ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.07                                                                                        Справа №  22/409/07

Суддя   Скиданова Ю.О.

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Український графіт”

(69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 20)

до державного заводу вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів “Вуглекомпозит” (69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 31-А, МСП-982)

про стягнення 7997,07 грн.

Суддя        Скиданова Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Слятина Д.О., довіреність № 021/35 від 01.01.2007 р.;

від відповідача: Шостак О.М., довіреність № 01/436 від 13.09.2007 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 6490,67 грн. основного боргу, 273,11 грн. пені за Договором оренди № 804/19018/07, а також 1000,86 грн. інфляційних втрат та 232,43 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 30.10.2007 р. порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 03.12.2007 р..

У судовому засіданні 03.12.2007 р. розгляд справи завершено, в порядку ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення за згодою представників сторін.

За клопотанням сторін розгляд справи проводився без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, обґрунтовує їх ст.ст. 526, 549, 550, 611, 625, 759, 762 ЦК України, ст. 193, ГК України, пояснив суду, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди № 804/19018/07, відповідно до якого ВАТ “Укрграфіт” передав, а  ДЗ “Вуглекомпозит” прийняв в орендне користування обладнання згідно з додатком № 1 до Договору.

Позивач, посилаючись на акт приймання-передачі, стверджує, що на виконання умов Договору передав у користування відповідачу вказане обладнання, а відповідач його прийняв та за умовами п.п. 3.2 Договору мав оплачувати орендну плату не пізніше 5 днів після отримання рахунку або платіжної вимоги. Відповідно до додаткової угоди № 1 до Договору орендна плата встановлена у розмірі 321,96 грн.

На виконання умов Договору позивач виставив відповідачу рахунки на оплату оренди обладнання. Посилаючись на поштові повідомлення, позивач стверджує, що відповідач отримав всі рахунки, надіслані позивачем. Але у порушення умов Договору відповідач не оплатив жодного з виставлених позивачем за Договором рахунків, у зв’язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у сумі 6490,67 грн..

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за Договором у розмірі 6490,67 грн..

Крім того, посилаючись на п. 3.3 Договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 273,11 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у сумі 1000,86 грн., 3% річних у сумі 232,43 грн..

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого визнає позовні вимоги у частині основного боргу, а в частині стягнення штрафних санкцій і пені просить суд відмовити у зв’язку з тим, що борг з’явився у зв’язку з форс-мажорними обставинами та не міг бути виплачений у зв’язку з не залежними від відповідача обставинами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

правовідносини сторін врегульовані договором оренди № 804/19018/07, укладеним між позивачем та відповідачем, відповідно до п. 1.1 якого ДЗ “Вуглекомпозит” (орендар, відповідач у справі) приймає від ВАТ “Український графіт” (орендодавець, позивач у справі) в орендне користування обладнання згідно з додатком № 1 до Договору, що знаходиться на балансі позивача, для здійснення виробничої діяльності. Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Розмір орендної плати за перший місяць оренди –жовтень –складає 824,32 грн. без ПДВ. Згідно з умовами Додаткової угоди № 1 до Договору розмір орендної плати змінився і встановлений у сумі 321,96 грн.

Строк дії Договору відповідно до п. 10.1 Договору з 01.10.2000 р. по 01.10.2010р.

На виконання вимог договору позивач передав в орендне користування вказане обладнання, що підтверджується актом приймання-передачі, підписаним обома сторонами (копія в матеріалах справи).

Відповідно до п. 3.2 Договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату з експлуатаційними витратами не пізніше 5 днів після отримання рахунку або платіжної вимоги.

У відповідності до приписів Договору позивачем відповідачу були виставлені рахунки на оплату оренди обладнання (копії в матеріалах справи) на загальну суму 6490,67 грн.. Факт одержання відповідачем вказаних рахунків підтверджується поштовими повідомленнями (копії в матеріалах справи).

Статтею ст. 193 ГК України, зокрема п.п. 1, 7 встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Цивільний кодекс України, ст. 526 якого передбачає, що обов’язки повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності із вказівкою закону або договору.

У відповідності до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що у порушення вищевикладених вимог відповідач не виконав своє грошове зобов’язання по оплаті орендних платежів за вказаними рахунками за Договором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач свої зобов’язання по Договору не виконав, не оплативши орендні платежі за користування орендованим обладнанням за Договором, документальних доказів погашення боргу суду не надав. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 6490,67 грн. основного боргу обґрунтована, що підтверджується матеріалами по справі, та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми.

За загальний період з 20.02.2006 р по 30.10.2007 р. позивачем  нараховано відповідачу 232,43 грн. 3% річних, а за період з лютого  2006 р. по вересень 2007 р. 1000,86 грн. інфляційних втрат.

Судом у судовому засіданні розрахунок зазначених сум інфляційних втрат та 3% річних перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.ст. 231, 232 ГК України та Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” та відповідно до п. 3.3 Договору за несвоєчасне виконання платежів орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 2-ої облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. Позивачем за прострочення виконання грошового зобов’язання за загальний період з 30.10.2006 р. по 16.07.2007 р. нараховано відповідачу 273,11 грн. пені.

Судом розрахунок суми пені перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин судом до уваги не приймаються, оскільки сторонами за Договором не було обумовлено звільнення від відповідальності за порушення зобов’язання у випадку наявності форс-мажорних обставин.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов’язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов’язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов’язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов’язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Вивчивши надані відповідачем в підтвердження форс-мажорних обставин документи, суд дійшов висновку, що дані обставини не є такими, що розуміються в сенсі вищевказаної статті ЦК України.

Крім того, відповідачем взагалі не доведено того, що внаслідок зазначених ним обставин він був не в змозі виконати своє грошове зобов’язання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК  України судові витрати слід покласти на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного заводу вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів “Вуглекомпозит” (69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 31-А, МСП-982; р/р 2507 в ЗФ ПУМБ м. Запоріжжя, МФО 313623, ) на користь відкритого акціонерного товариства “Український графіт” (69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 20; р/р 1 в АБ “Металург”, МФО 313582, ) 6490(шість тисяч чотириста дев’яносто) грн. 67 коп. основного боргу, 273 (двісті сімдесят три) грн. 11 коп. пені, 1000 (одну тисячу) грн.. 86 коп. інфляційних втрат, 232 (двісті тридцять дві) грн.. 43 коп. трьох відсотків річних, 102 (сто дві) грн. 00 коп. - витрат на сплату державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на ІТЗ судового процесу. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підпису.

Рішення оформлено і підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 11.01.2008 р..

Суддя                                                                              Ю.О. Скиданова