ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

21.02.07                                                                                           Справа  № 12/209-3177

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді          Процика Т.С.

суддів          Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           апеляційну скаргу  Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (Монастирське відділення)  (далі Бучацька МДПІ) від 09.11.2006 року № 265

на постанову           Господарського суду Тернопільської  області від 06.10.2006р. (виготовлена в повному обсязі 25.10.2006р.)

у справі           № 12/209-3177

за позовом           Державного підприємства “Ковалівський спиртовий завод”, с.Ковалівка  Монастирського району Тернопільської області

до відповідача          Бучацької МДПІ Тернопільської області  м. Монастириська Тернопільської області

про           скасування  податкового повідомлення-рішення від 20.07.2006р. № /0

за участю представників сторін:

від позивача: - Тиліщак І.М.- провідний юрисконсульт;

від відповідача:  -  Гладиш А.С. - завідувач юридного сектору.

Особам, які беруть участь у справі, права і обов'язки, передбачені ст.49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України, роз'яснено.

Постановою Господарського суду  Тернопільської  області від 06.10.2006р. у справі № 12/209-3177, суддя Скрипчук О.С.,  адміністративний позов задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення Бучацької МДПІ (Монастирське відділення) від 20.07.2006р. №/0 в частині зменшення бюджетного відшкодування на суму 5666грн.67коп., в іншій частині позовних вимог в позові відмовлено.

Постанова суду мотивована нормами п.п.1.8 ст.1, п.п.7.7.1 п.7.1, п.п.7.3.1 п.7.3, п.7.5   ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, п.5.1 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, ст.20 Господарського кодексу України, а також зокрема тим, що не всі висновки перевірки за актом відповідача підтверджуються матеріалами справи.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Бучацька МДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду  Тернопільської  області від 06.10.2006р. у справі № 12/209-3177 в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 20.07.2006р. №/0 в сумі 5666,67грн. та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову ДП „Ковалівський спиртовий завод” щодо вазаної суми відмовити, оскільки вважає, що дана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи.

У запереченні на апеляційну скаргу позивач просить залишити постанову Господарського суду  Тернопільської  області від 06.10.2006р. без змін, а апеляційну скаргу Бучацької МДПІ без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги.

Обставини, що мають значення для справи, які встановлені судом першої інстанції.

Працівниками Бучацької МДПІ проведена перевірка позивача, за результатами якої складено Акт від 10.07.2006р. №8-23/00375059 „Про результатами виїзної позапланової перевірки ДП „Ковалівський спиртовий завод” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень місяць 2006 року”.

Перевіркою встановлено, що ДП „Ковалівський спиртовий завод” із супровідним листом від 22.05.2006р. №205 надано в Монастириське відділення Бучацької МДПІ копії платіжних доручень про сплату на користь своїх постачальників сум за придбані товарно-матеріальні цінності, що включені до бюджетного відшкодування в квітні місяці. Згідно з даними копіями до бюджетного відшкодування за квітень місяць включено сплату за придбання товарно-матеріальних цінностей по місяцях:

-- за березень місяць 2006 року ДП „Ковалівський спиртовий завод” на користь своїх постачальників оплачено 481090,02 грн., в тому числі 80181,67 грн. ПДВ. У вищенаведену суму ПДВ входить і податок на додану вартість в сумі 5666,67 грн., сплачений в числі оплати за мелясу ТОВ „Інтелтрейд”, отриману в січні 2006 р. та грудні 2005 року.

-- за лютий місяць 2005 року на суму 12591 грн., в тому числі 2098,33 грн. ПДВ: по ДП „Гайсинський спиртовий завод” на суму 11960 грн., в т.ч. ПДВ –1993,33 грн. та НВФ „Інтелпро” на суму 630 грн., в т.ч. ПДВ –105 грн.

Висновками перевірки встановлено, що відповідно до п.п. 7.7.2 п. 7.7, п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” ДП „Ковалівський спиртовий завод” не мав права на отримання бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2006 року на суму 7765 грн., а тому в порушення вказаних норм Закону ДП „Ковалівський спиртовий завод” завищено суму бюджетного відшкодування, заявленого по декларації за квітень 2006 року на 7765 грн.

20 липня 2006 року Бучацькою МДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, яким на підставі Акту перевірки від 10.07.2006р. №8-23/00375059 згідно з підпунктами „б”, „в”, підпункту 4.2.2 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за встановлені порушення п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2006 року в розмірі 7765 грн.

При прийнятті ухвали у даній справі апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом у наступному.

Закон України „Про податок на додану вартість” (надалі Закон) визначає платників податку на додану вартість, об’єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету. Відповідно до п.1.8 ст.1 Закону бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Закон визначає платника податку, як особу, яка згідно з цим Законом зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

Відповідно до п.п. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання згідно звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону датою виникнення податкових зобов’язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платника податку.

Згідно з п. 7.5 ст. 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п. 7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця. Підпункти 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону передбачають, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги) та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно норм Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків в звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обороту) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до п.п. 7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця. Як зазначено вище, підпункти 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону передбачають, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги) та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У заперечені на позов Бучацька МДПІ в посилання на неправомірність включення до податкового кредиту та законність висновків податкового органу щодо зменшення бюджетного відшкодування в сумі 5666,67 грн., заявленого у декларації за квітень 2006  року, посилається на те, що з метою з’ясування правильності обчислення ДП „Ковалівський спиртовий завод” податкового кредиту проведено ряд виїзних позапланових перевірок, якими встановлено, що ДП „Ковалівський спиртовий завод” проводило фінансово-господарські операції з ТзОВ „Інтелтрейд”. У грудні 2005 року між вказаними сторонами було укладено ряд договорів, згідно з якими ТОВ „Інтелтрейд” передає, а ДП „Ковалівський спиртовий завод” приймає у власність мелясу і оплачує її вартість на підставі отриманих накладних.

