ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.02.2007                                                                                             Справа  № 18/142

За позовом Державного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця” в особі відокремленого підрозділу „Ужгородська дистанція водопостачання”, м. Ужгород

до Відділ освіти Ужгородської районної державної адміністрації, м. Ужгород

до Управління освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради, м. Чоп

про стягнення 5 972 грн. 40 коп. заборгованості за послуги водопостачання,

Суддя господарського суду –Кривка  В.П.

представники:

Позивача – Бучак Д.М., юрисконсульт, довіреність № НЮ-1064 від 22.09.2006 року (а.с. 15);

Відповідача - 1 Відділ освіти Ужгородської районної державної адміністрації, м. Ужгород – Бондар С.В., довіреність № 03-01 від 14.02.2007 року (а.с. 89);

Відповідача - 2 Управління освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради, м. Чоп –Драголюб О.М., довіреність №74/01-08 від 06.02.2007 року (а.с. 49).

СУТЬ СПОРУ: Державним територіально-галузевим об’єднанням „Львівська залізниця” в особі відокремленого підрозділу „Ужгородська дистанція водопостачання”, м. Ужгород заявлено позов до Відділу освіти Ужгородської районної державної адміністрації, м. Ужгород про стягнення 5 972 грн. 40 коп. заборгованості за послуги водопостачання. Ухвалою господарського суду від 11.01.2007р. за клопотанням позивача залучено до участі у даній справі в якості відповідача –Управління освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради, м. Чоп.

В судовому засіданні 22.02.2007 року брали участь вищевказані представники сторін, оголошувалась перерва відповідно до ст. 77 ГПК України (а.с. 91).

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі обґрунтовуючи доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема вважає, що відповідачем Ужгородським районним відділом освіти не виконано взятих на себе зобов’язань обумовлених договором на подачу води із водопроводу залізниці № 12 від 01.01.2002 року, а саме не проведено оплату в повному обсязі за відпущену питну воду у визначений строк. У зв’язку з наявністю заборгованості позивачем було надіслано претензію з вимогою її оплатити, яка відділом освіти Ужгородської районної державної адміністрації залишена без задоволення. Станом на момент пред’явлення позову заборгованість за спожиту відповідачем питну воду за період з січня 2004 року по серпень 2006 року становить 5 972 грн. 40 коп., яку заявник і просить, уповноважений представник настоює стягнути з споживача за договором –саме з Відділу освіти Ужгородської районної державної адміністрації.

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 26.02.2007 року  у справі № 18/142

У ході судового розгляду представник відповідача –відділ освіти Ужгородської районної державної адміністрації проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових поясненнях по суті спору. Зокрема, зазначила, що у зв’язку з отриманням м. Чоп Ужгородського району статусу міста обласного підпорядкування, загальноосвітні школи №1, № 2 та музична школа м.Чоп, що є споживачами питної води перейшли на баланс Управління освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради з 01.01.2004 року. Також вказала, що з 01.01.2004 року відділ освіти Ужгородської РДА жодного рахунку за послуги по водопостачанню за договором №12 від 01.01.2002 року не отримував, в той же час, надала письмові докази, що починаючи з 2004 року такі рахунки позивачем виставлялися та виставляються до оплати по даний час Управлінню освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради, яка в свою чергу і проводила їх оплату. Поряд з цим, повідомила, що 21.06.2005 року Розпорядженням голови Ужгородської РДА №273 прийнято рішення про ліквідацію відділу освіти Ужгородської РДА, проте ліквідаційну процедуру не завершено, внаслідок чого державним реєстратором ще не внесено відповідного запису до ЄДРПОУ про припинення реєстрації відділу освіти Ужгородської РДА, як юридичної особи (а.с. 83, 96).

