ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" грудня 2007 р.
Справа  № 20-27-26/13-07-20

За позовом   Закритого акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот";

до відповідача   Одеської залізниці

про стягнення 53679,48грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

Від позивача: не з"явилися

Від відповідача: не з"явилися

СУТЬ СПОРУ: ЗАТ „Сєвєродонецьке об’єднання Азот” звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Одеської залізниці 53 679,48 грн. вартості нестачі вантажу – карбаміду в кількості 43 430 кг. Позивач також просив стягнути на його користь 536,8 грн. державного мита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 2.04.2007р. (суддя Никифорчук М.І.) позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.08.2007р. рішення місцевого суду скасовано із передачею справи на новий розгляд у зв’язку з ненаданням судом правової оцінки питанням звернення позивача з вимогою про складання комерційного акту. Крім того, касаційною інстанцією зазначено, що судом не враховано вимоги ч. 2 п. 114 Статуту залізниць України, відповідно до яких недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з резолюцією голови господарського суду Одеської області справу передано для нового розгляду судді Щавинській Ю.М.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на недоведення Одеською залізницею, в порушення ст.110 Статуту залізниць, ст.924 ЦК України та ст.314 ГК України, того, що нестача вантажу виникла внаслідок незалежних від відповідача причин.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду відзив на позов, в якому зазначає, що оскільки вантаж надійшов у непошкодженому вагоні з непошкодженими пломбами відправника, залізниця звільняється від відповідальності за його недостачу.

У судове засідання 24.12.2007р. представники сторін не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

21.10.2006р. згідно з накладною № 48833896, що складена на групу вагонів, позивачем на адресу Одеського припортового заводу у 30 мінераловозах відвантажено карбамід загальною масою 1 657 520 кг.

23.10.06 на станції призначення –Чорноморська (Одеська залізниця) було виявлено, що верхні люки вагонів незакріплені та є  доступ до вантажу у мінераловозах №№ 58784471, 59054692, 59845958, 59574798, у зв'язку з чим складено акти загальної форми № 4070, 4071. Актом загальної форми №4071 було встановлено, що при проведенні переважування нестача по вагону №58784471 склала 10 550 кг (48400 кг за документами –37850 фактична маса), по вагону №59054692 склала 9980 кг (48880 кг за документами –38900 фактична маса),  по вагону №59845958 склала 8400 кг (49800 кг за документами –41400 фактична маса), по вагону №59574798 склала 12570 кг (48980 кг за документами –36410 фактична маса). Таким чином, загальна нестача вантажу склала 41 500 кг. Телеграмою № 647 від 23.10.06 за підписом начальником станції Чорноморської Одеської залізниці для участі у видачі вантажу були викликані представники лінійної міліції та Залізниці.

Як вбачається із матеріалів справи (залізнична накладна), вантаж було видано без складення комерційного акту та без зазначення про нестачу.

25.10.2006р. експертом Одеської регіональної торгово-промислової палати було складено акт експертизи № ПД-637, згідно з яким у пред'явленій партії карбаміду встановлено фактичну нестачу у кількості 43 430 кг. Зазначеним актом встановлено, що залізничні вагони мають порушення, а саме: фіксатори завантажувальних люків відігнуті, деформовані, мають подряпини металу. Штанги, що фіксують закриття завантажувальних люків закрити та опломбовані непорушеними ЗПУ з відтисками відправника, що зазначені у залізничній накладній. У кожному вагоні є доступ до вантажу, у завантажувальних люках є сліди просипання  карбаміду.

15.11.2006р. ЗАТ „Сєвєродонецьке об’єднання Азот” на адресу Одеської залізниці була направлена претензія № 23-юр про відшкодування збитків за недостачу 43 430 кг карбаміду на суму 53 679,48 грн.

Враховуючи, що зазначену претензію було повернуто залізницею без розгляду, у зв’язку з недоданням оригіналу комерційного акту, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України та п. 110 Статуту залізниць України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно з п.127 Статуту залізниць України залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу,  псування або  пошкодження  прийнятого  до  перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не  доведе, що втрата,   недостача,   псування,   пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Пунктом 129 Статуту регламентовано, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу  чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення  залізниці  вкраденого  вантажу,   багажу   або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач. Така заява має бути здійснена в момент отримання вагону з вантажем від залізниці.

Як вбачається із матеріалів справи, актами загальної форми №4070, 4071 встановлено, що верхні люки вагонів №№ 58784471, 59054692, 59845958, 59574798 незакріплені, та у зазначених вагонах є  доступ до вантажу. Зазначеними актами також встановлено невідповідність маси вантажу даним, зазначеним у залізничних документах, в сторону зменшення на  41 500 кг.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що, виходячи із приписів п.129 статуту, залізниця була зобов’язана скласти комерційний акт, а також зазначити про нестачу у залізничній накладній під час видачі вантажу.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм  внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі  докази  не  мають  для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши надані докази на предмет їх юридичної оцінки, суд вважає, що акт загальної форми від 23.10.2006р. №4071, яким встановлені обставини справи, є, виходячи з приписів п.129 статуту, підставою для покладення на залізницю матеріальної відповідальності за недостачу вантажу.

