ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2007 р.
Справа № 8а/177-3442

11:25 год.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Гирили І.М.

при секретарі судового засідання  Арзяєву М.І.

Розглянув справу

за позовом: Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль

до: Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога», с. Передмірка Лановецького району Тернопільської області

про стягнення адміністративно – господарських санкцій в сумі 8 952 грн. 84 коп., в тому числі 258,40грн. пені

За участю представників сторін:

позивача: Гафтко Н.Л. –головного спеціаліста, доручення № 04-81/648 від 04.07.2007 р.

відповідача: Незбрицької З.Д. –головного бухгалтера, доручення № 166 від 12.11.2007 р.

В судовому засіданні представникам сторін роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки, передбачені ст. ст. 27, 29, 49, 51, 59, 60, 130 КАС України.

За відсутності відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль звернулось до господарського суду з адміністративним позовом (№04-130/499  від 07.08.2007 р.) про стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога», с. Передмірка Лановецького району Тернопільської області 8694,44 грн. адміністративно –господарських санкцій за невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів у 2006 році та 258,40 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що відповідач не виконав встановленого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчить поданий відповідачем «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік», а тому відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»зобов’язаний сплатити адміністративно –господарські санкції у розмірі 8694,44 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно –господарських санкцій в розмірі 258,40 грн.

Як стверджує позивач, норматив робочих місць у центрі складає 3 (три) робочих місця для працевлаштування інвалідів, який у 2006 році відповідачем у повній мірі не виконаний, а саме –щодо працевлаштування двох інвалідів.

Відповідач позовні вимоги вважає безпідставними та просить в задоволенні позову відмовити.

Стверджує, що на підприємстві відповідача у 2006 році працювали три інваліди, проте двоє з них, а саме: Поставчук А.М. та Лисак Я.З. відпрацювали не повний робочий рік, як інваліди, оскільки інвалідність згодом у них була знята, що і стало причиною не включення їх у список працюючих інвалідів –штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2006 році (звіт форми 10-ПІ), який був поданий відповідачем у 2007 році. В обгрутування своїх заперечень представив: довідки УПФУ в Лановецькому районі про одержання  громадянами Поставчуком А.М. та Лисаком Я.З. пенсій  по інвалідності, довідки підприємства, з яких вбачається, що зазначені громадяни дійсно працювали та отримували заробітну плату на ПСП «Перемога», довідку № 160 від 25.10.2007 р.; виписку з акту огляду МСЕК № 096150; витяг з акту огляду у МСЕК № 075926; виписку з акту огляду МСЕК № 091741; належним чином засвідчені копії трудових книжок Поставчука А.М. та Лисака Я.З.

Ухвалою суду від 09.08.2007 р. відкрито провадження в порядку ст. 107 КАС України у справі, із призначенням попереднього судового засідання на 27.08.2007 р.

Зважаючи на те, що сторонами не врегульовано спір, у порядку, визначеному частиною третьою статті 111 КАС України, у відповідності до статті 121 КАС України, судом закінчено підготовче провадження та призначено справу № 8а/177-3442 до судового розгляду на 09.08.2007 р.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд встановив наступне:

Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»(далі –Закон) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, а також, встановлює порядок визначення нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової , чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб – у кількості одного робочого місця.

У відповідності до вимог статті 18 Закону в редакції, що діяла протягом звітного періоду (періоду, за який заявлено до стягнення штрафні санкції), працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Статтею 8 Закону України «Про зайнятість населення»встановлено, що громадяни України мають право на працевлаштування і вибір місця роботи шляхом звернення до підприємств, установ, організацій і до іншого роботодавця або до державної служби зайнятості.

Пунктами 5,10,11,12,13,14 Положення про робоче місце інваліда і Порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 "Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів" (далі –Положення) передбачено, що підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, однак, працевлаштування останніх здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням їх побажань, стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інваліда, висновків МСЕК.

Відповідно до Положення робоче місце інваліда визначено як окреме місце або ділянка виробничої площі на підприємстві в установі, організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Робочим місцем інваліда може бути і звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням можливостей інваліда воно може бути використане для працевлаштування інваліда. Даним Положенням передбачено, що центри зайнятості та відділення Фонду ведуть облік робочих місць для інвалідів, створюваних понад норматив (п. 6), для чого підприємствам виділяється цільова позика (п. 7)., а робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією за участю МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п.5,10-14).

Стаття 20 Закону передбачає, що підприємства (об'єднання), установи і організації, крім тих, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації, у тому числі на підприємстві, організації, громадській організації фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Як вбачається з даних Звіту про зайнятість інвалідів (Форма № 10-ПІ) за 2006 рік, поданого відповідачем до Фонду, середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 72 особи, тобто відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога», с. Передмірка Лановецького району Тернопільської області становить 3 (три) робочих місця.

У списку працюючих інвалідів –штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2006 році у цьому ж звіті відповідач зазначає 1 (одну) особу, а саме –Серафин Л.І. (ІІІ група інвалідності).

