ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2007                                                                                     Справа №  20/16

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Полтаватрансбуд”,  36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 4

до відповідача  Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві, 36022, м. Полтава, вул. Пролетарська, 39

про  скасування рішень № 216 від 24.11.2006р. та № 233 від 06.12.2006р.про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків.

Суддя:  Плеханова Л.Б.

Представники:

від позивача:  Кошляк В.М. дор. № 1492 від 14.11.06р.

від відповідача: Юрченко Н.І. дор. № 14 від 03.01.07р.

Справа прийнята до розгляду суддею Плехановою Л.Б. згідно ухвали заступника  голови господарського суду Полтавської області від 19.02.2007р. про зміну складу суду.

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна заява Відкритого  акціонерного  товариства "Полтаватрансбуд" до Управління Пенсійного фонду України Ленінського районі м. Полтави про скасування рішень № 216 від 24.11.2006р. та № 233 від 06.12.2006р. про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву               (в матеріалах справи).

В розгляді справи судом оголошувалась перерва з 20.02.2007р. по 12.03.2007 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін , встановив :

Управління  Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві винесло рішення № 216 від 24.11.2006р. нарахування штрафу та пені в сумі 4721,96 грн. та рішення № 233 від 06.12.2006р. про нарахування штрафу та пені в сумі 110,17 грн., посилаючись на п.2 ч.9 ст.106 ЗУ "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування".

ТОВ “Полтаватрансбуд” вважає рішення № 216 від 24.11.2006р. та № 233 від 06.12.2006р. незаконними з підстав, що викладені нижче:

До вказаного у розрахунку до рішень № 216 від 24.11.2006р. та № 233 від 06.12.2006р. періоду, а саме зазначених місяців 2004 та 2005 роках, відповідачем 07.12.2004р. було винесено рішення № 50 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду. Дане рішення було оскаржено позивачем до господарського суду Полтавської області, з приводу чого було винесено рішення від 21.07.2005р. по справі № 2667/9-5-8/166. Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.10.2005р. дане рішення залишено без змін, таким чином, набрало законної сили, в зв’язку  з чим було виконано позивачем (платіжним дорученням № 1421 від 21.04.2006р.). Також, відповідачем 13.01.2006р. було винесено рішення № 9 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків. у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яке було скасовано Постановою господарського суду Полтавської області від 17.08.2006р.

Згідно п.6 статі 20 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше  ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Відповідно до п.1-4 ст.14 цього Закону базовим звітним періодом для позивача є календарний місяць.

Але Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати” №2103-ІV від 21.10.2004р. (далі за текстом –Закон №2103) до статті 97 Кодексу законів про право України та до статі 15 Закону України “Про оплату праці” внесено зміни, згідно яких оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку, а всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов’язань щодо оплати праці. Крім того стаття 5 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” встановлює, що збір на обов’язкове державне пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці.

Зарахування страхових внесків до Пенсійного фонду у період часу, за який відповідач нарахував пеню, а саме вказані місяці 2006 року, здійснювалось позивачем того ж дня, що і отримання останнім коштів на оплату праці відповідного базового звітного періоду своїх працівників.

Згідно п.2 Перехідних положень Закону № 2103 Закону та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють  у частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до п.1 Перехідних положень Закону № 2103 останній набирає чинності з дня його  опублікування, тобто з 09.11.2004 р. (“Урядовий кур’єр” № 213). Зважаючи на те, що відповідачем були застосовані штрафні санкції та нарахована пеня за період часу, протягом якого вже діяли норми Закону № 2103, таке рішення є незаконним, а вищезазначені дії позивача по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду перебувають в межах норм чинного законодавства.

Проаналізувавши   матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

01.01.2004 року набрав  чинності Закон України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-1У. Відповідно до частини 1 статті 15 платниками страхових внесків до Пенсійного фонду є підприємства, установи, організації, створені відповідно до  законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання. Згідно з п.4 статті  18 вищезазначеного Закону страхові внески  не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове законодавство . Частиною першою статті 5 Закону № 1058 встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного  пенсійного страхування; дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" страхові внески  нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення" працівників, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.17 Закону України № 1058 страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Твердження позивача в обґрунтування своїх вимог, що  законодавством передбачена несплата  страхових внесків в зв’язку  з несплатою заробітної плати,  є безпідставним. Абзац 3 пункту 6 статті 20 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що в разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які відповідно до нього Закону  нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов’язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати. У разі недостатності у страхувальника коштів для здійснення в повному обсязі виплати заробітної плати (доходу) та одночасної сплати відповідних авансових платежів виплата зазначених сум та сплата страхових внесків здійснюється в пропорційних розмірах у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду. Тобто пропорційність сплати страхових внесків встановлена лише при сплаті авансових платежів.

Згідно частини 6 статті 20 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" № 1058 страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше  ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пунктах 1-4 статті 14 цього Закону, є календарний місяць. Пункт 10 статті 20 вищезгаданого Закону передбачає, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" №  1058 на страхувальників за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі :

10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно;

20 відсотків зазначених сум - у разі  затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включено;

50 відсотків  зазначених сум - у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Оскільки, Відкритим акціонерним товариством “Полтавабудтранс”" за 2004 року по 2005 року несвоєчасно були  сплачені страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, то до нього  правомірно були застосовані фінансові  санкції за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 9 статті 106 Закону № 1058 - 10 відсотків своєчасно не сплачених сум страхових внесків (відповідно до кількості днів затримки у сплаті).

Абзац 1 пункту 12 статті 20 Закону № 1058 передбачає, що страхові внески підлягають  сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до частини 6 статті 18 Закону України "Про   загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" № 1058 законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

На підставі матеріалів справи та  керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 158-163 та п.6 р. VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України та ст.ст.12,33,43,49,82-85 ГПК України  суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суддя                                                                      Плеханова Л.Б.

Примітки:

1.Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 та ч.3 та ч.5 ст.186 КАС України.

2.Наслідки набрання законної сили судовим рішенням зазначені у ст.255 КАС України.