ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.07 р.                                                                               Справа № 2/61

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі  судового засідання Трубачовій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Всесвіт”, м. Дніпропетровськ

до відповідача: Приватного підприємства “Внєшсервіс”, м. Авдіївка

про: стягнення заборгованості в сумі 50909,17 грн.

За участю:

представників сторін

від позивача: Поляков О.М. - за довір.

від  відпозивача: Шипіцін О.В. – за довір., Зубко І.М. – за довір.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Всесвіт”, м. Дніпропетровськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства “Внєшсервіс”, м. Авдіївка про стягнення заборгованості в загальному розмірі 50909,17 грн., яка складається із основаного боргу 43000 грн., трьох відсотків річних в розмірі 1699,97 грн., інфляційних у розмірі – 6209,20 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № 07 від 18.01.05р., за яким відповідачеві за видатковою накладною було поставлене дизельне паливо та бензин на загальну суму 99244 грн., яке було отримано відповідачем на підставі довіреності. Частково зазначена поставка була оплачена відповідачем на суму 56244 грн., у зв’язку з чим основний борг склав 43000 грн. Також, посилаючись на порушення зобов’язань з оплати поставленого палива та умови договору, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних в розмірі 1699,97 грн., інфляційні у розмірі – 6209,20 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, надавши відзив. Зокрема, у відзиві від 15.03.07р. він посилається на неналежне виконання позивачем обов’язку, передбаченого ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, в частині надіслання копії всіх доданих до позовної заяви документів. Крім того, відповідач посилається на відсутність заборгованості перед позивачем, та зобов’язання позивача повернути необґрунтовано отримані кошти.

У відзиві на позов від 25.04.07р. відповідач вказує на те, що він повністю розрахувався за поставлене паливо, що підтверджує платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи, наданими із заявою від 23.03.07р. Також, відповідач вважає надані позивачем документи у підтвердження постачання палива такими, що не мають відношення до спірних правовідносин, оскільки предметом даного спору є постачання палива за видатковою накладною від 24.06.05р. № РН-0000732.

До того ж, відповідач вважає надані позивачем накладні від 26.01.05р. № РН-0000159, від 18.05.05р. № РН-0000586 –неналежним доказом отримання палива, оскільки вони підписані з боку відповідача невстановленою особою.

Крім того, відповідач вважає договір № 07 від 18.01.05р. недійсним, оскільки при його укладенні не було досягнута домовленість між сторонами щодо істотних його умов.

19.04.07р. позивач до прийняття рішення надав заяву про зменшення суми позовних вимог, та просив суд стягнути з відповідача основний борг у сумі 18000 грн., інфляційні в сумі 7301,40 грн., 3% річних 2095,81 грн. Зазначена заява із розрахунком зменшених позовних вимог була направлена відповідачеві 18.04.07р. цінним листом з описом вкладення, що додані до неї.

У судових засіданнях судом були досліджені оригінали договору від 18.01.05р. № 07, видаткових накладних, податкових накладних, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, платіжні доручення, що зафіксовано у протоколах судових засідань.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

18.01.2005 р. між ТОВ “Всесвіт” (Продавець) та ПП “Внєшсервіс” (покупець) був укладений договір № 07, предметом якого є зобов’язання продавця доставити та передати у власність товар, а зобов’язання покупця є прийняти та оплатити цей товар.

Предметом даного договору є нафтопродукти (горюче-паливні матеріали), асортимент та кількість яких встановлюється за виписаними накладними.

Відповідно до п. 1.4. договору ціна на нафтопродукти включає вартість перевезення та узгоджується сторонами за виписаними рахунками-фактурами.

Згідно п. 1.3 договору, продавець повинен передати Покупцю документи на товар, а саме, рахунок, накладну, податкову накладну.

Пунктом 2 цього договору передбачено, що розрахунки за товар здійснюються за передплатою, згідно виставленим рахункам. Датою постачання вважається дата оформлення відвантажувальних документів на товар.

На виконання зазначеного договору 24.06.05р. згідно видаткової накладної № РН-0000732, довіреності серії ЯКХ № 339415 від 24.06.05р. та податкової накладної № 80000802 від 24.06.05р. позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 99244 грн. з ПДВ, а саме, бензін А-76 у кількості 8920 л. та диз.паливо у кількості 27480 л.

На підставі отриманого рахунку бн від 24.06.05р. відповідачем був сплачений частково отримане паливо на загальну суму 50244 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 175 від 25.06.05р. на суму 20000 грн., № 179 від 30.06.05р. на суму 19244 грн., № 187 від 04.07.05р. на суму 11000 грн., та банківськими виписками позивача, що долучені до матеріалів справи сторонами.