На підставі зазначеної у Звіті інформації. позивачем у справі визначено, що у 2006 році відповідач повинен був працевлаштувати ще 2 (двох) інвалідів, однак, даний норматив відповідачем у не дотримано, фактично двох інвалідів працевлаштовано не було, внаслідок чого відповідачу нараховано штрафні санкції в розмірі 8694,44 грн. та за порушення строків їх сплати, за період з 17.04.2007 р. по 07.08.2007 р. (113 днів), на підставі ч. 3 ст. 20 Закону нарахував пеню в розмірі 258,40 грн., яка обчислюється, виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати.

Проте, як вбачається з наявних у справі матеріалів, зокрема, довідок №№ 160,162,163 від 25.10.2007 р. у 2006 році на підприємстві відповідача, окрім Серафин Л.І. працювали ще дві особи з обмеженими фізичними можливостями (інваліди), а саме –Лисак Я.З. та Поставчук А.М., що підтверджується  випискою з акту огляду МСЕК № 096150, витягом з акту огляду у МСЕК № 075926, випискою з акту огляду МСЕК № 091741, довідками УПФУ в Лановецькому районі про одержання  ними пенсій по інвалідності.

Окрім того, з представлених на вимогу суду належним чином засвідчених копій трудових книжок Поставчука А.М. та  Лисака Я.З. вбачається, що місце роботи для зазначених громадян –інвалідів є основним, тобто із веденням трудової книжки.

Згідно виписки з наказу № 89 від 31.12.2005 р. «Про створення робочих місць для інвалідів»вбачається, що саме для Поставчука А.М. та Лисака Я.З. на ПСП були створені конкретні робочі місця для інвалідів, оскільки останні працювали на даному підприємстві і до спірного періоду і продовжують працювати по даний час.

Та обставина, що вищевказані особи з обмеженими фізичними можливостями (інваліди) не відпрацювали повний робочий рік на підприємстві відповідача, а саме інвалідність була встановлена Лисаку Я.З. на строк до 01.08.2006 р. та Поставчук А.М. на строк до 01.06.2006 р. не може бути взята судом до уваги, з огляду на наступне:

Згідно частини 5 статті 19 зазначеного Закону, виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Отже, статтею 19 Закону спростовуються доводи позивача стосовно того, що факт виконання нормативу забезпечення працевлаштування інвалідів залежить від того, скільки часу відпрацював інвалід у відповідача в календарному році. Адже ця стаття не передбачає можливості встановлювати факт виконання вказаного нормативу через застосування інших нормативних актів. А стаття 20 даного Закону не передбачає застосування санкцій, встановленого цією статтею  в залежності від кількості часу, відпрацьованого інвалідом за рік.

Також пунктом 1.8 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом  Держкомстату  від  28.09.2005 р. № 286, визначено, що показник середньооблікової кількості  штатних  працівників  використовується  для  визначення  кількості  зайнятих  працівників за сферами економічної діяльності та ведення спостереження за змінами мобільності робочої  сили. Суть його визначення полягає у тому, що зайнятий працівник враховується тільки один раз (за місцем основної роботи), незалежно від терміну трудового договору та тривалості робочого часу.

Таким чином, для виконання нормативу враховуються тільки працевлаштовані інваліди,  для яких це місце роботи є основним, тобто із веденням трудової книжки.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що поданий відповідачем звіт форми №10-ПІ за 2006 рік не містять достатньої та достовірної інформації щодо списку працюючих інвалідів –штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві  відповідача у 2006 , проте і не є доказом недотримання суб'єктом підприємницької діяльності приписів ст. 19 Закону та не дає підстав у відповідності ст. 20 Закону для нарахування Тернопільським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів України Приватному сільськогосподарському підприємству «Перемога»8694,44 грн. адміністративно –господарських санкцій та 258,40 грн. пені.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінка доказів на предмет встановлення їх належності та допустимості здійснюється господарським судом, що передбачено положеннями статей 70,138 КАС України.

Позивач, всупереч вимог ст.ст. 70, 138 КАС України, не довів належними та допустимими доказами факт невиконання відповідачем обов'язку по забезпеченню робочих місць для працевлаштування інвалідів, не представив суду належних та допустимих доказів вчинення  відповідачем порушень, визначених спеціальним законом, як і доказів здійснення Фондом перевірки щодо створення відповідачем робочих місць для працевлаштування інвалідів чи відсутності у нього такого місця.

Враховуючи, що відповідачем у 2006 році дотримано норматив по створенню 3 (трьох) робочих місць та працевлаштуванню 3 (трьох) інвалідів, позовні вимоги щодо притягнення останнього до відповідальності на підставі ст. 20 Закону суд визнає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

У відповідності до приписів ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1, 17, 49, 51, 59, 70, 71, 138 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 8, 18, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні», господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Постанова складена в повному обсязі 16 листопада 2007 року.

Суддя