ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 р.
№ 2/70

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

КП “Екологія” Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації

на постанову
від 16.11.06 Київського апеляційного господарського суду

у справі
№2/70  господарського суду міста Києва

за позовом
Прокурора Святошинського району м. Києва в інт. держави в особі Київської міської ради

до
КП “Екологія” Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації

про
звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

У справі взяли участь представники

від Генеральної Прокуратури України:  Громадський С.О., посв.№76 від 10.02.05 прокурор відділу

позивача: не з’явилися

відповідача: Арделян Ю.В., довір. у справі

ВСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відхилено.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 3060 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 2 рішенням суду від 22.09.2006 задоволені, оскільки відповідач не довів в суді правомірне користування земельною ділянкою (суддя І. Домнічева).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2006 рішення місцевого суду залишено без змін з тих же підстав (колегія суддів: О. Моторний, С. Алданова, В. Кошіль).

Відповідач у поданій касаційній скарзі просить скасувати прийняті у справі судові акти і провадження у справі припинити на підставі пунктів 1 та 1-1 частини 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України або прийняти нове рішення, яким в позові прокурору відмовити. Скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, автостоянку відповідач отримав згідно розпорядження Ленінградської (нині Святошинської) райдержадміністрації м. Києва № 376 від 20.03.1997 "Про передачу відкритої автостоянки АТП-3 по вул. Жмеринській, 2 державному комунальному підприємству "Екологія". Згідно зі ст. 30  ЗК України 1992 р. перехід права користування на земельну ділянку від однієї особи до іншої відбувався при переході права власності на споруду, збудовану на такій земельній ділянці. Таким чином, відповідач спірну земельну ділянку самовільно не займав. До цього часу оформлення підпорядкованими позивачеві управліннями документів на право користування КП "Екологія" спірною земельною ділянкою не закінчено з незалежних від відповідача причин. Суди безпідставно застосували ст. ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України 2002 р. і ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003.

Судами порушені норми матеріального права. Виходячи з положень ч.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України та ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", прокурор не мав права підписувати позовну заяву в даній справі і звертатися з нею в суд, оскільки у земельних відносинах Київська міська рада не є державою і не надавала прокурору повноважень на звернення з позовом до суду. Судом порушені вимоги п.1 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, також порушені норми процесуального права при вирішенні справи з тим предметом спору, який визначений прокурором. Відповідач є комунальним підприємством, а рішення про звільнення відповідачем спірної земельної ділянки Київрада не приймала. Спірна земельна ділянка належить на праві власності самостійному суб'єкту земельних правовідносин Київраді, а не державі. Київрада не вимагала від відповідача звільнити спірну земельну ділянку, то і предмет в даній справі відсутній.

При винесенні рішень суди користувалися доказами, які відповідно до вимог ст. 34 Господарського процесуального кодексу України не можуть бути допустимими. Акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства не визначені законодавством як документи, що підтверджують самовільне зайняття земельної ділянки.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлене наступне.

29.12.1997 між Ленінградською райдержадміністрацією м. Києва на підставі розпорядження від 20.03.1997 № 376 та Державним комунальним підприємством "Екологія" було укладено договір на право тимчасового користування землею для експлуатації відкритої тимчасової автостоянки. Строк дії договору оренди припинився 29.12.1998р.

Доказів поновлення вказаного договору відповідач не надав.

Рішення з приводу надання земельної ділянки КП "Екологія" Київською міською радою не приймалося.

Відповідно до актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 1029/08 від 03.12.2004, № 1103/08 від 04.10.2005, проведеної Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації встановлено, що земельна ділянка площею 3060 кв. м. за адресою м. Київ, вул. Жмеринська, 2 використовується відповідачем без документів на право користування землею.

Самовільним зайняттям землі є заволодіння земельною ділянкою, що не спирається на закон і відбувається з порушенням визначеного порядку надання земельних ділянок, здійснюване без відведення землі в натурі й одержання документа, що посвідчує право на землю.

Порядок надання земельних ділянок в редакції Земельного Кодексу 1992 року регламентувався ст. ст. 17-26.

А при передачі підприємствами будівель, споруд іншим підприємствам разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі і споруди. У такому випадку право користування земельною ділянкою повинно було посвідчуватися Радами народних депутатів відповідно до вимог ст. 23 ЗК в редакції 1992 р.

Право тимчасового користування землею оформляється договором (ст. 24 ЗК 1992р.)

Судом було встановлено, що по договору оренди від 29.12.1997 відповідач отримав спірну земельну ділянку у тимчасове користування строком на 1 рік (п.1.2, арк. 54).

Відповідно Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній до внесення змін Законом від 02.10.2003, договір оренди землі припиняється у разі закінчення терміну, на який його було укладено. Встановлено, що цей договір на новий термін не укладався.

З введенням в дію нового Земельного Кодексу України з 01.01.2002 в пункті 2 його розділу X "Перехідні положення" зазначено, що "клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього Кодексу, реалізуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції к порядку та з додержанням вимог цього Кодексу".

На підставі викладеного та приймаючи до уваги обставини, встановлені попередніми судовими інстанціями, касаційна інстанція вважає, що суди дійшли обгрунтованого висновку, що відповідач користується спірною земельною ділянкою без документів, що посвідчують його право на користування нею. Судами правильно застосовано до правовідносин, що склалися ст. ст. 125, 126, 211, 212 Земельного Кодексу України 2002 року. Доводи скаржника про те, що акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства не свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки до уваги не приймаються. Ці акти є допустимими доказами, оскільки мають відомості про те, що відповідач користується спірною земельною ділянкою без документів, що посвідчують його право власності або користування в тому числі на умовах оренди земельної ділянки.

Що стосується подання позову прокурором в інтересах Київської міськради.

В пункті 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України визначений тимчасовий порядок здійснення функцій власника земель, які перебувають у власності держави, тобто функції розпорядження цими землями. Зазначений порядок діятиме до завершення розмежування цих земель на землі державної та комунальної власності. До розмежування земель повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності в господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Стаття 14 Конституції України передбачає, що Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. З наведеного слідує, що порушення вимог земельного законодавства істотно порушує інтереси держави. А до розмежування земель повноваження по розпорядженню ними в межах населених пунктів, тобто функціями виконавчої влади, наділені міські ради. Таким чином, прокурор цілком обгрунтовано пред'явив позов в інтересах держави в особі Київської міської ради.

Касаційна інстанція дійшла висновку, що справа розглянута судами відповідно встановленим обставинам з ретельним дослідженням доказів, наданих сторонами у справі і правильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Підстави для скасування прийнятих у справі судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу КП "Екологія" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 листопада 2006 року та рішення господарського суду м. Києва від 22 вересня 2006 року у справі № 2/70 - без змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун