ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2007 р.
№ 10/358

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Остапенка М.І.

суддів :
Гончарука П.А.
Харченка В.М.

розглянувши касаційну скаргу
ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського"

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2007 року

у справі за позовом
до

про

ВАТ "Новотроїцьке рудоуправління"
ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського"
стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2006 року, ВАТ "Новотроїцьке рудоуправління" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" 429 486,84 грн. заборгованості за простим векселем №7537 від 29.12.1999 року, посилаючись на безпідставність відмови відповідача від платежу, строк якого настав 29.12.2001 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2006 року у задоволенні позову відмовлено з мотивів погашення зобов’язань із закінченням трьох років від дати настання строку платежу.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2007 року апеляційна скарга позивача задоволена. Рішення господарського суду першої інстанції скасовано. Постановлено нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.03.2007 року порушено касаційне провадження у справі за касаційною скаргою відповідача, у якій він посилається на неправильну правову оцінку апеляційним господарським судом обставин справи, помилковість висновків щодо права позивача на стягнення спірної суми із закінченням трьох років з часу платежу і просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, а рішення господарського суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені представниками доводи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.21 Закону України "Про цінні папери і фондову біржу",  вексель - цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

Вексель №7537 видано відповідачем 29.12.1999 року у порядку розрахунків за поставлену продукцію і передано відповідачу по акту від 29.12.1999 року.

Оплата зазначеного векселя повинна була здійснюватись за пред’явленням, але не раніше 29.12.2001 року.

На протязі одного року від зазначеної дати вексель пред’явлено відповідачу для оплати, і, у зв’язку з нездійсненням платежу, 29.12.2002 року нотаріусом вчинено протест та виконавчий напис про стягнення з відповідача суми векселя.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська від 24.04.2003 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису від 29.12.2002 року, яке припинено за постановою від 15.06.2006 року,  внаслідок прийняття Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська заочного рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення спірної суми недійсним.

Наведені вище обставини, які підтверджують своєчасне і у встановленому законом порядку пред’явлення спірного векселя до платежу переривають перебіг строку позовної давності відповідно до ст.264 ЦК України, застосування положень якої не виключається ст. 71 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі, який запроваджено Женевською конвенцією 1930 року, до якої Україна приєдналася за Законом України від 06.07.1999 року №826-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі".

Після переривання перебіг строку позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З часу анулювання виконавчого напису нотаріуса про стягнення суми за спірним векселем до пред’явлення даного позову, встановлений ст.70 Уніфікованого закону строк позовної давності не закінчився, а тому посилання апеляційного господарського суду на відновлення строку позовної давності за поважності його пропуску безпідставні і підлягають виключенню.

Що ж до тверджень відповідача про погашення зобов’язань за векселем внаслідок неодноразового порушення справи про його банкрутство, то вони не ґрунтуються на правових нормах, оскільки, після прийняття Закону України від 03.04.2003 року №672 –IV, яким внесено зміни до ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та визначено про погашення вимог не заявлених у визначені частиною першою цієї статті строки, справи про банкрутство відповідача не порушувались.

При такому положенні, коли висновки суду про наявність у відповідача зобов’язань за векселем підтверджуються матеріалами справи і доводами касаційної скарги не спростовуються, Вищий господарський суд України, керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2007 року –без змін, виключивши з неї посилання на відновлення строку позовної давності.

Головуючий                                                                                  М.І. Остапенко

Судді                                                                                             П.А.Гончарук

В.М. Харченко