СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

12 квітня 2007 року

Справа № 2-24/17227-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Антонової І.В.,

суддів                                                                      Котлярової О.Л.,

Маслової З.Д.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

позивача: Ващишен Ольги Федорівни, довіреність № 21 від 14.12.06,  Товариство з обмеженою відповідальністю "Ялтинський навчально-методичний центр екології;

відповідача: Лазарєва Сергія Олеговича, довіреність № б/н від 02.10.06,  Управління Пенсійного фонду України у місті Ялті Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ялтинський навчально-методичний центр екології на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Колосова Г.Г.) від 23 січня 2007 року у справі № 2-24/17227-2006А

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю "Ялтинський навчально-методичний центр екології” (вул. Алупкінське шосе, 8, смт.Кореїз-1, м.Ялта, АР Крим, 98671; вул. Садова,28,кв.36,Ялта,98600)

до           Управління Пенсійного фонду України у місті Ялті Автономної Республіки Крим (вул. Садова, 4, м.Ялта, АР Крим, 98600)

про спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Ялтинський навчально-методичний центр екології”, звернувся з адміністративним позовом до господарського суду Автономної Республіки Крим до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Ялта про зобов’язання відповідача зарахувати надмірно сплачені платежі в сумі 8391,60 грн. в рахунок майбутніх платежів товариства з обмеженою відповідальністю „Ялтинський навчально-методичний центр екології”.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.01.2007 у справі № 2-24/17227-2006А у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Ялтинський навчально-методичний центр екології” про спонукання до виконання певних дій відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Ялтинський навчально-методичний центр екології” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані невірним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права.

Так, за твердженнями позивача, у відповідності до статті 1 Закону України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року –1 кварталу 2005 року” суми внесків, які були сплачені в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004р. –І кварталу 2005р., але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв’язку з застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік” не вважаються заборгованістю.

Таким чином, на думку апелянта, суми, які були сплачені відповідачу на його вимогу про сплату боргу № Ю-46 від 04.02.2005 в сумі 5144,97 грн. є надміру сплаченими платежами.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Звертаючись з позовом до місцевого господарського суду, позивач посилався на ті обставини, що платіжними дорученнями № 01 від 10.01.2005 та № 38 від 27.01.2005 до місцевого бюджету ним сплачений єдиний податок за грудень 2004 в сумі 19960,00 грн. та 20,00 грн. відповідно, всього 19980, 00 грн.

Відповідно до Указу Президента України № 727 від 03.07.1998 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (в редакції Указу від 28.06.1999р. № 746) суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, у зв’язку з чим позивач вважає, що 42% від сплаченої суми податку 19980,00 грн., тобто 8391,60 грн., повинні були бути перераховані до Пенсійного фонду України.

Однак, вказані грошові кошти Пенсійний фонд у м. Ялта з місцевого бюджету не отримав, про що свідчить лист Управління в м. Ялта № 40803-05 від 15.06.2005, що стало підставою для надіслання позивачу вимоги про сплату боргу № Ю-46 від 04.02.2005 на суму 5144,97 грн., який був сплачений позивачем платіжним дорученням № 90 від 01.03.2005.

Посилаючись на Розпорядження Кабінету міністрів України № 58-р від 10.03.2005 „Про деякі питання спрощеної системи оподаткування”, Закон України від 16.03.2006 № 3583-IV „Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року –1 кварталу 2005 року”, позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом про зобов’язання відповідача зарахувати надмірно сплачені платежі в сумі 8391,60 грн. в рахунок майбутніх платежів товариства з обмеженою відповідальністю „Ялтинський навчально-методичний центр екології”.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Ялтинський навчально-методичний центр екології” з наступних підстав.

У відповідності до Положення про Управління Пенсійного фонду України у районах,  містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.04.2002 № 8-2, основними завданнями управління є, зокрема, облік платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та збору на обов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), збирання та акумулювання в районі (місті) страхових внесків та інших коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій, допомоги на поховання та інших соціальних виплат, що здійснюються за рахунок коштів Фонду.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України № 727 від 03.07.1998 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (в редакції Указу від 28.06.1999р. № 746) із змінами та доповненнями, суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, який перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, самостійно обирає одну з ставок єдиного податку, які вказані у цьому пункті.

