ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007 р.
№ 31/252(05-5-31/12058)

Вищий господарський суд України  у складі колегії суддів:

головуючого судді
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача
не з’явився

відповідача
Тидень М.Ю. дов. №15 від 04.01.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Шляхово - будівельне управління №41"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду  від 24.01.2007 р.

у справі
№31/252(05-5-31/12058) господарського суду м. Києва

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Уманьавтодор"

до
Відкритого акціонерного товариства "Шляхово - будівельне управління №41"

про
стягнення  28 108,01 грн.

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство  (надалі ВАТ) "Уманьавтодор" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства (надалі ВАТ)  "Шляхово - будівельне управління №41" про стягнення  28 108,01 грн. боргу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач виконав для відповідача підрядні роботи  з реконструкції автошляху Київ –Одеса, що підтверджується відповідними актами приймання підрядних робіт, за які ВАТ  "Шляхово - будівельне управління №41" розрахувалося частково.

Рішенням господарського суду м. Києва від 27.06.2006 року (суддя Качан Н.І.)  в позові відмовлено з тих підстав,  що відповідач повністю розрахувався за виконані  за субпідрядним контрактом роботи.

За апеляційною скаргою ВАТ "Уманьавтодор" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного господарського суду  від 24.01.2007 року (судді: Зеленін В.О., Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.) скасоване, позов задоволений, з ВАТ "Шляхово - будівельне управління №41" на користь ВАТ "Уманьавтодор" стягнуто 28 108,01 грн. боргу Доповідач: Шаргало В.І.

та відповідні судові витрати. Постанова мотивована тим, матеріалами справи підтверджується  заборгованість відповідача перед позивачем  в зазначеному розмірі.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою,  ВАТ "Шляхово - будівельне управління №41" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо повноти встановлення обставин справи, просить її скасувати, а рішення господарського суду м. Києва від 27.06.2006 року залишити в силі. Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що позивач не подав суду свій оригінал субпідрядного контракту, в якому  міститься умова щодо сплати Генпідряднику суми в розмірі 1% вартості виконаних субпідрядних робіт, проти якої позивач не заперечував; крім того, позивач ухилявся від проведення звірки взаєморозрахунків.

У відзиві на касаційну скаргу позивач ВАТ "Уманьавтодор" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції –без зміни, як таку, що відповідає обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, розглянувши  матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.07.2002 року між ВАТ "Шляхово - будівельне управління №41" (Генпідрядник) та ВАТ "Уманьавтодор" (Субпідрядник) укладений субпідрядний контракт №04/07-5 про реконструкцію автомобільної дороги Київ –Одеса на 145+828 –148 +100 км., відповідно до умов якого Субпідрядник  на свій ризик зобов'язався виконати для Генпідрядника передбачені цим контрактом роботи  в межах договірної ціни, скоригованої за фактичними затратами. Розрахунки за виконані роботи здійснюються кожного місяця на основі акта приймання виконаних робіт (форма КБ-2Б). На виконання  своїх зобов'язань за контрактом Субпідрядник у жовтні 2002 року виконав підрядні роботи на суму 2 309 303 грн., що підтверджується відповідними актами приймання виконаних робіт, проте відповідач оплатив лише 2 281 114,90 грн., в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 28 108,01 грн. Заява про застосування строків позовної давності ВАТ "Шляхово - будівельне управління №41" не подавалась.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що за умовами пункту 10-а контракту Субпідрядник (позивач) зобов'язався сплатити Генпідряднику (відповідачу) 1% від суми виконаних робіт за послуги останнього, однак в актах приймання виконаних робіт зазначена умова не врахована, таким чином заборгованість становить 5 095, 07 грн., яку відповідач сплатив. Скасовуючи назване рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судове рішення не відповідає наявним у справі  документам та обставинам справи, оскільки пункт 10-а контракту дописаний від руки, тобто сторонами належним чином не узгоджений, тому заборгованість у розмірі 28 108,01 грн. підтверджена матеріалами справи.

Відповідно до статті  84 Господарського процесуального кодексу України, роз’яснень, що містяться  в п. п. 1, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 “Про судове рішення”, з відповідними змінами, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши  обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду   про  встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у  судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення  повинна містити встановлені судом  обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права й обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Прийняті у справі рішення не відповідають наведеним вимогам, оскільки всупереч приписам статті 43  Господарського процесуального кодексу України при розгляді цього спору суди попередніх інстанцій не з’ясували всебічно і повно всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а також не надали повну оцінку доказам, що містяться у матеріалах справи, для встановлення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача і заперечення відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 16.06.2006 року господарський суд м. Києва зобов'язав позивача - ВАТ "Уманьавтодор" ініціювати проведення документальної звірки взаєморозрахунків та надати суду оригінал субпідрядного контракту №04/07-02, на підставі якого між сторонами виникли спірні правовідносини. Зазначеною ухвалою розгляд справи відкладений на 23.06.2006 року на 14 год. 15 хв., проте   в призначений час представник позивача в судове засідання не прибув, про причини свого нез'явлення не повідомив, тому в судовому засіданні була оголошена перерва до 27.07.2006 року до 09:30. В призначений час представник  позивача в судове засідання не прибув, витребуваних документів не подав, тому суд, оглянувши оригінал зазначеного контракту, який був поданий відповідачем,  прийшов до висновку про погодження сторонами умов пункту 10-а контракту, відзначивши при цьому з урахуванням вищенаведених обставин про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем.

Оцінюючи зазначений доказ та наявні в матеріалах справи платіжні документи,  суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, а саме: сторонами не досягнуто згоди щодо умов пункту 10-а контракту, оскільки цей пункт є дописаним від руки.  Однак, при цьому  ні суд першої інстанції, ні суд другої інстанції не досліджували наявний у позивача оригінал субпідрядного контракту, отже обставини щодо погодження сторонами умов  пункту 10-а контракту залишилися поза увагою судів попередніх інстанцій. Зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору, оскільки впливають на визначення розміру заборгованості за виконані підрядні роботи.

Оскільки в  силу вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або  постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія вважає, що касаційна скарга підлягає  частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції –скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

З  огляду  на  зазначене, керуючись   статтями      1115 ,   1117 ,  1119,  11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу  України, Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Шляхово - будівельне управління №41"  задовольнити частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 27.06.2006р. та постанову Київського апеляційного господарського суду  від 24.01.2007 р. у справі №31/252(05-5-31/12058) скасувати, а справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.