ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

10.01.07                                                                                           Справа  № 5/285-3722

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                           Скрутовського П. Д.

суддів                                      Онишкевич В. В.

Слука М. Г.

розглянув           апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 30.11.2006 р. № 04-441/2049

на рішенняу           Господарського суду Тернопільської області від 10.11.2006 р.

у справі           № 5/285-3722

за позовом           Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача ТзОВ «Агрофуд», м. Бережани

про           стягнення штрафних санкцій в сумі 17 531, 40 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача –явка необов’язкова –не з’явився

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2006 р. розгляд справи було призначено на 10.01.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Сторони не забезпечили явки уповноважених представників у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення поштового відправлення №№ 1863994, 1863986.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10.11.2006 р. у справі № 5/285-3722 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТзОВ „Агрофуд” про стягнення 17 531, 40 грн., в тому числі 518, 31 грн. пені за несвоєчасну їх сплату, штрафних санкцій за нестворення 3 робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2005 році в позові відмовлено.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 17, 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, Положенням про Фонд України соціального захисту інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 26.09.2002 р. № 1434, Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314 та мотивував його тим, що підприємством було направлено інформацію в Бережанський районний центр зайнятості та в Управління соціального захисту населення районної державної адміністрації про створення 7 робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується Листами № 59 від 06.04.2005 р., № 05-927 від 06.11.2006 р., а відповідні органи не направляли інвалідів для працевлаштування на підприємстві.

Скаржник, позивач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Тернопільської області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дане рішення підлягає скасуванню, посилаючись на те, що в порушення процесуальних норм, господарський суд першої інстанції розглянув даний спір за нормами ГПК України, а не КАС України. Апелянт, звертаючись до положень ч. 5 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»та п. 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, зазначає, що з поданого відповідачем звіту вбачається, що підприємство не працевлаштувало необхідної кількості інвалідів, у зв’язку з чим робоче місце не може вважатися створеним, а відповідач таким, що виконав норматив по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 191 КАС України, не подав відзиву на апеляційну скаргу, а також не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід змінити, а апеляційну скаргу задоволити частково з наступних підстав:

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, для підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8  до 25 чоловік –у кількості 1 робочого місця.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, вбачається, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала 145 чоловік, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періодів повинен був становити в кількості 6 інвалідів, а не 5, 8, - як зазначено у звіті. Однак, на підприємстві у даному періоді працювало лише 3 інваліди.

За п.п. 3.2.5 Інструкції із статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики від 28.09.2005 р. № 286, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно змісту Листів Держкомстату № 6-2-7/230 від 21.10.2002 року та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 6538 від 12.11.2003 р., у разі отримання при розрахунку не цілого значення показника необхідно заокруглювати його за загальними правилами арифметики до цілого значення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів). У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Отже, відсутність в спірному періоді прибутку не звільняє відповідача від сплати штрафних санкцій за не створення робочого місця для працевлаштування інваліда.

Згідно з положеннями Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів, суми штрафних санкцій визначаються в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, незайняте інвалідом і виплачується підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, наступного за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, а у разі несплати в установлений термін, відділення Фонду соціального захисту інвалідів вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку, керуючись також Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1434 від 26.09.2002 р., ст. 2 КАС України та ст. 124 Конституції України.

Із розрахунку заборгованості по платежу до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2005 рік вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 5 671, 03 грн. –відповідно Фондом соціального захисту інвалідів були нараховані штрафні санкції в потрійному розмірі за ще 3 нестворених робочих місця для працевлаштування інвалідів в сумі 17 013, 09 грн.

Крім того, Фондом була нарахована пеня в сумі 518, 13 грн. за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

На момент розгляду справи в апеляційному порядку дана заборгованість підприємством не сплачена та доказів погашення боргу суду не було представлено.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється органами  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно ч. 2 ст. 19 цього ж Закону, відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів покладається на керівника підприємств.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, підприємства створюють за власні кошти місця для працевлаштування інвалідів, розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно даного Положення, робоче місце вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введене в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

У матеріалах справи міститься Лист, направлений на адресу Бережанського районного центру зайнятості та на адресу Управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації № 59 від 06.04.2005 р., в якому товариство повідомляє про створення 7 робочих місць для працевлаштування інвалідів за посадою підсобних робітників на час сезонних робіт, оскільки підприємство працює в сезонному режимі. На даний Лист Бережанським районним центром зайнятості було дано відповідь № 05-927 від 25.10.2006 р., в якому підтверджується наявність 7 вакантних місць для працевлаштування інвалідів з липня місяця 2005 року.

Отже, беручи до уваги викладене, апеляційна інстанція дійшла висновку, що починаючи з липня місяця 2005 року державна служба зайнятості була проінформована про можливість ТзОВ «Агрофуд»працевлаштувати 7 інвалідів підсобними робітниками. Так, штрафні санкції за період з січня по червень 2005 року нараховані обґрунтовано та правомірно, а у решта місяцях вина відповідача відсутня у незайнятті інвалідами створених (пристосованих) для них робочих місць.

Одночасно Львівським апеляційним господарським судом звертається увага господарського суду Тернопільської області на те, що даний спір помилково розглянутий за нормами ГПК України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також норми чинного законодавства України і практику Вищого господарського, адміністративного та Верховного судів України щодо перегляду матеріалів справ в касаційному порядку з аналогічним предметом спору, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Тернопільської області прийняте з неповним врахуванням всіх обставин справи і з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволити частково;

2.          Рішення господарського суду Тернопільської області від 10.11.2006 р. у справі № 5/285-3722 змінити;

3.          Прийняти постанову, якою:

4.          позовні вимоги  Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволити частково в сумі 8 506, 45 грн. штрафних санкцій і 259, 16 грн. пені;

5.          судові витрати по справі і апеляційній скарзі віднести на відповідача пропорційно суми задоволених вимог;

6.          в решті суми позову відмовити;

7.          Видання наказів доручити місцевому господарському суду;

8.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду;

9.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                                П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                                    В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                                    М. Г. Слука