ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2007 р.

№ 41/154-18/170
Вищий господарський суд У
країни у складі колегії судд
Козир Т.П. головуючого,
Мележик Н. І., Подоляк О.А., за уч
астю представника позивача,
розглянувши у відкр
итому судовому засіданні в м
. Києві касаційну скаргу Дочі
рнього підприємства Державн
ої компанії "Укрспецекспорт"
Державне підприємство "Ук
роборонсервіс" на постанову
Київського апеляційного гос
подарського суду від 10 січня 2
007 року у справі господарськог
о суду м.Києва за позовом ПП "А
втосервіс" до Дочірнього під
приємства Державної компані
ї "Укрспецекспорт" Державн
ого підприємства "Укроборонс
ервіс", ВАТ "Спецтехсервіс" та
Міністерства оборони Україн
и, третя особа Військова ча
стина А 2215, про визнання недійс
ним договору купівлі-продажу
У січні 2005 року ПП "Автос
ервіс" звернулося до господа
рського суду з позовом до Доч
ірнього підприємства Держав
ної компанії "Укрспецекспорт
" Державне підприємство "Ук
роборонсервіс", ВАТ "Спецтехс
ервіс" та Міністерства оборо
ни України про визнання неді
йсним протоколу проведення
конкурсу, проведеного 11 січня
2005 року Дочірнім підприємств
ом Державної компанії “Укрсп
ецекспорт” - Державне підпри
ємство “Укроборонсервіс” на
підставі договору комісії в
ід 5 грудня 2004 року № Д 29-15/1326 щодо р
еалізації нерухомого військ
ового майна будівель №№ 43, 44,
45, 46, 48, 49, які розташовані за адрес
ою: м. Бориспіль, Київська обл.
, військова частина А2215. Позива
ч також просив визнати недій
сним договір купівлі-продажу
укладений між Дочірнім підп
риємством Державної компані
ї “Укрспецекспорт” - Державн
е підприємство “Укроборонсе
рвіс” та Відкритим акціонерн
им товариством “Спецтехсерв
іс” за результатами проведен
ого 11 січня 2005 року конкурсу що
до реалізації нерухомого вій
ськового майна будівель №
№ 43,44,45,46,48,49, які розташовані за адр
есою: м. Бориспіль, Київська об
л., військова частина А2215.
Справа в судах розглядалас
Відповідно до заяви про змі
ну предмету позову від 1 серпн
я 2006 року, поданої під час новог
о розгляду справи місцевим с
удом, позивач просив суд: 1) виз
нати недійсним рішення за ре
зультатами конкурсу з продаж
у майна; 2) визнати недійсним д
оговір купівлі-продажу №Д29-1.5/26
від 12 січня 2005 року, укладений м
іж Дочірнім підприємством Де
ржавної компанії “Укрспецек
спорт” - Державне підприємст
во “Укроборонсервіс” та Відк
ритим акціонерним товариств
ом “Спецтехсервіс”, посвідче
ний приватним нотаріусом Бор
испільського міського нотар
іального округу Київської об
ласті ОСОБА_1., зареєстров
аний в реєстрі за №2; 3) зобовя
зати Міністерство оборони Ук
раїни продати майно Приватно
му підприємству “Автосервіс
” шляхом викупу через уповно
важені Кабінетом Міністрів У
країни підприємства та орган
Під час нового розгляду у сп
раву, з метою захисту інтерес
ів держави, вступив Військов
ий прокурор Дарницького гарн
Рішенням Господарського с
уду м. Києва від 19 жовтня 2006 року
у позовні вимоги було задово
лено задоволено та : визнано
недійсним рішення за результ
атами конкурсу з продажу май
на; визнано недійсним догові
р купівлі-продажу №Д29-1.5/26 від 12 с
ічня 2005 року, укладений між Доч
ірнім підприємством Державн
ої компанії “Укрспецекспорт
” - Державне підприємство “Ук
роборонсервіс” та Відкритим
акціонерним товариством “Сп
ецтехсервіс”; зобовязано В
АТ "Спецтехсервіс" повернути
майно Міністерству оборони
України; стягнуто з Міністер
ства оборони України на кори
сть ВАТ “Спецтехсервіс” 300000 гр
н., отриманих ним в оплату реал
