ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2007р.                                                                                             Справа № 8/94

за позовом Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія", м. Лисичанськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТ", м. Полтава

про стягнення 1303,47 грн.

Суддя  Плеханова Л.Б.

Представники:

від позивача:  Старченко Я.Г., дов. № 18/1-118 від 27.12.2006р.

від відповідача: Лук"яненко О.А., дов. № 12 від 10.04.2007р.

Суть спору:  розглядається позовна заява Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова  інвестиційна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТ" про стягнення  пені за прострочення строків передачі товарів в сумі 1303,47 грн.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (в матеріалах справи).

В розгляді справи оголошувалася перерва до 18.04.2007р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

26.04.2006р. між Закритим акціонерним товариством "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" та Товариством  з обмеженою відповідальністю "ЕСТ"  був укладений  договір купівлі-продажу № 2001 товарно-матеріальних цінностей в асортименті у відповідності до Додатку № 1.

Відповідно до умов п. 1.1 вказаного договору відповідач зобов"язався передати товар, а позивач в свою чергу зобов"язався прийняти та оплатити поставлений товар. Пунктом 3.1 договору було встановлено, що передача товару повинна  була здійснитися протягом 15 банківських днів від дати підписання сторонами договору. Тобто, відповідач був повинен передати товар позивачеві в строк до 22.05.2006р. включно. Відповідно до п. 3.4 договору  датою передачі товару є дата, вказана в акті приймання-передачі товару, накладних або  товарно-транспортних накладних.

Але відповідач свої зобов"язання по передачі товару виконав з порушенням встановлених договором  № 2001 від 26.04.2006р. строків. Остаточна  передача товару відповідачем була здійснена 13.06.2006р.

Відповідно  до п. 9.3 договору № 2001 у випадку не передачі товару у строк, встановлений договором, відповідач зобов"язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,4% від вартості непереданого у строк товару за кожен день прострочення. У випадку затримки передачі товару  позивачеві  більш ніж на 10 днів, відповідач  починаючи з одинадцятого  дня, зобов"язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 1% від вартості непереданого у строку  товару за кожен день прострочення.

Таким чином, сума пені, яку повинен сплатити відповідач становить 1303,47 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

За умовами договору № 2001 від 26.04.2006р. відповідач зобов"язався передати у власність покупцю партіями продукцію в  асортименті, кількості, строки та з якісними характеристиками, узгодженими  сторонами у специфікації до договору.

Пунктом 9.1 вказаного договору встановлено, що сторони  несуть майнову відповідальність  за невиконання або неналежне виконання договору. Згідно з п. 9.3 договору в разі порушення строків передачі товару,  відповідач зобов"язаний сплатити позивачеві пеню в розмірі 0,4% від вартості не переданого  у строк товара за кожний день прострочки.

Починаючи  з одинадцятого  дня відповідач зобов"язаний сплатити позивачеві пеню в розмірі 1% від вартості не переданого в строк товару за кожний день прострочки.

Господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення  господарської діяльності між  суб"єктами господарювання, згідно із положеннями Господарського процесуального кодексу України є предметом регулювання Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб"єкти  господарювання та інші  учасники господарських  відносин виконувати господарські зобов"язання належним чином відповідно до  закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних  вимог  щодо виконання зобов"язання - відповідно до вимог, що у пених умовах звичайно ставляться.

Оскільки відповідачем не виконані належним  чином зобов"язання, то це є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зокрема, у частині 1 статті 230 Господарського кодексу України зазначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник  господарських  відносин  зобов"язаний сплатити  у разі  порушення  ним правил  здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов"язання.

Також у пункті 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір  штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому  відношенні до суми невиконаної частини зобов"язання  або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому  відношенні  до суми  зобов"язання незалежно  від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З урахуванням викладеного та матеріалів справи, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-84 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТ"  (36002, м. Полтава, вул. Довженка, 2-е, п/р 1540 у Полтавському ГРУ Приватбанка, МФО 331401, ) на користь  Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" (93113, м. Лисичанськ, Луганська область, вул. Свердлова, 371, к. 1а, п/р 1071 у ЗАТ "ОТП Банк", м. Київ, МФО 300528, ) - 1303,47 грн. пені, 102,00 грн. витрат по оплаті державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                Плеханова Л.Б.