ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

18.12.2007                                                                Справа №  13/525-ПН-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонської  обласної  водолазно-рятувальної  служби

до Горностаївської  селищної  ради

про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно –рятувальну станцію у складі: адміністративної будівлі –літера „А”, площею 85,9 м2; підвалу-гаражу –літера „А” -, площею 80 м2; веранди –літера „а”; тераси –літера „а1”; убиральної –літера „Б”; майстерні - літера „В”, площею 10,1 м2; підсобної будівлі – літера „Г”, площею 46,8 м2; прибудови –літера „г”; тераси –літера „г1”; воріт та огорожі –№ 1-4, загальною площею 186,8 м2; що розташована за адресою: Херсонська область, смт. Горностаївка, вул. Набережна, 28,

за участю представників:

від позивача – Авер’янової В.О. (представника за дорученням),

від відповідача –Мельника М.М. (представника за дорученням),

в с т а н о в и в:

Розгляд справи розпочато 20 листопада поточного року з відкладенням до 11 та 18 грудня. За результатами розгляду справи судом оголошено вступну та резолютивну частину даного рішення. При цьому судом констатується, що розгляд справи завершено без участі представника відповідача, оскільки він двічі в засідання не прибував, хоча належним чином останній повідомлявся про час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до позовної заяви заявлені вимоги ґрунтуються на положеннях статті 392 Цивільного  кодексу України, відповідно до якої власник може пред’явити позов про  визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В даному випадку, на думку позивача, його право власності на спірне майно не визнається відповідачем, оскільки останній листом за вихідним № 2-5/342 від 21 вересня 2007 року повідомив про відмову у видачі свідоцтва про право власності, посилаючись на розпочату процедуру передачі спірної будівлі до комунальної власності селищної громади.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на відсутність у позивача правовстановлювальних документів на спірне майно.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що 28 вересня  2006 року (а.с. 11) та 13 липня 2007 року (а.с. 10) позивач звернувся до відповідача згідно до положень статті 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” з клопотанням про видачу свідоцтва про право власності на Горностаївську рятувальну станцію, яка знаходиться по  вулиці Набережній, 28 в смт. Горностаївка Херсонської області, додавши необхідні документи.

Проте, останнім листом за вихідним № 2-5-342 від 21 вересня 2007 року (а.с. 9) повідомив позивача про відмову у видачі свідоцтва з підстав розпочатої процедури передачі спірної будівлі до комунальної власності.

Поряд з цим, з наданих відповідачем до відзиву документів вбачається, що рішенням виконавчого комітету Горностаївської селищної ради від 12.10.2006 року „Про оформлення права приватної власності та видачу свідоцтва” (а.с. 41) виконавчим комітетом було розглянуто першу заяву Херсонської обласної водолазно-рятувальної служби та вирішено оформити право власності з видачею свідоцтва на комплекс нежилих будівель –рятувальної станції, яка знаходиться за названою вище адресою.

В подальшому рішенням того ж Комітету від 16 лютого 2007 року № 25 (а.с. 40) назване рішення № 84 було скасоване з мотивацією відсутності правовстановлювальних документів на спірне майно, а в подальшому рішенням від 26 вересня 2007 року (а.с. 37) визнано будівлю рятувальної станції безхазяйною.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. А відповідно до статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб’єкта господарювання у разі їх порушення можуть бути захищені шляхом визнання наявності права.

Згідно до статті 10 Конституції УРСР, прийнятої на позачерговій сьомій сесії Верховної Ради Української РСР дев’ятого скликання 20 квітня 1978 року, та статті 87 Цивільного кодексу УРСР соціалістичною власністю визнавалися державна власність, власність колгоспів, інших кооперативних організацій, їх об’єднань, власність громадських організацій.

За статтею 90 ЦК УРСР до 1988 року організації рятувальної служби в УРСР входили до складу житлово-комунального господарства, а, отже, були підпорядковані Міністерству житлово-комунального господарства, а їх майно перебувало у державній власності.

Відповідно до правової позиції Вищого арбітражного суду України, викладеної в пункті  7 Роз’яснення президії ВАСУ від 02 квітня 1994 року № 02-5/225 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з судовим захистом права державної власності”, якщо державне майно було безоплатно передано або продано за ініціативою органів державної влади і управління до встановлення мораторію на зміну форм власності на державне майно (Постанова Верховної Ради України від 29 листопада 1990 року № 506-ХІІ), суду при розгляді справ пов’язаних з визнанням права власності слід оцінювати правомірність передачі або продажу державного майна, виходячи із законодавства, яке діяло на момент здійснення зазначених дій.

Так, статтею 91 ЦК УРСР          порядок передачі державних підприємств, будівель, споруд, устаткування та іншого майна, що належали до основних засобів державних організацій громадським організаціям визначався законодавством Союзу PCP та Української PCP.

Безпосередньо порядок передачі          підприємств, об’єднань та установ, а також будівель і споруд держаними органами громадським організаціям регулювався пунктами 8- 13 Положення „Про порядок передачі підприємств, об’єднань, організацій, установ, будівель і споруд”, затвердженого Постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР № 940.

