ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.04.2007  року                                                            Справа № 16/684

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Семендяєвої І.В.

суддів                                                            Єжової С.С.

Парамонової Т.Ф.

за участю секретаря

судового засідання:                              Антонової І.В.

та представників сторін:

від  позивача:                                               Скнаріна Н.М., головний фахівець –юрист,

довіреність від 04.01.07 № 4/10,

від відповідача:                                             Грибанова Ю.П., представник за довіреністю,

довіреність від 10.01.07 б/н,

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                                    Приватного підприємства “Ремікс”,                                  м. Краснодон Луганської області

на рішення

господарського суду                                Луганської області

від                                                                02.02.07 (підписано 07.02.07)

у справі                                        № 16/684 ( суддя Шеліхіна Р.М. )

за позовом                                              Управління економіки та власності

Виконавчого комітету Краснодонської

міської ради, м. Краснодон Луганської області

до   відповідача                                        Приватного підприємства “Ремікс”,

м. Краснодон Луганської області

про                                                                      про стягнення 24672 грн. 32 коп.

В С Т А Н О В И В:

Управління економіки та власності Виконавчого комітету Краснодонської міської ради, м. Краснодон Луганської області (далі за текстом –позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Приватного підприємства “Ремікс”, м. Краснодон Луганської області (далі за текстом - ПП “Ремікс”, відповідач по справі) про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 21507 грн. 52 коп. згідно договору оренди комунального майна від 02.01.03 та пені у сумі 3164 грн. 80 коп. за період з 01.11.05 по 31.10.06 (включно).

Рішенням господарського суду Луганської області від 02.02.07 по справі                                № 16/684 позов задоволено в частині стягнення боргу по орендній платі в сумі 8308 грн. 46 коп., а в частині боргу на суму 13199 грн. 06 коп. провадження припинено у зв’язку з добровільною сплатою відповідачем; в решті вимог в позові відмовлено, оскільки позивач нарахував пеню за один рік, а не за шість місяців, як це передбачено ст. 232 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 16.02.07 б/н, якою просить скасувати рішення господарського суду Луганської області та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в частині стягнення боргу по орендній платі у сумі 8308 грн. 46 коп. відмовити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник посилається на те, що позивач подав позов про стягнення заборгованості з орендної плати з порушенням                                     ст. 257 Цивільного кодексу України, що є підставою для відмови у позові про стягнення боргу за період з січня по грудень 2003 року згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України; що завірені копії банківських виписок не можуть свідчити про визнання боргу відповідачем, а є тільки сплатою поточних платежів.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 27.02.07 по справі № 16/684 для розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду Луганської області від 02.02.07 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя - Семендяєва І.В., суддя –Єжова С.С.,                                                            суддя - Парамонова Т.Ф.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою від 27.02.07 по справі № 16/684  прийняв апеляційну скаргу відповідача до апеляційного провадження.

Позивач запереченням  від 05.03.07 № 182/10 відхилив доводи апеляційної скарги, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Апеляційна скарга розглядалась 20.03.07. У судовому засіданні оголошено перерву до 27.03.07, 05.04.07. Постанова приймається 05.04.07.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення сторін, обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок господарського суду Луганської області про часткове задоволення позову Управління економіки та власності Виконавчого комітету Краснодонської міської ради до ПП “Ремікс” про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 21507 грн. 52 коп. згідно договору оренди комунального майна від 02.01.03 та пені у сумі 3164 грн. 80 коп. за період з 01.11.05 по 31.10.06 (включно), є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та діючому законодавству.

Як встановлено місцевим господарським судом та свідчать матеріали справи, сторони у справі знаходяться у договірних відносинах по оренді комунального майна; 02.01.03 між ними був укладений договір, згідно якому позивач  (орендодавець) зобов’язаний надати відповідачу (орендарю) у тимчасове платне користування нежитлові приміщення готелю „Україна” на трьох поверхах загальною площею 1836,1 кв. м. за адресою: м. Краснодон Луганської області, площа ім. Леніна, 6, для більш ефективного використання приміщень як готелю строком на п’ять років (до 02.01.08) за плату у сумі 1717 грн. без ПДВ з коригуванням на індекс інфляції у майбутньому місяці, яку відповідач зобов’язався вносити щомісяця до 20 числа поточного місяця.

Вказане у договорі приміщення було передане відповідачу у користування, але обумовлену договором суму орендної плати відповідач в повному обсязі не вносив, у зв’язку з чим за відповідачем в період з 01.01.03 по 01.11.06 виникла заборгованість в сумі 21507 грн. 52 коп.

Відповідно до п. 3.5 договору за несвоєчасне внесення орендної плати позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 3164 грн. 80 коп. за період з 01.11.05 по 31.10.06 (включно), у стягненні якої судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено з підстав, вказаних у рішенні суду.

За рішенням суду першої інстанції з відповідача стягнуто 8308 грн. 46 коп. боргу за період з січня 2003 року по грудень 2003 року; місцевий господарський суд визнав, що строк позовної давності для стягнення боргу за цей період не минув, оскільки відповідач здійснив платежі ( у т. ч. часткові) протягом лютого –жовтня 2003 року, у зв’язку з чим перебіг строку позовної давності переривається відповідно до п. 6 Перехідних положень Цивільного кодексу України та ст. 264 Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції встановив, що сума боргу 8308 грн. 46 коп. фактично існує і знаходиться в межах строку позовної давності, виходячи з наступного. Згідно поданих позивачем належним чином завірених копій платіжних документів, за якими перераховувалась частково або повністю орендна плата, у цих платіжних документах не був зазначений період, за який вноситься сума орендної плати. Тому, ті платежі, які проведені без зазначення періоду, за який сплачується орендна плата, підлягають зарахуванню в рахунок погашення попередньої заборгованості з моменту її виникнення.

Такий розрахунок нарахування згідно виставлених позивачем рахунків сум орендної плати та погашення цих нарахованих сум платежами відповідача в порядку їх надходження заборгованості, що виникла з початку 2003 року, був проведений та поданий суду позивачем, а також такий же розрахунок був поданий відповідачем.

За вказаним розрахунком позивача заборгованість з орендної плати за 2003 рік  відсутня. За даними акту звірення розрахунків (позивачем акт не підписаний), складеного відповідачем 24.03.07, заборгованість з орендної плати за 2003 рік також відсутня. У доданому до пояснень позивача від 03.04.07 розрахунку також мається заборгованість відповідача з орендної плати станом на 01.11.06 в розмірі 8308 грн. 40 коп., яка також знаходиться в межах строку позовної давності.

Але відповідач у цьому поясненні зазначив, що позивач надав суду апеляційної інстанції інший розрахунок по орендній платі, ніж він подавав суду першої інстанції і що розрахунок заборгованості відповідно до п. 3 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України є однією із підстав позову; змінивши розрахунок суми позову, позивач, на його думку, змінив підставу позову.

Вказані доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги з таких підстав.

Пункт 3 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, на яку посилається відповідач, передбачає, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову. Позивач же, здійснивши новий розрахунок заборгованості, ціну позову не змінив.

Наявність обґрунтованого розрахунку сум, що стягується, у позовній заяві передбачена п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України.

У п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.05 № 01-8/344 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році” зазначається таке. Господарський суд у розгляді справи не зобов’язаний здійснювати замість позивача „перерахунок” розрахованих останнім сум штрафних санкцій, річних тощо. Однак з огляду на вимоги частини першої ст. 47 ГПК щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої ст. 43 ГПК стосовно всебічного, повного та об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснення позивачем нарахування таких сум і в разі якщо їх обчислення помилкове –зобов’язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Якщо для здійснення перерахунку необхідні додаткові матеріали, суд витребує їх у позивача, а в разі неподання ним таких матеріалів –з урахуванням обставин конкретної справи залишає позов (в частині стягнення відповідних спірних сум) без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК або відмовляє в задоволенні позову у відповідній частині у зв’язку з недоведеністю позовних вимог.

Крім того, розрахунок суми позову не є ні предметом, ні підставою позову.

Так, предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстави позову –це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов’язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов’язків суб’єктів спірного матеріального правовідношення. Розрізняють фактичні та юридичні (правові) підстави позову.

Визначаючи предмет позову як спосіб захисту права чи інтересу, слід звернути увагу на перелік способів захисту цивільного права та інтересу, викладений у ст. 16 Цивільного кодексу України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

-          визнання права;

-          визнання правочину недійсним;

-          припинення дії, яка порушує право;

-          відновлення становища, яке існувало до порушення;

-          примусове виконання обов’язку в натурі;

-          зміна правовідношення;

-          припинення правовідношення;

-          відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

-          відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

-          визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 20 Господарського кодексу України встановлює, що кожний суб’єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав та законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб’єктів захищаються шляхом:

-          визнання наявності або відсутності права;

-          визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб’єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб’єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

-          відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб’єктів господарювання;

-          припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

-          присудження до виконання обов’язку в натурі;

-          відшкодування збитків;

-          застосування штрафних санкцій;

-          застосування оперативно –господарських санкцій;

-          застосування адміністративно –господарських санкцій;

-          установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

-          іншими способами, передбаченими законом.

Отже, предметом даного позову є вимога про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.01.03 по 01.11.06 (згідно позовної заяви та доданого до неї розрахунку, а. с. 8-9), а підставою позову є невиконання відповідачем умов договору оренди б/н від 02.01.03 в частині своєчасного та повного внесення орендної плати (а. с. 12-16) . Таким чином, позивач звернувся з позовом про захист свого порушеного права, яке виникло на підставі договору оренди б/н від 02.01.03 у спосіб, передбачений законодавством.

Суд апеляційної інстанції відповідно ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Користуючись правами суду першої інстанції, апеляційний господарський суд має право прийняти до уваги перерахунок суми боргу, який проведений за той же період та за тими ж документами, що і розрахунок, доданий до позовної заяви. При цьому, ні  предмет, ні підстава позову не змінювались, оскільки у новому розрахунку (перерахунку) суми позову не змінились вимоги про захист порушеного права (предмет позову, яким є стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.01.03 по 01.11.06), ні юридичні факти, на які посилався позивач у позові (підстава позову, якою є невиконання умов договору оренди б/н від 02.01.03 в частинні повного та своєчасного внесення орендної плати).

На підставі вищевикладеного, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 02.02.07 по справі № 16/684 ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній скарзі покладається на заявника скарги (відповідача по справі). Зайве сплачене державне мито у розмірі 72 грн. 36 коп. за подання апеляційної скарги підлягає поверненню відповідачу із Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Ремікс”, м. Краснодон Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 02.02.07 по справі № 16/684 залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Луганської області від 02.02.07 по справі                     № 16/684 залишити без зміни.

3.          Повернути Приватному підприємству „Ремікс”, м. Краснодон Луганської області із державного бюджету України зайве сплачене державне мито за подання апеляційної скарги у розмірі 72 грн. 36 коп. відповідно до платіжного доручення від 15.02.07 № 4809 на підставі даної постанови, яка скріплена гербовою печаткою суду.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п’ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                               І. В. Семендяєва

Суддя                                                                                  С.С. Єжова

Суддя                                                                                  Т. Ф. Парамонова