Листом від 16.04.07р. № 1604, яке було отримане відповідачем, згідно письмових пояснень директора від 25.04.07р., позивач у погашення боргу за вищевказані поставлені нафтопродукти зарахував зустрічні платежі, здійснені відповідачем за платіжними дорученнями № 180 від 01.07.05р. на суму 19000 грн., № 243 від 17.08.05р. на суму 6000 грн.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних платежів відповідача на банківській рахунок позивача, здійснення заліку зустрічних вимог та врахування позивачем в погашення боргу за поставлені нафтопродукти сплачені кошти в сумі 6000 грн. за платіжним дорученням від 30.08.05р. № 265, основна заборгованість відповідача складає 18000 грн.

У зв’язку із зменшенням суми позовних вимог та прийняття судом такої заяви, суд розглядає зменшені позовні вимоги на загальну суму 27397,21 грн., які підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає його та зобов'язується сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 692 ЦК України, покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України (Попередня оплата товару) якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

При цьому, у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 ЦК України.

Положеннями частин 1, 2, 4 ст. 538 ЦК України передбачено виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Якщо зустрічне виконання обов’язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов’язку, друга сторона повинна виконати свій обов’язок.

Враховуючи видану відповідачем довіреність серії ЯКХ № 339415 від 24.06.05р. на Судьїна Андрія Борисовича, який є директором, для отримання матеріальних цінностей (бензіну А-76, диз.палива) від ТОВ “Всесвіт” саме на підставі договору № 07 від 18.01.05р., а також, видаткову накладну від 24.06.05р. № РН-0000732, податкову накладну від 24.06.05р., подорожний лист вантажного автомобіля № 921850 від 24.06.05р. з причепом, що надані позивачем до матеріалів справи, позивачем було поставлено обумовлено паливо, яке фактичне отримане відповідачем, і не спростовується поясненнями відповідача.

Згідно пояснень позивача у судових засіданнях, які згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, є у тому числі доказами, оригінал вказаного рахунку був виписаний та переданий відповідачу в одному екземплярі під час передачи палива разом із усіма товаро-супровідними документами.

На неодноразові вимоги ухвал суду, відповідач такий рахунок від 24.06.05р., що був підставою для сплати не надав. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснена часткова сплата на суму 50244 грн. за отримане 24.06.05р. паливо на підставі наявного в нього рахунку бн від 24.06.05р., на який є посилання ним у призначеннях таких платіжних документах.

Тобто, суд робить висновок, що рахунок від 24.06.05р. бн на сплату отриманого за вищевказаними документами 24.06.05р. палива, виставлявся позивачем та фактично одержувався відповідачем одночасно із постачанням йому спірного палива, про що свідчать наявні докази сплати.

Таким чином, всі документи, передбачені умовами договору № 07 від 18.01.05р., були отримані відповідачем.

У зв’язку з тим, що момент виникнення обов’язку покупця у договорі (п.2.1) здійснити попередню оплату, пов’язаний із виставленням рахунку, факт чого підтверджується наявними у справи матеріалами та встановлений судом, до спірних відносин сторін щодо невиконання покупцем обов’язку з передплати товару підлягають застосування положення статті 538 ЦК України, а саме, якщо зустрічне виконання обов’язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов’язку, друга сторона повинна виконати свій обов’язок.

У зв’язку з чим, та на підставі п. 3 ст. 692 ЦК України, в разі прострочення продавець має право вимагати оплати товару, та відповідач повинен сплатити суму заборгованості за поставлений йому позивачем товар.

Не беруться до уваги заперечення відповідача стосовно відсутності заборгованості за поставлене позивачем паливо, та неможливості врахування у даному спорі інших документів, накладних, наданих позивачем на підтвердження інших взаємовідносин між сторонами з постачання палива, а також, не підтвердження факту отримання палива відповідачем за накладними № РН-0000159 від 26.01.05р. та № РН-0000586 від 18.05.05р. внаслідок підписання їх невстановленою особою.

Зокрема, позивачем були надані до матеріалів справи видаткові накладні від 18.01.05р. № РН-0000129, від 26.01.05р. № РН-0000159, від 18.05.05р. № РН-0000586, податкові накладні від 18.01.05р. № 80000178, від 26.01.05р. № 80000206, від 18.05.05р. № 80000657 та банківські виписки про сплату за отримане паливо, які демонструють існування між сторонами господарських правовідносин з купівлі-продажу нафтопродуктів на загальну суму 91616,80 грн.