Так, пунктом 7 Положення міністерства, державні комітети, відомства та Виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів передають громадським організаціям (узгодивши з центральними органами цих організацій) та приймають від них підприємства, об’єднання, організації та установи з дозволу Ради Міністрів СРСР або Ради Міністрів союзної республіки в залежності від підлеглості державного органу, який приймає участь у передачі. Передача громадським організаціям та приймання від них будівель і споруд здійснюється в порядку, передбаченому Радою Міністрів відповідної союзної республіки. При цьому, за пунктом 8 Положення, передача об’єктів державної власності у власність громадських організацій здійснюється за плату, якщо законодавством СРСР не буде встановлено іншого порядку.

За змістом вказаних нормативних актів в результаті такої передачі змінювався суб’єкт права власності, оскільки мала місце передача майна від однієї форми власності –державної, до іншої –власності громадської організації. Тобто, державне  майно, яке передавалося громадській організації, переходило у власність цієї організації.

Поряд з цим, Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 08 липня 1988 року № 822 „Про генеральну схему управління народним господарством Української PCP” був встановлений порядок щодо передачі Республіканському Товариству рятування на водах організацій рятувальної служби житлово-комунального господарства.

На виконання Постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 822, Радою Міністрів Української PCP 25 липня 1988 року прийнято Постанову № 199 „Про схему управління житлово-комунальним господарством” та Розпорядження № 472-р від 02 листопада 1988 року (а.с. 25), якими Міністерство житлово-комунального господарства УРСР було зобов’язане передати організації рятувальної служби на воді Республіканському товариству рятування на воді УРСР за станом на 01 серпня 1986 року.

На підставі вказаних правових актів Виконавчим комітетом Херсонської обласної ради народних депутатів прийнято розпорядження № 262-р від 28 грудня 1988 року, за яким зобов’язано управління житлово-комунального господарства облвиконкому передати, а обласній раді товариства рятування на воді –прийняти  на баланс до 29 грудня 1988 року всі підрозділи центральної обласної водолазно-рятувальної служби станом на 1 серпня 1988 року. В подальшому на виконання цього розпорядження наказом Обласного управління комунального господарства № 7 від 9 січня 1989 року (а.с. 26) була створена комісія по передачі рятувальної служби. А 22 лютого 1989 року за результатами роботи обласних комісій складено Акт приймання-передачі рятувальної служби (а.с. 27-28), за яким Міністерство житлово-комунального господарства УРСР передає організації рятувальної служби, а Республіканське товариство рятування на водах УРСР приймає їх зі штатною чисельністю, фондами, заробітною платою, будівлями і спорудами, майном та іншими матеріальними цінностями станом на 1 листопада 1988 року. На підставі даного Акту приймання-передачі наказом по республіканському товариству рятування на водах УРСР № 17 від 7 березня 1989 року (а.с. 29) зафіксовано факт такого приймання в тому числі майна.

Пунктом 3 Положення про рятувально-водолазну службу на воді визначено, що серед структурних підрозділів служби є рятувально-водолазні служби  на воді областей, які за пунктом 15 мають статус юридичної особи. А пунктом 5.3. Статуту Товариства рятування на водах України кошти і майно становлять власність Товариства в особі місцевих організацій і підприємств, що діють на самостійному балансі (а.с. 74-84).

Згідно до довідки № 70/500-800-1/5-101 від 8 березня 2006 року, виданої Управлінням містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Херсонської обласної державної адміністрації (а.с. 53), на виконання розпорядження  обласного виконавчого комітету  від 28 грудня 1988 року № 262-р, обласне управління житлово-комунального господарства передало обласному товариству рятування на водах серед іншого майна рятувальну станцію „Горностаївка”.

Згідно до положень статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності  не встановлена судом.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач отримавши спірне майно, набув на нього право власності.

Крім того, слід зазначити, що спірне майно перебуває у позивача на балансі, підтвердженням чого є відповідні документи –довідка від 1 жовтня 2006 року (а.с. 68) та реєстр наявності основних засобів станом на 1 квітня 2005 року, складений працівниками КРУ в Херсонській області (а.с. 54-65).

Оскільки позовні вимоги задоволенні витрати позивача по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

На підставі вказаних правових норм  і керуючись статтями 82-85, 44, 49  ГПК України,

в и р і ш и в :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати за Херсонською обласною водолазно-рятувальною службою право власності на нерухоме майно –рятувальну станцію у складі: адміністративної будівлі –літера „А”, площею 85,9 м2; підвалу-гаражу –літера „А” -, площею 80 м2; веранди –літера „а”; тераси –літера „а1”; убиральної –літера „Б”; майстерні - літера „В”, площею 10,1 м2; підсобної будівлі – літера „Г”, площею 46,8 м2; прибудови –літера „г”; тераси –літера „г1”; воріт та огорожі –№ 1-4, загальною площею 186,8 м2; що розташована за адресою: Херсонська область, смт. Горностаївка, вул. Набережна, 28.

3.Стягнути з  Горностаївської селищної ради (розташованої за адресою: Херсонська область, смт. Горностаївка, вул. Леніна, 133; розрахунковий рахунок невідомий) на користь Херсонської обласної водолазно-рятувальної служби (розташованої за адресою: м. Херсон, вул. Марії Фортус, 107-А; розрахунковий рахунок 2553393 в ХОД АППБ „Аваль”, МФО 325093 м. Херсон, код 03362904) –85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Дата підпису рішення –21 грудня 2007 року

Суддя                                                                                      М.К. Закурін