СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 лютого 2008 р.

Справа №
14/13-6/34-7/90-3/279

за позовом:  Підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:  Івано-Франківського обласного  колективного підприємства
"Медтехніка",  вул.
Хмельницького, 90а, м. Івано-Франківськ,76000

про визнання дійсним договору
купівлі продажу та права власності на нежитлові приміщення.

Cуддя
Фрич Марія Миколаївна

При
секретарі   Толочко Інна Валеріївна

Представники:

Від позивача:  ОСОБА_1 - підприємець, (довіреність № 28/08-1
від 28.01.2008 року)

Від позивача:  ОСОБА_2- представник, (довіреність № 28/08-2
від 28.01.2008 року)

Від позивача:  ОСОБА_3 - представник, (довіреність від
22.01.2007 року)

Від відповідача:  Завадський Віктор Вікторович - представник,
(довіреність № 28/08-1 від 28.01.2008 року)

СУТЬ СПОРУ: про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та права власності на нежитлові приміщення.

Судове засідання проведено з
застосуванням перерви.

При розгляді матеріалів справи судом
встановлено, що позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу
нежитлових приміщень, що розташовані у двоповерховій будівлі складу, яка
знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Б.Хмельницького, 90а та  позначеній літерою В в інвентарній справі,
загальною площею 507, 4 кв.м. та визнати за позивачем право власності на  зазначені приміщення. Свої вимоги позивач
обгрунтовує наступним:

- фактом укладення попереднього
договору від 22.10.2004р., відповідно до якого відповідач
зобов"язувався  до 30.12.2005р.
укласти договір купівлі-продажу  спірних
приміщень.

-укладенням договору завдатку від
22.10.2004р., відповідно до якого  на
рахунок відповідача перераховано в рахунок майбутньої купівлі 30000 грн., що
підтверджується самим договором та платіжними дорученнями №№ 6,22 від
25.02.2004р.

- платіжними дорученнями №№ 75,77,78
від 15.12.2004р., 21.12.2004р., 28.12.2004р., якими перераховано відповідачу
15000 грн., рахунки-фактури  відповідача
№№ 18/04, 15/06, 15/08 від 18.04.2006р., 15.06.2006р., 15.08.2006р.,  на підставі яких  відповідачу додатково перераховано ще 60000
грн.

- нез"явлення відповідача до
нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу та  відмовою відповідача від укладення договору.

-п.2 ст.220 Цивільного кодексу
України,  яка передбачає, що якщо сторони
домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін
ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір
дійсним. Позивач вважаэ, що саме такі обставини мають місце в його випадку.

-п.2  ст.693 Цивільного кодексу, відповідно до
якого, якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання оплаченого товару ,

-ст.392 Цивільного кодексу, яка
передбачає можливість звернення сторони до суду з позовом про визнання права
власності в випадку якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідач вимоги позивача не
визнає, проти позову заперечує, посилаючись при цьому на :

-невиконання позивачем умов попереднього
договору, а саме: ненаправлення проекту договору у встановлений термін
відповідачу, внаслідок чого відповідно до частини 4 ст.182 Господарського
кодексу  зобов"язання укласти
договір за попереднім договором припинилось.

-відсутністю проекту основного договору
купівлі-продажу,  невідповідність
висновків позивача, що випливають із договору завдатку, оскільки позивачем  фактично сплачено аванс, а не завдаток.

Суд, розглянувши матеріали справи,
приймаючи до уваги пояснення сторін, виконуючи вимоги постанови Вищого
господарського суду від 14 листопада 2007р. та керуючись вимоги діючого
законодавства дійсшов в спірному випадку наступних висновків:

Предметом спору є взаємовідносини між
сторонами щодо купівлі-продажу, а отже і визнання права власності на нежитлові
приміщення за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Богдана Хмельницького, 90а.

Відповідно до п.2 ст.220 Цивільного
кодексу, якщо сторони домовились щодо усіх істотних  умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від  його нотаріального
посвідчення - суд може визнати такий договір дійсним.

