крім того, можливість залучення інших фізичних, юридичних осіб, та суб'єктів підприємницької діяльності безпосередньо передбачена п.4.5. оспорюваного договору.

Правильність формування ціни договору підтверджується крім того рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2007 у справі №31/285 за позовом ДП "Донецька залізниця" до Підприємства "Укрінвопромінвест" про визнання договору удаваним правочином та зміну умов договору, а також висновком судово-економічної експертизи, проведеної Київським Науково-дослідним інститутом судових експертиз від 05.07.2007 №5401. Рішенням суду та висновком експертизи встановлено, що вартість робіт, яка зазначена в договорі підряду на проведення оцінки протипожежного стану від 30.04.2004 №Д/НО-04708/НЮ відповідає вимогам чинного законодавства з питань ціноутворення, корегуванню вартість робіт не підлягає, матеріальні збитки ДП "Донецька залізниця" не завдані.

Суд не приймає до уваги надані прокурором матеріали техніко-економічної експертизи, виконаної ТОВ "Український центр інновацій і технологій", які містять протилежні висновки.

Зазначені матеріали техніко-економічної експертизи виконані без дотримання положень Закону України "Про судову експертизу", виконані особою, яка не є судовим експертом, яка не була попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, яка не мала у своєму розпорядженні матеріалів даної справи, і взагалі, ці матеріали відносяться не до спірного договору, а до іншого договору укладеного між відповідачем та ДГТО «Південно-Західна залізниця».

Посилання в наданому прокурором листі Державного департаменту пожежної безпеки від 06.12.2005 №21/1/3213 на тарифи, визначені постановою Кабінету Міністрів України  від 15.05.2000 №798, суд також вважає безпідставним, оскільки зазначеною постановою ці тарифи визначені лише для підрозділів Державної пожежної охорони Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, а не для усіх суб’єктів господарювання.

Стосовно посилань прокурора на неналежне виконання відповідачем робіт за договором підряду від 30.04.2004 №Д/НО/04708/НЮ суд зауважує, що відповідно чинного законодавства України (ст.ст. 215, 651 ЦК України) та з урахуванням п.1 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" від 12.03.99 №02-5/111 невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків, а не визнання угоди недійсною. З такими вимогами про розірвання договору ні прокурор, ні позивачі до суду не звертались.

Отже, позовні вимоги прокурора є необгрунтоаними, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 33, 49, 82-84, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                            С. Балац