Згідно інформаційної довідки відділу контрольно-перевірочної роботи сектору міжрегіональних взаємодій ДПІ у Голосіївському району м.Києва від 14.03.2006р. №4705/7/23-705 основні засоби в ТзОВ „Інтелтрейд” відсутні, основними видами діяльності товариства є виробництво гофрованого паперу та пакувань з паперу, а також оптова торгівля будівельним обладнанням.

Як стверджує Бучацька МДПІ, ТзОВ „Інтелтрейд”, яким виписано спірні податкові накладні, поставку меляси позивачу фактично не проводило, оскільки отримання товарно-матеріальних цінностей при використанні автоперевезень повинно підтверджуватися відповідними накладними на відпуск цінностей, податковими накладними та товарно-транспортними накладним. У випадку відсутності зазначених документів вартість таких цінностей не може бути віднесено до податкового кредиту підприємством.

Податковим органом зроблено висновок, що податкова накладна від 15.01.2006р. №6 ТзОВ„Інтелтрейд” виписана з порушення п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону та не може бути підставою для включення ДП „Ковалівський спиртовий завод”  відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та відповідно до бюджетного відшкодування, оскільки сума ПДВ, віднесена до податкового кредиту, не знаходить підтвердження в документах на перевезення меляси, а податкова накладна не виконує своєї законодавчо встановленої функції.

Проте цей висновок відповідача не підтверджується матеріалами справи.

Як свідчить витяг з Журналу реєстрації довіреностей за 2006 рік (а.с.66, 67) 12. 01.2006р. працівнику Яцишин А.В. було видано довіреність ЯЛГ 728197 строком дії до 22.01. 2006р. на отримання меляси  у ТзОВ “Інтелтрейд”.

Факт відвантаження меляси бурякової ТОВ “Інтелтрейд”та її отримання позивачем підтверджується податковою накладною №6 від 15.01.2006р. та видатковою накладною № РН-0000006 від 15.01.2006р., що  позивачем не спростовано.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, з урахуванням п.п. 7.2.6.

Тобто, до складу податкового кредиту звітного періоду відносяться суми податку, сплачені в ціні товару при їх придбанні або при одержанні послуг по визначених цінах, якщо платник податку мав підстави включити витрати на придбання товару чи одержання послуг до складу валових витрат, до яких п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” відносить суми будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

При цьому, для вказаного віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару чи послуг до податкового кредиту платника податку, який придбав товар або отримав послуги Законом України „Про податок на додану вартість”, не передбачено умов про сплату цих сум до бюджету. Статтею 7 Закону передбачено лише обов’язок платника податку надати покупцю податку накладну. Якщо ж контрагент не виконав свого зобов’язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Тому апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ДП „Ковалівський спиртовий завод” правомірно включило суму ПДВ 5666,67 грн. до податкового кредиту та набуло права на бюджетне відшкодування суми податку на додану вартість в розмірі 5666,67 грн., заявленого в декларації за квітень 2006 року.

Разом з тим, до бюджетного відшкодування за квітень 2006 року позивачем включено суму сплати за придбання товарно-матеріальних цінностей за лютий 2006 року в розмірі 2098,33 грн., в тому числі по ДП „Гайсинський          спиртовий          завод” –платіжне доручення від 28.02.2006р. - на суму 1993,33 грн. ПДВ та по НВФ „Інтелпро” –платіжне доручення від 13.02.2006р. - на суму 102 грн. ПДВ.

Бюджетне відшкодування ДП „Ковалівський спиртовий завод”, заявлене у декларації за квітень 2006 року, було зменшене на підставі підпункту „а” підпункту 7.7.2 пункту 7.7 ст. 7 Закону на суму 2098,33 грн., яким встановлено, у разі якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п.п. 7.7.1 цього пункту має від’ємне значення то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам товарів.

За таких обставин до підсумку рядка 25 податкової декларації з ПДВ за квітень 2006 року слід було включити суми податку, сплачені позивачем на користь своїх постачальників лише у березні 2006 року, що позивачем не зроблено.

При цьому на підставі підпункту „б” підпункту 7.7.2 підпункту 7.7 статті 7 Закону ДП „Ковалівський спиртовий завод” не було позбавлене можливості включити вказані суми ПДВ до підсумку рядка 26 податкової декларації за квітень 2006 року. Значення рядка 26 декларації перенеслося б до складу податкового кредиту наступного місяця (у рядок 23.2) та могло бути використане для погашення податкових зобов’язань або боргу у майбутніх періодах, що підприємством не зроблено.

Тому, в цій частині позовних вимог позов не підлягає до задоволення.

Апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом, що позовні вимоги про зобов’язання відповідача відшкодувати від”ємне значення ПДВ в сумі  7765 грн.00 коп. на розрахунковий рахунок до задоволення не підлягають.

Так, відповідно до ст.162 КАС України суд може прийняти постанову про зобов’язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів. Права та законні інтереси зазначених суб’єктів захищаються, зокрема шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Оскільки, Законом визначено порядок  відшкодування від’ємного значення податку на додану вартість  на розрахунковий рахунок підприємства,  а відповідачем цей  порядок не заперечується, у позивача на момент розгляду даної справи відсутні правові підстави для звернення до суду  з позовом про зобов’язання відшкодувати ПДВ.

Відповідно до статті 71 Кодексу Адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду –без змін.

Дана ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дана ухвала складена в повному обсязі 24.12.2007р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.