Дослідивши вищевказані надані позивачем документи з постачання палива та оплати, у тому числі, за постачання палива за спірної заборгованістю, суд дійшов висновку, що такі документи за своїм змістом та формою є первинними обліковими документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій позивачем на користь відповідача з постачання нафтопродуктів на загальну суму 190860,80 грн. Зокрема, зазначені документи, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, мають усі обов’язкові реквізити первинних документів та є підставою для здійснення господарських операцій та бухгалтерського, податкового обліку.

Також, як вказувалось, позивачем виписувались податкові накладні, екземпляри яких, що знаходяться у позивача, надані до матеріалів справи і є копіями таких податкових накладних, відповідно до яких, у позивача виникли податкові зобов’язання з податку на додану вартість. При цьому, оригінали податкових накладних, відповідно до вимог ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” передані відповідачу, як покупцю, який відповідно включив до складу податкового кредиту у відповідних податкових періодах 2005 року суми з податку на додану вартість.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про ПДВ» закріплено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках, оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається в продавця товарів (робіт, послуг). При цьому, податкова накладна виступає як звітний податковий документ і одночасно розрахунковий документ.

Підпунктом 7.4.5. пункту  7.4 статті 7 Закону “Про ПДВ” забороняється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

З огляду на вказані вимоги законодавства та наявні в матеріалах справи копії податкових накладних, оригінали яких були передані позивачем відповідачу для включення податку на додану вартість до податкового кредиту, суд вважає доведеними факти здійснення господарських операцій позивача з постачання палива та відповідачем з одержання цього палива на загальну суму 190860,80 оскільки вони у повному обсязі відображені сторонами у податковому обліку у відповідних податкових періодах.

До того ж, факт отримання палива за накладними № РН-0000159 від 26.01.05р. та № РН-0000586 від 18.05.05р. підтверджується й фактичною повною сплатою за цими накладними на підставі рахунків, номера та дати яких співпадають із тими, що зазначені у самих видаткових та податкових накладних. А саме, це платіжні доручення від 04.04.05р. № 65 на суму 6000 грн., від 07.04.05р. № 70 на 3000 грн., від 13.05.05р. № 103 на суму 7500 грн., від 18.05.05р. № 167 на суму 14000 грн., від 24.05.05р. № 113 на суму 19055 грн.

Відповідачем були надані із супровідним листом від 26.03.07р. 15 платіжних доручень про сплату на користь позивача грошових коштів на загальну суму 172860,80 грн., які за твердженнями позивача у судових засіданнях є доказами сплати саме за отримане паливо 24.06.05р. Внаслідок чого, відповідач вважав цю суму надмірно сплаченою (переплаченою) за спірними зобов’язаннями. Такі посилання відповідача не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Разом з цим, відповідач посилаючись на необґрунтовано отримані грошові кошти позивачем, не був позбавлений можливості звернутись до суду, у тому числі шляхом подання зустрічного позову, з вимогою про повернення безпідставно набутого або збереженого (утриманого) майна.

Як вище було встановлено, платіжними документами  від 04.04.05р. № 65 на суму 6000 грн., від 07.04.05р. № 70 на 3000 грн., від 13.05.05р. № 103 на суму 7500 грн., від 18.05.05р. № 167 на суму 14000 грн., від 24.05.05р. № 113 на суму 19055 грн. були оплачені нафтопродукти за накладними № РН-0000159 від 26.01.05р. та № РН-0000586 від 18.05.05р. Платіжними дорученнями № 175 від 25.06.05р. на суму 20000 грн., № 179 від 30.06.05р. на суму 19244 грн., № 187 від 04.07.05р. на суму 11000 грн., № 180 від 01.07.05р. на суму 19000 грн., № 243 від 17.08.05р. на суму 6000 грн. були частково оплачені нафтопродукти отримані на підставі договору від 18.01.05р. № 7 за видатковою накладною від 24.06.05р.

Не можуть вважатися належними доказами сплати за спірними зобов’язаннями, й інші платіжні доручення, надані відповідачем від 27.01.05р. № 27012 на суму 7200 грн., від 09.02.05р. № 09021 на суму 24000 грн., від 11.03.05р. № 30 на суму 10000 грн., від 18.05.05р. № 107 на суму 861,80 грн., від 30.08.05р. № 265 на суму 6000 грн., відповідно до яких на рахунок позивачу були перераховані грошові кошти з призначеннями платежів: за бензин, диз.паливо, горюче-паливні матеріали згідно рахунків бн від 17.01.05р., згідно актів звірки розрахунків.

Будь-яких доказів у підтвердження того, що за цими платіжними документами було сплачено спірну заборгованість відповідачем не надано. Документи, на які є посилання у призначеннях платежу, відповідачем не надано.