Представник відповідача - Управління освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради, проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових поясненнях по суті спору. Одночасно зазначила, що починаючи з 2004 року рахунки (за спірний період) за спожиту воду загальноосвітніми закладами м. Чоп позивачем виставлялися  до оплати Управлінню освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради. Зазначені рахунки оплачувались згідно діючого тарифу затвердженого рішенням Чопської міської ради №102 від 09.11.2001 року з розрахунку 1 ,30 грн. за м. куб., решту зазначених у цих рахунках сум не оплачено, внаслідок неправомірного застосування позивачем тарифу на водопостачання, який не погоджено та не затверджено в установленому законом порядку. Поряд з цим, вказала, що загальноосвітніми закладами м.Чоп за спірний період з січня 2004 року по серпень 2007 року було спожито 6 502 м. куб. питної води і Управлінням за цю спожиту воду проведено повну оплату, що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями на загальну суму 9 981 грн. 38 коп.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив:

01 січня 2002 року між Львівською залізницею в особі Ужгородської дистанції водопостачання (постачальник) та відділом освіти Ужгородської РДА (споживач) укладено договір №12 про подачу води з залізничного водопроводу Ужгородської дистанції водопостачання Львівської залізниці, за умовами якого Постачальник зобов’язався забезпечувати Споживача питною водою в межах встановленого ліміту, яка відповідає чинним стандартам і Державним санітарним правилам і нормам. Згідно п.2.1., вказаного договору Споживач сплачує фактично використану воду, за ціною –1,30 грн. (з ПДВ) за один куб.м. (а.с. 7- 8).

Оцінюючи правовідносини сторін, які врегульовані зазначеним договором, виходячи з системного аналізу його умов, зокрема, п.п. 2.3., 3.2.2., 4.2., суд дійшов висновку, що сторони обумовили настання обов’язку Споживача щодо оплати за використану воду –з виставленням рахунків Постачальника, які підлягали оплаті за умовами договору не пізніше 15 числа наступного місяця.

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 26.02.2007 року  у справі № 18/142

17 квітня 2003 року начальником Ужгородської дистанції з водопостачання наказом №33 „Про підвищення тарифів на послуги водопостачання та водовідведення” для споживачів не залізничної галузі з 01.04.2003 року було підвищено тариф за послуги з водопостачання до 1 грн. 79 коп. (з ПДВ) за куб.м. (а.с. 100). Надалі, 24 листопада 2004 року начальником Ужгородської дистанції з водопостачання наказом №124 для споживачів не залізничної галузі з 01.12.2004 року було підвищено тариф за послуги з водопостачання до 3 грн. (з ПДВ) за куб.м. (а.с. 57).

Як вбачається з доданих до матеріалів справи копій виставлених позивачем до оплати рахунків (а.с. 104-164), довідки-розрахунку №1449 від 10.10.2006 року (а.с. 10-11) за період з січня 2004 року по серпень 2006 року загальноосвітніми закладами м. Чоп було спожито 6 502 куб.м. води (кількість спожитої води відповідачами визнається та не заперечується –заява від 22.02.2007р –а.с. 92). Поряд з цим, всупереч умов договору (п.2.3.) позивач з 01.01.2004 року зобов’язаній за договором особі - відділу освіти Ужгородської РДА жодного рахунку за послуги по водопостачанню, згідно з договором №12 від 01.01.2002 року не надсилав, такі рахунки за увесь спірний період ним виставлялися до оплати Управлінню освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради, яка в свою чергу і проводила їх оплату. (а.с. 23-25, 90, 166-167). Вказані обставини також підтверджено і представником відповідача Управління освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради та матеріалами справи (а.с. 50-52, 97). Зокрема, з доданих до справи рахунків за спірний період (з січня 2004 року по серпень 2006 року)  вбачається, що їх було виставлено позивачем до оплати Управлінню освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради на загальну суму 18 466 грн. 45 коп., з розрахунку вказаних вище затверджених начальником Ужгородської дистанції з водопостачання тарифів на послуги водопостачання та водовідведення (а.с. 104-164).

Управлінням освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської ради проводило тільки часткову оплату виставлених позивачем рахунків (а.с. 104-145), внаслідок незгоди з застосованим позивачем тарифом на водопостачання, який не погоджено та не затверджено в установленому законом порядку, оскільки вважало, що діючим є тариф 1,30 грн. за м. куб., затверджений рішенням Чопської міської ради №102 від 09.11.2001 року (а.с. 27). Згідно даних позивача за спожиту питну воду загальноосвітніми закладами м. Чоп в кількості 6 502 куб.м. у період з січня 2004 року по серпень 2006 року, Управлінням освіти, культури, молоді і спорту виконавчого комітету Чопської міської було сплачено 12 494 грн. 05 коп. (а.с. 10-11). Зважаючи на це, 11.10.2006 року позивачем було надіслано претензію відділу освіти Ужгородської РДА з вимогою оплатити заборгованість в сумі 5 972, 40 грн., яку було залишено без задоволення (а.с. 9).

