ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2007                                                                                   Справа № 35/313-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецової І.Л.,

суддів: Верхогляд Т.А. (доповідача), Чимбар Л.О.,

при секретарі судового засідання: Гайдук Ю.А.,

за участю представників сторін:

від позивача:  Левченко М.В., представник, довіреність №24/10  від 24.10.07;

від відповідача: Шаровський С.А., юрисконсульт, довіреність №369 від 19.07.06;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Стратегія”, м. Дніпропетровськ,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.07р. у справі №35/313-07

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Стратегія”, м.Дніпропетровськ,

до відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”, м. Дніпропетровськ,

про  визнання договору неукладеним та стягнення 70 663,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”, в якому просив визнати угоду № 862/04 від 25.06.2004 р. про уступку права вимоги неукладеною та відновити становище, яке існувало до сплати позивачем на користь відповідача 70 663,22 грн. за неукладеною угодою № 862/04 від 25.06.2004 р. шляхом стягнення з Відповідача 70 663,22 грн. на його користь, а також просив стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2007 року у справі № 35/313-07 (суддя Широбокова Л.П.) в позові відмовлено. Рішення мотивовано тим, що вимога про визнання угоди про уступку права вимоги неукладеною не відповідає способам захисту прав суб’єктів господарювання. В оспорюваній сторонами угоді було погоджено всі істотні умови: предмет договору, ціну та строк дії договору. Невиконання відповідачем своїх зобов'язань за угодою щодо передачі документів, які б підтверджували право вимоги, не є підставою для визнання угоди недійсною та не дає підстав вважати її неукладеною.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду по даній справі, позовні вимоги задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача. Посилається на те, що рішення прийнято за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення господарського суду законним, обґрунтованим та об’єктивним. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення господарського суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для даного виду договорів, в будь-якому разі сторони зобов'язані погодити предмет договору, ціну та строк дії договору.

З матеріалів справи слідує, що 25.06.2004 року між ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»- первісний кредитор (надалі відповідач) та ТОВ «Стратегія»- новий кредитор (надалі позивач) було підписано угоду №862/04 про уступку права вимоги, відповідно до умов якої сторони визначили: предмет угоди - уступку від первісного кредитора - ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго»до нового кредитора - ТОВ «Стратегія»- права вимоги за договором про постачання електричної енергії (перетоки реактивної електроенергії) між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго»та КП «Орджонікідзетеплоенерго», ціну угоди - 70 663,22 грн, строк виконання зобов'язання - 30 календарних днів із дня набуття чинності цією угодою, строк дії угоди - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, відповідальність за невиконання зобов'язань, засвідчили волевиявлення своїми підписами та скріпили печатками (а.с.10).

На виконання умов угоди позивач сплатив відповідачу суму угоди 70 633,22 грн, що підтверджується платіжним дорученням №497 від 29.09.2007р. та не заперечується відповідачем (а.с12).

Господарський суд при вирішенні спору дійшов правильного висновку про те, що сторони, зокрема, позивач розуміли предмет угоди та досягли згоди по всіх її істотних умовах. Доводи скаржника про те, що в оспорюваній угоді відсутнє посилання на конкретний договір, щодо якого відбувається уступка права вимоги, спростовується наступним:

В матеріалах справи наявна довідка, видана Орджонікідзевською ділянкою Нікопольського РЕМ, про те, що за весь час існування КП «Орджонікідзетеплоенерго»між ним та ВАТ ЕК «Дніпрообленерго»було укладено лише 2 договори на постачання електричної енергії: № 8 від 20.06.1997р. та №6-1-Ор від 25.07.2002 р. Це підтверджує доводи відповідача про те, що за угодою про уступку права вимоги до боржника - КП «Орджонікідзетеплоенерго»- було уступлено право вимоги стягнення всієї заборгованості за реактивну електроенергію, що утворилась на підставі двох договорів на постачання електричної енергії - № 8 від 20.06.1997 р. та № 6-1-Ор від 25.07.2002 р., на загальну суму 70 663, 22 грн.

Посилання скаржника на те, що відповідачем не виконано своїх зобов'язань за угодою щодо передачі документів, які б підтверджували право вимоги, не є підставою для визнання угоди недійсною та не дає підстав вважати її неукладеною.

Позивач мав право захистити порушення своїх прав в судовому порядку, однак звернувся до суду з вимогами, що не можуть бути предметом господарського спору.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту цивільних прав, зокрема порушене право може бути захищене шляхом визнання правочину недійсним, присудження виконання обов'язку в натурі, тощо.

Господарський суд дійшов правильного висновку про те, що вимога про визнання угоди №862/04 від 26.06.2004 року про уступку права вимоги неукладеною не відповідає способам захисту прав суб'єктів господарювання.  Вимога про встановлення факту неукладення договору не призводить до поновлення порушених прав, така вимога не може бути предметом спору, самостійно розглядатися в окремій справі.

В зв'язку з цим позивачу правомірно відмовлено в  задоволенні вимоги  про відновлення становища, яке існувало до сплати ним 70 663,22 грн. за оспорюванню угодою, оскільки вказана сума була перерахована ТОВ «Стратегія»на виконання умов угоди, яка є укладеною та чинною.

Оскільки оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Стратегія”, м. Дніпропетровськ, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.07р. у справі №35/313-07 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку  протягом одного місяця до Вищого господарського Суду України.

Головуючий                                                                         І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                  Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                    Л.О. Чимбар

Підписано в повному обсязі 26.12.2007 року.