Договір та накладна від 24.06.05р., за якими виникла спірна заборгованість мають інші номери та дати на відміну від тих, що вказані у призначеннях платежу за вказаними платіжними дорученнями. Тобто, виходячи із змісту призначення платежів неможливо встановити, що сплата по цим платіжним дорученням відбувалась відповідачем саме на підставі договору від 18.01.05р. № 7, або на підставі видаткової накладної від 24.06.05р. № РН-0000732, або рахунку від 24.06.05р. або інших рахунків на виконання договору.

До того ж, позивач зазначені платежі відніс у погашення зобов’язань відповідача за поставлене раніш паливо за іншими господарськими операціями між сторонами.

Факт не підписання з боку відповідача акту взаєморозрахунків, направленого позивачем з метою виведення сальдо заборгованості на його користь станом на 16.04.07р. у сумі 18000 грн. не приймається до уваги судом.

По-перше, зазначений акт звірки підписаний представником відповідача Зубко І.Н., який відповідно до наданої довіреності від 20.03.07р. не має таких повноважень взагалі.

По-друге, у зазначеному акті звірки була зроблена відмітка представником відповідача Зубко І.Н. про те, що такий стан розрахунків не підтверджується бухгалтерськими документами ПП “Внєшсервіс”. Акт звірки є бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості. Відповідальність за організацію бухгалтерського та податкового обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, згідно ст. 8 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” несе власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Такою посадовою особою є директор Судьїн А.Б., але ним такі відмітки на акті звірки розрахунків не здійснені. Тобто, такі висновки відповідача не мають доказової сили.

Крім того, в заяві директор відповідача Судьїн А.Б. посилається на наявність сальдо по бухгалтерському обліку на його користь у сумі 3000 грн. по взаємовідносинам із позивачем. Проте, будь-яких первинних документів, що підтверджують такий стан розрахунків не надав, акт звірки не підписав.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін. Такими засобами доведення є письмові і речові докази, висновки судових експертів, пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому засіданні.

Суд вважає, що відповідачем не доведено обставин на які він посилався у судових засіданнях та у відзивах до позовної заяви, як на відсутність заборгованості.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідач, свої зобов'язання, як про це заявлено позивачем, всупереч вказаних норм Цивільного та Господарського кодексів України, належним чином та своєчасно не виконав. Відповідачем суду не надано доказів сплати заборгованості в розмірі 18000 грн.

Тобто, відповідачем частково не сплачено за отримане пальне, внаслідок чого, утворилась заборгованість у сумі 18000 грн., яку позивач доводить відповідними доказами. З урахуванням цього, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних, та інфляційних за період з вересня 2005р. до квітня 2007р. суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитору зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем розраховувалися 3% річних та інфляційні виходячі із наявності основного боргу станом на 01.09.05р. у сумі 43000 грн. до здійснення заліку зустрічних вимог на підставі листа від 16.04.07р.  Таким чином, вимоги позивача щодо застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов’язання у вигляді 3% річних за прострочку виконання грошових зобов’язань в сумі 2095,81 грн.  та інфляційних в сумі 7301,40 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно зі ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Оскільки  відповідачем до теперішнього часу, виконані позивачем зобов’язання не оплачені, то суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню повністю на суму основного боргу в розмірі 18000 грн., 3% річних в сумі 2095,81 грн., інфляційних в сумі 7301,40 грн.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного та керуючись нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 8, 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, ст. ст. 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Всесвіт”, м. Дніпропетровськ до Приватного підприємства “Внєшсервіс”, м. Авдіївка про стягнення заборгованості в загальному розмірі 27397,21 грн., яка складається із основного боргу – 18000 грн., 3% річних в сумі 2095,81 грн., інфляційних в сумі 7301,40 грн.

Стягнути з Приватного підприємства “Внєшсервіс”, м. Авдіївка (86060, Донецька обл., м. Авдіївка, 9-й квартал, буд. 1280, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Всесвіт”, м. Дніпропетровськ (49064, м. Дніпропетровськ, вул.. Революційна, 28-А ) заборгованість у сумі 27397,21 грн., яка складається із основного боргу – 18000 грн., 3% річних в сумі 2095,81 грн., інфляційних в сумі 7301,40 грн.

Стягнути з Приватного підприємства “Внєшсервіс”, м. Авдіївка (86060, Донецька обл., м. Авдіївка, 9-й квартал, буд. 1280, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Всесвіт”, м. Дніпропетровськ (49064, м. Дніпропетровськ, вул.. Революційна, 28-А ) витрати по сплаті держмита у сумі 273,97 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 26.04.07р.

Рішення суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дні набрання рішенням законної сили.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя