ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2007 р.
№ 7/51-07-1613

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду
від  26 липня 2007 року

у справі
господарського суду
№ 7/51-07-1613
Одеської області

за заявою
в.о. прокурора Кілійського районі Одеської області в інтересах держави в особі:
УПФУ в Кілійському районі,
Кілійського районного центру зайнятості,
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кілійському районі,
Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції

до
Приватного багатопрофільного підприємства "Агросвіт"

про
визнання банкрутом,

арбітражний керуючий
Бєлов Олександр Дмитрович,

за участю представників сторін:

Ізмаїльської ОДПІ –Притула Г.Л. (дов. від 10.01.07 № 1039/10-3);

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року .о. прокурора Кілійського районі Одеської області в інтересах держави в особі УПФУ в Кілійському районі, Кілійського районного центру зайнятості, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кілійському районі, Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції звернувся до суду із заявою про порушення справи про банкрутство Приватного багатопрофільного підприємства "Агросвіт"

Вказував на наявність у боржника заборгованості зі сплати страхових внесків, сплати пільгової пенсії, податку на додану вартість, орендної плати за землю,збору за забруднення навколишнього природного середовища, фіксованого сільськогосподарського податку, податку з доходів найманих працівників, штрафних санкцій та нарахованої пені у розмірі 308 629,39 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.02.2007 р. порушено провадження у справі, заяву призначено до розгляду, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.05.2007 р. (суддя Лепеха Г.А.)  визнано кредиторські вимоги до боржника:

УПФУ в Кілійському районі –в сумі 77 533,04 грн,

Кілійського районного центру зайнятості –в сумі 11 022,86 грн.,

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кілійському районі –в сумі 121 940,87 грн.,

Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції –в сумі 98 132,62 грн.

Введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено Бєлова О.Д.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2007р. (колегія суддів у складі: Воронюк О.Л. –головуючий, судді: Єрмілов Г.А., Лашин В.В.) ухвала господарського суду Одеської області від 29.05.2007 р. скасовано. Провадження у справі припинено.

Постанова мотивована тим, що безспірними вимогами кредиторів є вимоги у сумі 50 382,81 грн., однак вони становлять менше 300 мінімальних розмірів заробітних плат. Решта  вимог –це вимоги по заборгованості з недоїмки (пені та штрафів).

Не погоджуючись з винесеною постановою суду апеляційної інстанції Ізмаїльська ОДПІ звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просила постанову Одеського апеляційного господарського суду та залишити в силі ухвалу господарського суду Одеської області. В обґрунтування  посилається на порушення вимог матеріального та процесуального права, а саме,  п.п. 2, 4 ст. 129 Конституції України, ч. 2 чт. 2, ч. 4 ст. 11, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності  боржника або визнання його абнкрутом".

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі Закон), які превалюють, як спеціальні норми права, у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 3 ст.6 Закону встановлено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону боржник –суб’єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобов’язання щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), протягом трьох місяців після настання встановленого строку їх сплати.

Згідно з 6 ст. 1 Закону грошове зобов’язання –зобов’язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов’язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про систему оподаткування" (в редакції Закону України від 18.02.97 N 77/97-ВР) визначено, що під податком і збором (обов'язковим платежем) слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Цей Закон, як зазначено в його преамбулі, визначає принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про систему оподаткування" (в редакції Закону України від 18.02.97 N 77/97-ВР) будь-які податки і збори (обов'язкові платежі), які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Всі інші закони України про оподаткування мають відповідати принципам, закладеним у цьому Законі. Податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про систему оподаткування" в Україні справляються загальнодержавні і місцеві податки і збори (обов'язкові платежі), вичерпний перелік яких міститься у статтях 14 і 15 цього Закону.

Податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено Законом України "Про систему оподаткування", сплаті не підлягають. З огляду на наведене закон не відносить суми неустойки (штрафів, пені) і фінансових санкцій тощо, що стягуються до бюджетів за порушення податкового законодавства, до категорії податків і зборів (обов'язкових платежів).

Як встановлено судом апеляційної інстанції заборгованість ПБП "Агросвіт" складає:

- перед УПФУ в Кілійському районі 7 800 грн.,

перед Кілійським районним центром зайнятості 9 969,51 грн.,

перед Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кілійському районі 1 885,46 грн.,

перед Ізмаїльською об'єднаною державною податковою інспекцією 30 727,84  грн.

Решта кредиторських вимог –це вимоги по заборгованості з недоїмки (пені, штрафів).

Таким чином, на день порушення справи про банкрутство розмір грошових вимог ініціюючих кредиторів, визначений у відповідності з положеннями ст.ст. 1, 6, 7 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” складає 50 382,81 грн., що менше 300 мінімальних розмірів заробітної плати.

Відтак, справа про банкрутство Приватного багатопрофільного підприємства "Агросвіт" порушена судом необґрунтовано.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає правомірним припинення судом апеляційної інстанції провадження по справі про банкрутство  Приватного багатопрофільного підприємства "Агросвіт" на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

В силу ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи визначені законом межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, доводи касаційної скарги щодо невідповідності висновку суду апеляційної інстанції обставинам справи не можуть бути прийняті судом  касаційної інстанції до уваги.

За таких обставин справи колегія суддів вважає, що оскаржувана судова постанова  відповідає нормам матеріального і процесуального права та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції  залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2007 у справі № 7/51-07-1613 залишити без змін.

Головуючий                                                                             М. Хандурін

Судді                                                                                       О. Мамонтова

О. Удовиченко