ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 р.
№ 3/90

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кривди Д.С.,

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Дусла"

на постанову
від 17.05.07 Київського апеляційного господарського суду

та на рішення
від 13.02.07

у справі
№3/90

господарського суду
м. Києва

за позовом
Прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Дусла"

про
повернення самовільно зайнятої земельної ділянки

за участю представників сторін

від позивача:
у засідання не прибули

від відповідача:
Дубінін Г.О., Бондаренко О.І., дов.

від ГПУ:
Баклан Н.Ю., посв.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дніпровського району м. Києва звернувся до господарського суду м. Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дусла" про повернення земельної ділянки площею 1070 м2, розташованої в м. Києві по просп. Тичини, 6А, та приведення її у придатний для використання стан шляхом звільнення  від будівель, споруд, у тому числі їх знесення та вивезення.

Позов мотивовано посиланням на обставини самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки під розміщення автостоянки без прийняття позивачем як власником відповідного рішення про надання земельної ділянки в користування.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на обставини надання йому в оренду спірної земельної ділянки згідно з розпорядженням Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 23.06.97 №324 та укладеним між вказаними особами договором №216 від 18.08.97. Крім того, відповідач послався на обставини звернення його після закінчення дії вказаного договору до Київської міської ради з приводу оформлення подальших орендних відносин, розроблення проекту відведення спірної земельної ділянки та відсутність розгляду позивачем цього питання на сесії.

Позивач підтримав позовні вимоги прокурора, зазначивши стосовно пояснень відповідача, що він звернувся з клопотанням про надання в оренду спірної земельної ділянки лише 29.01.07, тобто після звернення з позовом у даній справі, а проект відведення земельної ділянки позивачу не подавався.

Рішенням від 13.02.07 господарський суд м. Києва (суддя Хілінська В.В.) позов задовольнив повністю, зобов'язав відповідача повернути спірну земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, звільнивши від будівель, споруд шляхом знесення та вивезення. Виконання рішення відстрочено до 01.09.07.

Рішення мотивовано відсутністю у відповідача документів, що підтверджують право користування спірною земельною ділянкою. Відстрочка виконання рішення зумовлена тим, що матеріали справи свідчать про вирішення питання стосовно можливості надання спірної земельної ділянки в користування відповідачу.

Постановою від 17.05.07 Київський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Моторного О.А. –головуючого, Кошіля В.В., Алданової С.О.) рішення залишив без змін, погодившись з висновками суду першої інстанції.

Ухвалою від 10.10.07 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови та прийняття нового рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами положень ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" з огляду на неприйняття ними до уваги обставин надання відповідачу в користування на умовах оренди спірної земельної ділянки відповідно до укладеного з Харківською районною державною адміністрацією м. Києва договору, який скаржник вважає поновленим. Також касатор посилається на вжиття ним заходів щодо реалізації права на поновлення договору оренди та неприйняття позивачем відповідного рішення з цього питання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та Генеральної прокуратури України, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційні скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, розпорядженням №324 від 23.06.97 Харківської районної державної адміністрації м. Києва "Про надання земельних ділянок в тимчасове короткострокове користування на умовах оренди під розміщення об'єктів архітектурних малих форм та продовження строку дії договорів оренди земельних ділянок наданих під розміщення цих об'єктів" на підставі рішення Київської міської ради від 07.12.93 №31 та розпорядження Представника Президента України у м. Києві від 20.05.94 №411 на виконання вимог діючого земельного законодавства та архітектурно-будівельних вимог відповідачу надано в тимчасове короткострокове користування на умовах оренди земельну ділянку площею 1041 м по вул. П.Тичини, 6-А під розміщення тимчасової відкритої автостоянки терміном до 01.07.98 з встановленням орендної плати за землю в розмірі двох земельних податків.

На підставі цього розпорядження 18.08.97 між відповідачем та Харківською районною радою державною адміністрацією м. Києва укладено договір тимчасового користування на умовах короткострокової оренди земельної ділянки загальною площею 1041 м2 під розміщення автомобільної стоянки по вул. Тичини, 6-А строком до 01.10.98.

Розпорядження №639 від 29.09.98 Харківської районної державної адміністрації м. Києва "Про надання земельних ділянок в тимчасове короткострокове користування під розміщення архітектурних малих форм та продовження строку дії договорів оренди земельних ділянок наданих для вищезгаданих цілей" на підставі рішення Київської міської ради від 07.12.98 №31 та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 26.02.98 №400 строк дії вказаного договору оренди земельної ділянки продовжено до 01.10.99. В подальшому вказаний договір не переукладався, строк його дії не продовжувався, новий договір оренди вказаної земельної ділянки також не укладався.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на момент закінчення дії вказаного договору оренди) в разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором оренди.

Однак проведеною Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у м. Києві перевіркою дотримання вимог земельного законодавства, результати якої оформлені актом №556/42 від 20.04.06, встановлено факт використання відповідачем земельної ділянки площею 1070 м2 за адресою: м. Київ, просп. П.Тичини, 6-А. При цьому документи, що посвідчують право власності або право користування у відповідача відсутні.

Тобто всупереч вимогам закону після закінчення дії договору оренди відповідач спірну земельну ділянку не повернув орендареві, а продовжує використовувати.

Виходячи з таких обставин, прокурор Дніпровського району м. Києва звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради, в якому заявлені вимоги про повернення вказаної земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель, споруд, у тому числі їх знесення та вивезення.

Вирішуючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що спірна земельна ділянка підлягає поверненню Київській міській раді відповідно до вимог ст. 212 ЗК України як самовільно зайнята.

Самовільне зайняття земельних ділянок визначено у ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" як будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

За вимогами ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції на момент звернення з позовом) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації; приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами; право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано документів, які підтверджують його право на користування спірною земельною ділянкою, суди дійшли правильного висновку, що ця земельна ділянка підлягає поверненню Київській міській раді, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади.

Викладені в касаційній скарзі доводи стосовно неврахування судами обставин укладення між відповідачем та Харківською районною радою м. Києва договору оренди №216 від 18.08.97 підлягають відхиленню, оскільки вказані обставини були досліджені судами під час розгляду справи. Як вже зазначалось, суди з цього приводу встановили закінчення строку дії вказаного договору та відсутність обставин щодо його повторного продовження після 01.10.99 або укладення нового договору. Скаржником такі обставини не спростовані. Посилання ж на положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі" є безпідставними, оскільки вказаний закон в редакції на момент закінчення дії договору оренди такої статті не містив, а у ст. 26 передбачав лише переважне право орендаря на поновлення договору. Тобто автоматичне поновлення договору оренди земельної ділянки законом не передбачено.

Також касатор посилається на вжиття ним усіх необхідних заходів щодо оформлення документів на користування спірною земельною ділянкою та незавершення такого оформлення з вини позивача. Такі доводи судова колегія не приймає до уваги за відсутності обставин оскарження відповідачем бездіяльності позивача або спонукання його розглянути на сесії подану відповідачем у передбаченому законом порядку заяву.

Зважаючи на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги у справі.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.07 у справі №3/90 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький