АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.03.07
Справа  № 11/230

Львівський
апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді          Кордюк Г.Т.

суддів:
Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу суб»єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1.

на рішення господарського
суду Рівненської області від 11.10.2006 року

у справі №11/230

за позовом суб»єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Рівне.

до
відповідача  суб»єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.Рівне

про
визнання неправомірними дій та стягнення
12000 грн. неодержаного прибутку та 10 000 грн. моральної  шкоди.

За участю представників:

від позивача  -не викликався

від відповідача -не
викликався

.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 11.10.2006 року
(суддя Грязнов В.В.) в задоволені позовних вимог суб»єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Рівне до суб»єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.Рівне про визнання неправомірними дій та
стягнення  12000 грн. неодержаного
прибутку та 10 000 грн. моральної  шкоди
відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що  незаконність і неправомірність дій
відповідача у формі самоправного знищення кіоска  в підземному переході не підтверджено жодними
доказами, акт звільнення приміщення від 13.10.2005р.- не стверджує  підстав набуття або позбавлення СПД ОСОБА_1
права власності на кіоск по АДРЕСА_1,
рівно як і надані відповідачем копії договору купівлі-продажу товарних
чеків та накладних - самі по собі без актів здачі-приймання монтажних робіт не
стверджують їх використання під час реконструкції кіоску, неотримання 12000
грн. не підпідтверджено матеріалами справи, а надані копії патентів не можуть
стверджувати неотримання прибутку, позивачем не доведено, що відповідач вчинив
протиправні дії і між цими діями і неотриманням доходу існує
причинно-наслідковий зв»язок.

Скаржник, позивач по справі, не
погоджується з рішенням місцевого суду, подав апеляційну скаргу, просить
скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким  позовні вимоги задоволити.

На думку скаржника,
оскаржуване  рішення господарського суду
є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки господарський суд Рівненської
області не взяв до уваги те, що відповідач
визнав знищення майна, яке належало позивачу на праві приватної
власності та клопотання позивача витребувати від установ влади у м.Рівне
відповідні докази.

Суд першої інстанції, як вважає скаржник,
не звернув уваги на докази та пояснення, які висловлювались позивачем.

Крім того, скаржник вказав, що
місцевий суд у своєму рішенні не виклав фактичний склад правовідносин,
предметно вичерпні пояснення, на які зіслалися сторони

Відповідач надав суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому заперечив проти вимог позивача, вважаючи їх
необґрунтованими та недоведеними, вказав, що
позивач не довів, що спірний торговий лоток був його власністю,
протизаконність демонтажу даного лотка та монтажу сучасного кіоску, вказавши,
що  рішенням господарського суду  по справі №1597 від 29.08.2005р.  встановлено, що спірний лоток належав йому на
праві приватної власності.

Львівським апеляційним господарським
судом встановлено:

Підприємець-наймодавець та
підприємець-наймач уклали договір оренди торгового місця на один рік -до
03.04.2001р. Договір був продовжений і згідно п.5.1 тривав до моменту його
розірвання стороною, яка повинна повідомити про цей намір іншу не пізніше
одного місяця.

На момент вирішення даної справи
-договір 01.08.2005р. розірвано орендодавцем, крім того, рішенням
господарського суду по справі №15/197 передбачено звільнення СПД ОСОБА_1
торгового лотка НОМЕР_1 в підземному переході по АДРЕСА_1.

Зокрема, в рішенні господарського
суду Рівненської області від 29.08.2005р. по справі №15/197 за позовом СПД
ОСОБА_2 до СПД ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном, -містяться,
зокрема, висновки про: виникнення між сторонами орендних відносин на підставі
договору оренди НОМЕР_1від 03.04.2000р.; наступне розірвання 01.08.2005р.
договору оренди НОМЕР_1за ініціативою орендодавця; правомірність дій останнього
щодо завчасного 07.06.2005р. попередження орендаря про припинення орендних
відносин та обгрунтованість вимоги про звільнення орендарем з 01.08.2005р.
торгового лотка НОМЕР_1в підземному переході по АДРЕСА_1.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, заперечення на неї, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний суд
прийшов до висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від
11.10.2006р. належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення,
виходячи з наступних підстав.

Ст.48 Закону України “Про власність”
передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, а
захист права власності здійснюється судом.

Відповідно до ст.ст.33,34 ГПК
України, кожна сторона повинна належними та допустимими доказами довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем право приватної власності  щодо
спірного торгового кіоску не доведено жодними доказами, відсутні докази які
обгрунтовують обставини виготовлення (набуття) кіоску, його руйнацію
відповідачем,  докази, що стверджують
прибуток.

Акт звільнення приміщення від 13
жовтня 2005р. -не стверджує підстав набуття або позбавлення СПД ОСОБА_1 права
власності на кіоск у підземному переході по АДРЕСА_1, рівно як і надані
відповідачем копії договору купівлі-продажу, товарних чеків та накладних на
світильники, фарбу, скло та металоконструкції -самі по собі без актів
здачі-приймання монтажних робіт -не стверджують їх використання під час
реконструкції кіосків у підземному переході по АДРЕСА_1 в районі продовольчого
ринку м.Рівне.

Відповідно до ч.5 ст.35 ГПК України, -факти,
які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді
справи.

З огляду на  вищевикладені висновки господарського суду по
справі №15/197 і саме рішення, яке набрало законної сили, а також те, що
-вимога визнання незаконними і неправильними дій відповідача у формі
самовправного знищення кіоска в підземному переході не стверджена жодним
належним доказом, на підставі ст.33 ГПК України - правомірно господарським
судом не задоволена і відхилена, як безпідставна.

Збитками, згідно чч.2,3 ст.22 ЦК
України, -є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, це доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода).

Відповідно необгрутованою є вимога
стягнення 12 000 грн. неотриманого доходу,
які особа могла б отримати, якби винна сторона не порушила її прав,  оскільки
позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача та те, що
його право порушено.

З огляду на викладене, вимога про
компенсацію моральної шкоди в сумі

10 000 грн, є необґрунтованою, тому
в цій частині позовних вимог, з підстав ст.33 ГПК України - господарським судом
правомірно відмовлено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять незаконність і
неправомірність дій відповідача у формі самоправного знищення кіоска  в підземному переході.

З огляду на викладене, рішення
господарського суду Рівненської області є законним та обгрунтованим, таким, що
відповідає чинному законодавству, обставинам та матеріалам справи, підстави для
його скасування апеляційним господарським судом відсутні.

Керуючись   ст.ст.99,101,103,   105
ГПК  України,   Львівський
апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Рішення господарського суду Рівненської області від 11.10.2006 року

у
справі №11/230 залишити без змін,
апеляційну скаргу суб»єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1, м.Рівне - без задоволення.

2.
Матеріали справи повернути в господарський сул Рівненської області.

Головуючий-суддя
Кордюк Г.Т.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя          Мурська
Х.В.