ізованого нерухомого військ
ового майна за договором куп
івлі-продажу № Д 29-1.5/26; зобовяз
ано Міністерство оборони Укр
аїни здійснити відчуження ма
йна з урахуванням положень с
т. 777 ЦК України, а саме - переваж
ного права наймача перед інш
ими особами на його придбанн
я.
Постановою Київського апе
ляційного господарського су
ду від 10 січня 2007 року апеляцій
ні скарги Дочірнього підприє
мства Державної компанії "Ук
рспецекспорт" Державне під
приємство "Укроборонсервіс",
ВАТ "Спецтехсервіс" та апеляц
ійне подання Військового про
курора Дарницького гарнізон
у на рішення господарського
суду м. Києва від 19 жовтня 2006 рок
у залишені без задоволення, а
рішення без змін.
Відповідно до листа №3/6440 від
13 листопада 2007 року ТВО військ
ового прокурора Центральног
о регіону України полковника
юстиції Зелінського О., війсь
кова прокуратура Центрально
го регіону України відмовила
сь від подальшої участі в роз
гляді даної справи у зв'язку з
відсутністю порушень, які за
вдають шкоду економічним інт
ересам держави.
Розпорядженням Голови Вищ
ого господарського суду Укра
їни від 27 листопада 2007 року для
розгляду даної справи було с
творено колегію суддів у скл
аді: судді Козир Т.П. головую
чий, суддів Мележик Н.І., Подол
як О.А.
28 листопада 2007 року представ
ником скаржника було подано
заяву про відвід суддів Кози
р Т.П. та Шевчук С.Р., в зв'язку з ч
им в судовому засіданні було
оголошено перерву до 5 грудня
2007 року.
Ухвалою Голови Вищого госп
одарського суду України від
28 листопада 2007 року зазначену в
ище заяву про відвід суддів з
алишено без задоволення.
5 грудня 2007 року представнико
м скаржника було подано ще дв
і заяви про відвід суддів Коз
ир Т.П., Мележик Н.І., Подоляк О.А
. та відповідно суддів Мележи
к Н.І і Подоляк О.А.
Ухвалами Голови Вищого гос
подарського суду України від
5 грудня 2007 року зазначені заяв
и про відвід суддів залишені
без задоволення.
У касаційній скарзі заявни
к просить скасувати постанов
у Київського апеляційного го
сподарського суду від 10 січня
2007 року та прийняти нове рішен
ня, яким відмовити в задоволе
нні позовних вимог.
Заявник стверджує, що суд до
пустився порушень ч. 3 ст. 13 та ч
. 2 ст .19 Конституції України, ст
. 47 ГК України, п. 3 ст. 1 Закону Укр
аїни "Про оренду державного т
а комунального майна", ст. 6 Зак
ону України "Про правовий реж
им майна у Збройних силах Укр
аїни", частини першої ст. 776, ст. 77
7 та ч. 1 ст. 1014 ЦК України, ст. 11 Зако
ну України "Про приватизацію
невеликих державних підприє
мств" та п. 48, 51 Державної програ
ми приватизації.
Представники Міністерства
оборони України та військов
ої частини А 2215 в судове засіда
ння не з'явились.
Враховуючи, що про час і міс
це розгляду касаційної скарг
и сторони повідомлені належн
им чином, суд вважає можливим
розглянути касаційну скаргу
за їх відсутності.
Вислухавши пояснення пред
ставників сторін, що з'явилис
ь в судове засідання, обговор
ивши доводи касаційної скарг
и та вивчивши матеріали спра
ви, суд вважає, що касаційна ск
арга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.
Судами попередніх інстанц
ій встановлено, що 31 березня 2003
року між позивачем та третьо
ю особою було укладено догов
ір оренди №31с/2003/ГоловКЕУ, відп
овідно до умов якого позивач
отримав в строкове платне ко
ристування нерухоме майно ві
йськового містечка № 1 загаль
ною площею 2472 кв.м. (нежитлові б
удівлі №№ 43,45, 46,48, 49). Строк дії дого
вору згідно з його п.10.3 станови
ть пять років з 01.04.03 по 01.04.08.