У судових засіданнях представник позивача проти зазначених обставин не заперечив, позовних вимог не змінював і не уточнював та настоював на стягненні заборгованості саме з відділу освіти Ужгородської РДА відповідно до умов договору, обґрунтовуючи доданими до матеріалів справи документальними доказами.

Аналізуючи правовідносини сторін та встановлюючи дійсні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини,  які мають значення для правильного вирішення спору суд дійшов наступних висновків.

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 26.02.2007 року  у справі № 18/142

Згідно ст. 23 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання” підприємство питного водопостачання має право розробляти і подавати на затвердження уповноваженим органам тарифи на послуги централізованого водопостачання. Статтею 13 названого закону встановлено, що таким повноваженням наділені  відповідні органи місцевого самоврядування.

Аналогічні повноваження органів місцевого самоврядування передбачено і в Законі України „Про місцеве самоврядування в Україні”, зокрема п.2 ч.1 ст. 28  вказано, що до відання виконавчих органів  сільських,  селищних, міських рад належить  встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових,  комунальних, транспортних та інших послуг,  які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами,  установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Крім цього, згідно п. 2 ч.1 ст.7 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” встановлення  цін/тарифів  на  житлово-комунальні  послуги відповідно до закону  також віднесено до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування.

Законом України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності” відзначено, що регуляторний акт –це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб, і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативним актом.

Встановлення (погодження) цін/тарифів на водопостачання відповідними органами місцевого самоврядування містить вищезазначені ознаки, а тому є регуляторним актом, у зв’язку з чим порядок прийняття такого рішення регламентується нормами зазначеного Закону.

Розділи 1 та 6 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності” містять вичерпне визначення понять, принципів та встановлюють єдині для всіх вимоги щодо забезпечення здійснення державної регуляторної політики, в тому числі і щодо погодження проектів регуляторних актів на місцевому рівні.

Позивачем - Державним територіально-галузевим об’єднанням „Львівська залізниця” в особі відокремленого підрозділу „Ужгородська дистанція водопостачання” документальних доказів встановлення (погодження), застосованої ціни/тарифу у розрахунках за спірний період за спожиту відповідачем воду, у передбаченому законодавством порядку, суду не надано, на неодноразові вимоги зазначені в ухвалах суду по даній справі - таких не представлено.

Поряд з цим, відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 21 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання” договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов’язань цивільним та господарським законодавством не допускається.

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 26.02.2007 року  у справі № 18/142

Згідно ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV з наступними змінами та доповненнями (ст. 526 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-IV з наступними змінами та доповненнями) господарське зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

За таких обставин, суд констатує невиконання та порушення позивачем умов  договору №12 від 01.01.2002 року  в частині пред’явлення рахунків на оплату спожитої води стороні за договором - відділу освіти Ужгородської РДА (п.2.3) та односторонню (не повідомлення контрагента за договором) зміну обумовленої договором ціни на водопостачання, при цьому порушивши встановлений законодавством порядок затвердження такої ціни.

Водночас, суд констатує відсутність заборгованості за спожиту воду загальноосвітніми закладами м. Чоп, оскільки за спірний період (з січня 2004 року по серпень 2006 року) було спожито 6 502 куб.м. і з розрахунку обумовленої договором ціни - 1,30 грн. (а.с. 7) та затвердженого в установленому порядку тарифу –1,30 грн. (а.с. 27) до оплати підлягало  8 452, 60 грн., в той же час позивачу оплачено за цю спожиту воду значно більшу суму (а.с. 10-11).

Враховуючи вищенаведене, обставини справи, позовні вимоги, правову позицію щодо суті позовних вимог представника позивача - у позові слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача .

Керуючись ст. ст. 14, 204, 530, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193, Господарського кодексу України, ст.ст. 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК  України.

Суддя                                                                                              В. Кривка