ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

31 липня 2007 р.           Справа 13/180-07

Господарський суд Вінницької області  у складі:

Головуючий  суддя    С. Тісецький

Секретар суду             Л.Новожилова

Представники :

позивача :     Майданевич Л.О. - за дорученням

відповідача 1: Луценко Р.В. –за дорученням

відповідач 2 : Подковська Т.О. –за дорученням

інші:

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№1115

розглянувши справу за позовом: Закритого акціонерного товариства «Адампільський хлібокомбінат»до Закритого акціонерного товариства «Українська спілка підтримки асоційованого розвитку товаровиробників»та Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк»про розірвання договору застави, -

В С Т А Н О В И В :

Справу розглянуто за межами двохмісячного терміну за клопотанням сторін.

Фіксація судового процесу шляхом звукозапису здійснювалась в зв’язку з поданням клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу представником відповідача 1.

В ході судового розгляду справи представником позивача заявлявся відвід головуючому у справі.

Ухвалою заступника голови господарського суду Вінницької області від 05.07.2007 р. заяву про відвід відхилено.

Представник позивача подав суду заяву в якій уточнив позовні вимоги та просить суд розірвати договір застави від 23.05.2003 р. внаслідок істотного порушення умов пункту 16 договору відповідачем 2. Вказане клопотання відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а тому приймається судом до розгляду.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, суд з’ясував:

Позивач звернувся з позовом до суду, де просить розірвати договір застави від 23.05.2003 р. укладений між позивачем та відповідачем 2 в забезпечення кредитного договору №136-К/30 від 22.05.2003 р. укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2. Як на підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що укладаючи договір застави, позивач поручався за відповідача 1, що до його зобов’язань передбачених в кредитному договорі №136-К/30. Однак згодом відповідач 1 та відповідач 2 в додаток до кредитного договору уклали додаткові угоди де збільшили розмір основного зобов’язання відповідача 1, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, на думку останнього.

Відповідач 1 заявлений позивачем позов визнає, та підтримує позовні вимоги позивача з тих самих підстав, на які посилається позивач.

Відповідач 2 заявлений позов не визнає з огляду на те, що договір застави був укладений позивачем та відповідачем 2 на забезпечення основного зобов’язання по кредитному договору №136-К/30, а також укладеним додаткових угодах до нього.

В судовому засіданні представники сторін підтвердили незмінність своїх позицій що до заявленого позову.

Вислухавши пояснення представників сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

22 травня 2003 року відповідач 1 уклав кредитний договір №136-К/30 з відповідачем 2. Предметом вказаного договору є надання відповідачу 1 кредитної лінії в сумі 2 500 000,00 грн. в строк з 26.05.2003 р. по 26.11.2004 р. Оплата за користування кредитною лінією складає 23%.

Додатковою угодою №4 від 27.07.2004 р. відповідач 1 та відповідач 2 змінили строк користування кредитною лінією з 26.05.2003 р. по 01.10.2005 р. із сплатою відсотків за користування кредитною лінією з 01.08.2004 р. –18%.

23 травня 2003 р. позивач та відповідач 2 уклали договір застави на забезпечення виконання зобов’язань відповідачем 1 по кредитній угоді №136-К/30 від 22.05.2003 р.

Позивач стверджує, що укладанням додаткової угоди №4 відповідачі 1 та 2 порушили його права, тому що забезпечення передбачене договором застави стосувалось тільки основного зобов’язання відповідача 1, викладеного в кредитному договорі №136-К/30 від 22.05.2003 р. А додаткова угода №4 продовжила термін використання кредитної лінії та збільшила суму відсотків, які підлягають до сплати відповідачем 1. Крім того, згідно тверджень позивача, додаткова угода №4 збоку відповідача 2 підписана невідомою особою, що на думку позивача дає йому підстави вважати, що додаткова угода підписана не уповноваженою на те особою.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, після укладання додаткової угоди №4 до кредитної угоди №136-К/30, між відповідачами 1 та 2 було укладено додаткову угоду №10 до кредитної угоди №136-К/30, в якій зазначено, що повернення кредитної лінії здійснюється відповідачем 1 по 01.10.2005 р. включно, в порядку та строки зазначені у графіку, який наведено у додатку №4, що є невід’ємною частиною цього договору.

Відповідно до ст..241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Як видно із змісту додаткової угоди №10 до кредитної угоди №136-К/30, відповідач 2 схвалив додаткову угоду №4, зі славшись на неї. Таким чином, твердження позивача про те, що додаткову угоду №4 збоку відповідача 2 підписано невідомою (без повноважень) особою, спростовується матеріалами справи.

Позивач вказує про порушення його права поручителя при укладанні відповідачем 1 та відповідачем 2 додаткової угоди №4, зазначаючи, що укладаючи договір застави, він (позивач) поручався тільки за основні зобов’язання передбачені кредитною угодою без додатків до неї. Разом з тим, укладаючи договір застави, позивач та відповідач 2 узгодили в п.1 поняття «основного зобов’язання»за кредитною угодою. А саме, відповідно до п.1 договору застави від 23.05.2003 р. згаданий кредитний договір, а також укладенні між Заставодержателем (відповідач 2) і Позичальником (відповідач 1) додаткові угоди до нього, які будуть його невід’ємною частиною, надалі іменуються «Основне зобов’язання».

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладанні договору застави із відповідачем 2, позивач передбачав можливість укладання додаткових угод до кредитного договору від 22.05.2003 р. між відповідачем 1 та відповідачем 2, та забезпечував договором застави від 23.05.2003 р. виконання зобов’язань відповідача 1 по кредитному договору від 22.05.2003 р. та додаткових угодах до нього.

Безпідставними є твердження позивача, щодо порушення його права заставодавця, шляхом невиконання відповідачами 1 та 2 п.16 договору застави від 23.05.2003 р.

Відповідно до вказаного пункту договору застави, усі зміни та доповнення до цього договору дійсні за умови, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами.

Однак, як з’ясовано в судовому засіданні, зміни та доповнення до договору застави від 23.05.2003 р. сторонами не вносились.

Таки чином, суд приходить до висновку, що твердження позивача, викладенні в позовні заяві, не підтверджуються матеріалами справи та наданими суду доказами.

За таких обставин заявлений позивачем позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.241, 525, 526, 527 ЦК України, ст.4-3, 4-5, 25, 28, 30, 43, 82, 83, 84,  115, 116  ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1.В позові відмовити.

Суддя                                             Тісецький С.С.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.85ГПК України  02.08.07