Суб'єкти підприємницької   діяльності   -   юридичні  особи сплачують  єдиний  податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий  рахунок  відділень  Державного   казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку до, зокрема, Пенсійного фонду України –у розмірі 42 відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням № 01 від 10.01.2005 позивач перерахував до місцевого бюджету єдиний податок за грудень 2004 в сумі 19960,00 грн. (а.с. 16).

27.01.2005 платіжним дорученням № 38 позивачем також перераховано 20,00 грн., однак, з вказівки про призначення платежу вбачається, що вказані кошти перераховані як оплата єдиного податку за січень 2004 (а.с. 16).

Сума, яка підлягала перерахуванню до Пенсійного фонду за грудень 2004 мала складати 42% від 19960 грн., тобто 8383,20 грн., а не 8391,60 грн., як вказує позивач.

01.01.2004 набрав чинності Закон України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає  принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і  виплати  пенсій.

Статтею 1 Закону передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують  страхові  внески  на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону встановлено, що страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати  і  сплачувати  в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно з пунктом 6 статті 20 вказаного Закону страхувальники зобов'язані сплачувати  страхові  внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше  ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду, у зв’язку з чим відповідач надіслав позивачу вимогу № Ю-46 від 04.02.2005 щодо сплати боргу у розмірі 5144,97 грн. станом на 01.02.2005  та яка була сплачена позивачем платіжним дорученням № 90 від 01.03.2005.

Листом Відділення Державного казначейства в м. Ялта № 03-4/998 від 17.08.2005 позивачу рекомендовано звернутись до Державної податкової інспекції у м. Ялта для вирішення питання щодо повернення надмірно сплаченого єдиного податку (а.с. 14).

Також позивачем наданий лист Управління Державного казначейства в АР Крим № 18-22/6594 від 26.09.2005, яким підтверджено, що оскільки єдиний податок за грудень 2004 був перерахований позивачем у січні 2005, відрахування у Пенсійний фонд не проводились. (а.с. 12).

Згідно з листом Управління ПФУ в м. Ялта № 268/03-05 від 10.01.2007 з 01.01.2005 у відповідності до статті 45 Закону України „Про державний бюджет України на 2005рік” суми сплаченого єдиного податку у повному обсязі надходять до місцевого бюджету і частина 42% Пенсійного фонду України в рахунок сплати страхових внесків не надходить.

Для врегулювання спорів, пов’язаних з проблемами сплати страхових пенсійних внесків суб’єктами спрощеного оподаткування, Верховною Радою України прийнятий Закон України від 16.03.2006 № 3583-IV „Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року –1 кварталу 2005 року”, згідно зі статтею 1 якого, суми внесків, які були сплачені в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004р. –І кварталу 2005р., але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв’язку з застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік” не вважаються заборгованістю.

Управління Пенсійного фонду України в м. Ялта зазначені платежі не вважає заборгованістю і у відповідності зі статтею 2 вищеназваного Закону, донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб’єкта господарювання не застосовуються.

Згідно з пунктом 3 статті 4 цього ж Закону, Пенсійному фонду України  у разі, якщо ними були застосовані фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарювання, та  якщо вони були стягнуті, провести зарахування цих сум на особові рахунки страхувальників в рахунок майбутніх платежів. Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Ялта до позивача не були застосовані фінансові (штрафні) санкції, та як слід, суми фактично сплачених внесків Управлінням ПФУ в м. Ялта не застосовувались та не стягувались.

Оскільки у Прикінцевих положеннях Закону від 16.03.2006 № 3583-IV мова йде лише про зарахування на особові рахунки страхувальників в рахунок майбутніх платежів сум донарахування та фінансових (штрафних) санкцій, які були стягнуті, суд дійшов вірного висновку про те, що норми вказаного Закону не можуть бути застосовані у даному випадку.

Посилання позивача на пункт 13 статті 20 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, згідно з яким суми надміру сплачених чи помилково сплачених  страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки 42% суми, яка сплачена позивачем в якості єдиного податку за грудень 2004, не перерахована до Пенсійного фонду, що підтверджено матеріалами справи.

Вказане свідчить про необґрунтованість посилання позивача у даному випадку на вимоги пункту 13 статті 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, що дає підстави суду для відмови у позові.

Таким чином, оскільки постанова суду прийнята при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ялтинський навчально-методичний центр екології” залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.01.2007 у справі № 2-24/17227-2006А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили цією ухвалою та в порядку,  передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        І.В. Антонова

Судді                                                                      О.Л. Котлярова

З.Д. Маслова