Отже, для визння договору дійсним в
порядку п.2 ст.220 Цивільного кодексу необхідна одночасна наявність  всіх обставин, передбачених  статтею
/1. письмово підтверджена домовленність по всіх істотних умовах
договору, 2. повне або часткове виконання договору, 3.ухилення сторони від
нотаріального посвідчення договору/. В дійсності судом встановлено,  що сторони
договору купівлі-продажу не уклали, а тільки в попередньому договорі
висловили наміри по укладенню такого договору. Такий висновок випливає із п.1
попереднього договору, який передбачає, що "Ми, Івано-Франківське обласне
колективне підприємство "Медтехніка" та підприємець ОСОБА_1,
зобов"язуємось у майбутньому, в строк до 30.12.2005р., укласти договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень /основний договір/ у нотаріальній формі на
умовах, визначених цим договором." Крім того, п.7 попереднього договору
передбачає, що інші умови основного договору, які не встановлені попереднім
договором, погоджуються сторонами у основному договорі, а в п.9 попереднього
договору зазначено, що у разі якщо одна сторона ухиляється від виконання
зобов"язань за попереднім договором /тобто ухиляється від укладання
основного договору/, інша сторона вправі звернутися до суду з вимогою про
спонукання укласти основний договір на умовах визначених попереднім договором.

У договорі завдатку /п.4/
зазначено,  що сторони домовились про те,
що підтвердженням відмови однієї із сторін укласти договір  купівлі-продажу спірного нежитлового
приміщення є нез"явлення цієї сторони до приватного нотаріуса
29.12.2005р., або неможливість посвідчення договору купівлі-продажу у зв"язку
з відсутністю документів необхідних для його посвідчення.

Відповідач у визначений  термін до нотаріуса не з"явився і за
умовами  попереднього договору та
договору завдатку - ця обставина є доказом того, що основний догововір
купівлі-продажу не укладено і  інша
сторона  має право вимагати
укладення  основного договору. Відповідно
до ст.629 Цивільного  кодексу - договір є
обов"язковим для виконання сторонами. Проте, сторона вимоги про  зобов"язання відповідача укласти
основний договір не заявила, а  звернулась
до суду з вимогою про визнання  основного
договору купівлі-продажу укладеним. Проте, така вимога суперечить фактичним
обставинам спору, а також не відповідає
вимогам п.2 ст.220

Цивільного кодексу, оскільки п.2
ст.220 Цивільного кодексу   передбачає
право сторони звернутися до суду з позовною вимогою про визнання договору
укладеним  за умови, що договір фактично
укладено, а тільки одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення.
Проте, в   спірному випадку  нез"явлення сторони до нотаріуса є доказом
неукладення договору, а не ухиляння сторони від його нотаріального посвідчення.

Крім того, відповідно до ст.627
Цивільного кодексу - сторони є вільними в укладенні договору,  виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів  цивільного законодавства. Відповідно до ст.6
Цивільного кодексу - сторони в договорі не можуть відступити від положень актів
цивільного  законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов"язковість для сторін
положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами. Стаття 182 Господарського кодексу  визначає особливості укладення попередніх
договорів. Пунктом 5 ціеї норми права встановлено, що відносини щодо укладення
попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим кодексом.
Таким чином, умови ст.182 Господарського кодексу є для сторін
обов"язковими. Відповідно до  п.4
ст.182 ГК України  зобов"язання
укласти  основний договір,
передбачене   попереднім договором,
припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти договір,
одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.  В спірному випадку такий проект договору не
направлявся жодною стороною, такий проект договору відсутній  і в
матеріалах цього спору. З наведеного випливає висновок про те,  що якщо жодною із сторін не направлявся
проект основного договору -
зобов"язання укласти основний договір припинилось, а отже вимога
сторони  про визнання договору
купівлі-продажу дійсним за таких обставин є
необгрунтованою.

Відсутність підстав для задоволення
позову в цій частині  є обставиною для
відмови в позові і в частині визнання права власності на спірні об"екти.

Щодо доводів позивача про
перерахування  коштів, суд зауважує, що
такий факт не впливає на  правову оцінку
спірної ситуації.

Щодо вимоги постанови ВГСУ від 14
листопада 2007р. в частині з"язування
того, чи мав право  відповідач  на відчуження майна та чи не перебувало
спірне майно під обтяженням -  суд
зазначає, що відповідачем не подано суду жодних доказів, які би  доводили викладені обставини, а  позивач на з"ясування викладених
обставин не наполягав, оскільки вважав, що договір купівлі-продажу  укладено, а отже відповідач мав на це  відповідні повноваження.

Керуючись ст. 124 Конституції
України, п.4 ст. 182 Господарського кодексу України, п. 2 ст. 220, ст. 392, ст.
627, ст. 629, п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, ст. 49, 82-84
Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В
позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у
разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного
строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                            Фрич
Марія Миколаївна

рішення підписане 11.02.08

Виготовлено
в АС "Діловодство суду"________________