Додатковою угодою від 23 жов
тня 2003 року № 1 до договору орен
ди сторони доповнили розділ
6 договору, передбачивши, що у
випадку відчуження орендова
ного майна орендар має першо
чергове (переважне) право пер
ед іншими субєктами придба
ння (викупу) цього майна відпо
відно до чинного законодавст
ва.
Встановлено, що договір та д
одаткова угода до нього підп
исані повноважними представ
никами сторін такого договор
у, а саме директором позивача
Гроною О.І. та командиром в/ч А
2215 полковником Олійником А.В.

Судами також встановлено, щ
о відповідно до п. 6.3 та п.6.6 Догов
ору оренди № 31с/2003/ГоловКЕУ поз
ивач мав право з дозволу війс
ькової частини А 2215 здійснюва
ти поліпшення спірних приміщ
ень, попередньо погодивши з о
станньою відповідний коштор
ис.
Листом №157 від 23 квітня 2004 року
військова частина А 2215 погоди
ла виконання позивачем за вл
асні кошти ремонтно-відновлю
вальних робіт орендованих бу
дівель № 43 44, 45, 48, 49. Позивачем тако
ж було складено відповідний
локальний кошторис №2-1-1 на рем
онт орендованих приміщень та
відомість ресурсів до локал
ьного кошторису № 2-1-1 на ремон
т будівель автогаражу військ
ової частини А 2215, які також бул
и погоджені військовою части
ною А 2215.
Крім того, вбачається, що по
зивачем належним чином викон
увались умови договору оренд
и майна, що, зокрема, не спрост
овано відповідачами.
Також встановлено, що 5 груд
ня 2004 року між Міністерством о
борони України та Дочірнім п
ідприємством Державної комп
анії "Укрспецекспорт" Держ
авне підприємство "Укроборон
сервіс" було укладено догові
р комісії на реалізацію неру
хомого військового майна № Д
2915/1326, відповідно до п.1.1 якого
Міністерство оборони Україн
и доручило, а Дочірнє підприє
мство Державної компанії "Ук
рспецекспорт" Державне під
приємство Укроборонсервіс" п
рийняло на себе зобовязанн
я за комісійну плату реалізу
вати на конкурсних засадах п
окупцям від свого імені і в ін
тересах Міністерства оборон
и України та за рахунок остан
нього нерухоме військове май
но (спірні приміщення).
Згідно з п. 2.2 договору комісі
ї ціна реалізації майна, що ви
ставлено на продаж, не може бу
ти нижчою ніж 226611,06 грн., у т.ч. ПДВ
37768,51 грн.
За результатами конкурсу, п
роведеного Дочірнім підприє
мством Державної компанії "У
крспецекспорт" Державне пі
дприємство "Укроборонсервіс
", переможцем став ВАТ "Спецтех
сервіс", з яким було укладено д
оговір купівліпродажу від
12 січня 2005 року № Д 29-1.5/26.
Відповідно до п. 2.1 даного дог
овору вартість майна склала
300000 грн., у т.ч. ПДВ 50000 грн.
Вбачається, що скаржник наг
олошує на тому, що при продажу
майна за спірним договором н
е було враховано його перева
жного права на придбання дан
ого майна, яке передбачене до
датковою угодою від 23 жовтня 2
003 року № 1 до договору оренди №
31с/2003/ГоловКЕУ.
Відповідно до положень ст. 7
77 ЦК України наймач, який нале
жно виконує свої обов'язки за
договором найму, у разі прода
жу речі, переданої у найм, має
переважне право перед іншими
особами на її придбання.
Судами встановлено, що в оре
ндодавця не було зауважень щ
одо виконання позивачем умов
договору оренди.
Також, судами підставно заз
начено, що продане за спірним
договором майно було держав
ною власністю.
Дана обставина свідчить, що
до спірних правовідносин су
дами було правильно застосов
ано законодавство, що регулю
є саме приватизаційні правов
ідносини.
Підставним є і висновок суд
ів про те, що жодним із нормати
вних актів, що визначають пра
вовий режим спірного майна, а
також жодним з нормативних а
ктів, що регулюють порядок пр
иватизації державного майна
, не передбачається ані спеці
ального порядку використанн
я, ані обмежень переважного п
рава позивача, як орендаря, на
купівлю спірних приміщень.