Посилання відповідача, як на підставу звільнення від відповідальності, на те, що навантаження проводилося на підприємстві вантажовідправника, його засобами і силами, без участі залізниці, а вантаж прибув на станцію призначення зі справними ЗПП, судом до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Як вбачається із положень Інструкції прийомоздавальника вантажу, затвердженої наказом Укрзалізниці від 2.04.2002р. №157-Ц (п.2.2), приймаючи до перевезення вантаж на місцях незагального користування, прийомоздальник зобов’язаний перевірити, зокрема, справність кузова вагона, закриття дверей та люків.

Як випливає з актів загальної форми та акту експертизи, незважаючи на справність ЗПП (штанги, що фіксують закриття завантажувальних люків закрити та опломбовані непорушеними ЗПУ з відтисками відправника, що зазначені у залізничній накладній), вагони мають порушення: фіксатори завантажувальних люків відігнуті, деформовані, мають подряпини металу. У кожному вагоні є доступ до вантажу, у завантажувальних люках є сліди просипання  карбаміду. Зазначене, на думку суду, свідчить про доступ до вантажу під час перевезення та підтверджує вину залізниці у виявленій нестачі.

Відповідно до п.2.5.1 вищезазначеної інструкції, у разі виявлення незбереження вантажу або ознак незбереженості, прийомоздавальник повинен негайно доповісти про це своєму керівнику, викликати працівника вагонного господарства для перевірки технічного стану вагона, якщо є підозра, що внаслідок несправності вагона можлива втрата, пошкодження чи псування вантажу, оформити актом загальної форми ознаки незбереженості вантажу, подати начальнику станції письмовий рапорт про виявлену незбереженість вантажу з детальним описом всіх обставин (з відображенням відомостей про вантаж, які мають бути зазначені у комерційному акті або скласти комерційний акт, якщо такий порядок складання актів встановлено на станції).

Таким чином, нескладення залізницею комерційного акту не може бути підставою для звільнення її від відповідальності за нестачу вантажу.

Посилання відповідача на те, що відповідно до пунктів 16, 17 Правил складання актів (розділ 28 Правил перевезень вантажів), затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.02 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 за  №567/6855, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил, одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місця незагального користування протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції, і тільки після цього, у разі додержання порядку оскарження відмови у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до суду з позовом, до якого необхідно додати докази оскарження дій начальника станції залізниці та акти приймання вантажу, не можуть бути взяті судом до уваги, виходячи з наступного.

З   урахуванням   конституційного  положення  про  те,  що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції),  суд доходить до висновку про необхідність судового захисту усіх правовідносин, незалежно від дотримання особою порядку будь-якого досудового врегулювання спору, в тому числі і оскарження дій щодо нескладення комерційного акту.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з п. 114 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі –продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Враховуючи зазначене, судом зроблено розрахунок вартості недостачі з урахуванням норми природної втрати, яка складає для даного типу вантажів 1,5%.

№ вагону
Маса по документам
Фактична маса
Розходження
Природна втрата
Нестача

 550
1,5%
92
4880
1,5%
9246,8

00
1,5%
78
48570
1,5%
11835

Загалом:
60
41500
1,5%
38559,1

Суд зазначає, що при здійсненні розрахунку, з урахуванням положень ст.34 ГПК України та ст.129 Статуту залізниць щодо підстав відповідальності, використовуються дані акту загальної форми. Оскільки акт експертизи складений без участі представників залізниці, і позивач, в порушення ст.33 ГПК України, не надав докази запрошення представників відповідача для участі у експертизі, дані, зазначені у такому акті, не можуть бути прийняті судом для використання у розрахунку нестачі.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню, а вартість нестачі, яка має бути покладена на відповідача складає 47 659 грн. (38,5591 т х 1030 грн. + 20%).

Відповідно до ст.44,49 витрати по сплаті державного мита та витрати на ІТЗ судового процесу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд–

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Одеської залізниці (65000, м.Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) на користь ЗАТ „Сєвєродонецьке об’єднання Азот” (93400, м.Сєвєродонецьк-3, Луганської області, вул.Пивоварова, 5, ) 47 659 /сорок сім тисяч шістсот п"ятдесят дев"ять/ грн. вартості нестачі карбаміду, 476 /чотириста сімдесят шість/ грн. 59 коп. державного мита та 104 /сто чотири/ грн. 76 коп. витрат на ІТЗ судового процесу.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази  видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                       Щавинська Ю.М.

рішення підписано 27.12.2007р.