Відповідно до п. 53 Державної
програми приватизації на 2000-200
2 рр. на державний орган прива
тизації покладається обов
язок попередньо звертатися д
о орендаря з пропозицією при
ватизувати орендоване майно
і, відповідно, право продажу т
акого майна на конкурентних
засадах вважається правомір
ним виключно після отримання
відмови орендаря від його пр
идбання.
Доказів на підтвердження н
аправлення відповідної проп
озиції орендарю скаржником т
а Міністерством оборони Укра
їни суду надано не було.
Наведене свідчить, що суди п
опередніх інстанцій підстав
но прийшли до висновку, що спі
рний договір купівлі-продажу
укладений з порушенням та бе
з врахування переважного пра
ва позивача, закріпленого ст
. 777 ЦК України та передбаченог
о умовами договору оренди, на
купівлю майна проданого за с
пірним договором.
Крім того судами попередні
х інстанцій було встановлено
, що конкурс з продажу спірног
о майна був проведений із пор
ушенням правил оголошення та
порядку проведення конкурсу
щодо зазначеного вище спірн
ого майна.
Суди, зокрема встано
вили, що при проведенні конку
рсу з продажу спірного майна
було порушено та не дотриман
о вимог п. 5 "Положення про поря
док продажу на аукціоні, за ко
нкурсом основних засобів, що
є державною власністю", затве
рдженого наказом Фонду держа
вного майна України від 22.09.2000 №
1976, що діяло на момент виникнен
ня спірних правовідносин, ви
мог ст. 15, ч.1,4 ст. 18 Закону України
“Про приватизацію невеликих
державних підприємств ”.
У наведених заявнико
м касаційної скарги доводах
зазначених вище обставин спр
остовано не було.
Відповідно до положе
нь ст. 33 ГПК України кожна стор
она повинна довести ті обста
вини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і з
аперечень.
Враховуючи все вищев
икладене, Вищий господарськи
й суд України приходить до ви
сновку, що доводи, викладені з
аявником в касаційній скарзі
, в ході судового розгляду сво
го підтвердження не знайшли,
в зв'язку з чим визнаються суд
ом безпідставними.
Відтак, враховуючи те
, що судами попередніх інстан
цій повно та всебічно дослід
жено всі обставини справи та
правильно застосовано норми
чинного законодавства, під ч
ас нового розгляду справи ви
конано вимоги суду касаційно
ї інстанції, Вищий господарс
ький суд України погоджуєтьс
я з висновком судів попередн
іх інстанцій щодо недійсност
і спірного договору купівлі
- продажу та необхідності зас
тосування наслідків недійсн
ості правочину, передбачених
ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу Ук
раїни.
Керуючись ст. ст. 1115, 111
7 1119, 11111 Господарського процес
уального кодексу України, су
д
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну залишити бе
з задоволення, а постанову Ки
ївського апеляційного госпо
дарського суду від 10 січня 2007 р
оку без змін.

Головуючий

Т. Козир
Судді

Н. Мележик

О. Подоляк