ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2007р.                                                                                 Справа №  5/55

за позовом   Дочірнього  підприємства "ВГМ" м.Лохвиця

до  Управління Пенсійного фонду України в  Лохвицькому районі, м.Лохвиця

про стягнення 104389,09 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Верескун Л.Н. ю/к., дов.б/н від 01.03.07 р.

від відповідача: Тупик О.Д. дов.від 15.01.07 р.

Розглядається позовна  заява про визнання недійсними рішення Управління Пенсійного фонду України у Лохвицькому районі № 557  від  20.11.2006 р. про  застосування штрафних санкцій за донарахування сум своєчасно  не обчислених та не сплачених страхових внесків та акту перевірки  своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати страхових внесків від 17.11.2006 р. в частині донарахування збору в сумі 72601,95 грн. і штрафних санкцій в сумі 31787,14 грн. на щзагальну суму 104389,09 грн.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав викладених у запереченні  на позов.

Розглянувши м атеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив, що в обгрунтування своїх позовних вимог позивач спирається на те, що він є платником єдиного податку і користується правом спрощеної системи оподаткування.

Тобто, суб"єкти підприємницької діяльності, які знаходяться на прощеній системі оподаткування відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб"єктів  малого підприємства" № 727/98 від 03.07.1998 р., звільнені від сплати збору на загальнообов"язкове  державне пенсійне страхування і тому для них не встановлено розмір збору. Виходячи  з цього платники єдиного податку сплачують внески на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування у розмірі 0 %.

Дочірнє  підприємство "ВГМ" є платником єдиного податку, обто суб"єктом малого підприємства, який знаходиться на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до п.6 Указу  Президента України "Ппро спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб"єктів малого  підприємництва", суб"єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов"язкове державне пенсійне страхування, що відповідає положенням ст.11 Закону України "Про підтримку малого підприємництва".

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Позивачем 17 листопада 2006 р. було складено акт № 44  перевіркою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати страхових внесків загальнообов"язкове державне пенсійне страхування ДП "ВГМ".

За результатами складеного акту було винесено рішення № 556 від 20.11.2006 р. про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України  а с трахувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків в сумі 31787,14 грн.  та донараховано збору в сумі 72601,95 грн. (всього на загальну суму 104389,09 грн.), згідно чинного законодавства. У зв"язку з тим, що позивач на протязі 10 днів з дня отримання рішення не оскаржив його не сплатив суму боргу, то рішення  вважається узгодженим та таке, яке позивач зобов"язаний виконати.

У своїй заяві позивач посилається на нарми Указу Президента України "Про внесення змін до Указу Президенту України від 3.07.1998 № 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб"єктів  малого підприємництва" (далі - Указ № 746Ї та на ст.1 Закону України "Про державну  підтримку малого підприємництва" від 19.10.2000 р. № 2063-Ш прямо вказує на те,  що для суб"єктів малого  підприємництва може   застосовуватись спрощена система оподаткування, але у чітко визначених законом випадках.

У своїй заяві позивач  неодноразово посилається  на  норми Указу Президента України "Про внесення змін до Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727  "Про спрощену  систему оподаткуваня, обліку та звітності суб"єктів малого  підприємництва" (далі - Указ № 746) та на ст.11  Закону України "Про державну підтримку малого підприємництва" від 19.10.2000 р. № 2063-Ш і прямо вказує на те, що для суб"єктів малого  підприємництва може застосовуватись спрощена система оподаткування, але у чітко визначених законом випадках.

Відповідно до ст.18 Закону № 1058-1У страхові внески є цільовим загальнообов"язковим платежем, який справляється на всій  території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески  не включаються до складу податків, інших обов"язколвих платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Страхові внески не можуть  зарахолвуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або  з Накопичувального фонду і не можуть  використ овуватися на цілі, не передбачені цим Законом. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати..

Частина 6 ст.20 Закону № 1058-1У передбачає, що страхувальники  зобов"язані сплачувати  страхові внески, нараховані  за відповідний базовий звітни й період, не пізніше ніж через 20 календарних днів  із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених  у пункті  і статті 14 цього Закону, є календарний місяць.

Відповідно до п.1 ч.8 розділу  ХУ  "Прикінцеві положення" Закону № 1058-1У є страхові внески, що перераховуються до солідарної  системи сплачуються страхувальниками та застрахованими  особами на умовах і у пордку,  визначених цим Законом та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов"язкове державне пенсійне страхування" для відповідних платників збору.

Статтею І Закону України "Про збір на  обов"язкове державне пенсійне страхування" встановлено перелік осіб, що є платниками збору на обов"язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, відповідно до п.1 ст.1 цього Закону, платниками збору на обовязкове державне пенсійне страхування є суб"єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об"єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об"єднання громадян та інші юридичні особи.

Стаття 4 Закону України "Про збір на обов"язкове державнеч  пенсійне страхування", передбачає, що для платників збору, визначених пунктом 1 ст.1 цього Закону встановлюється ставка в розмірі 32 відсотки від об"єкта оподаткування.

Указ Президента України від 03.07.1998 р. "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб"єктів  малого підприємництва" в редакції Указу Президента Украхни від 28.06.1999 р. № 746/99 передбачає, що суб"єкти підприємницької діяльності - юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень  Державного казначейства України.Відділення Державного казначейства України наступного  дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку  у таких розмірах :

- до Державного бюджет України - 20 відсотків;

- до місцевого бюджету - 23 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов"язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до  законодавства у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат , зумовлених народженням та похованням.  При цьому суб"єкт малого підприємництва, який плачує єдиний податок, не є платником збору на обов"язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, вказаним вище Указом Президента України регулюються відносини пов"язані зі сплатою податків, зборів інших  обов"язкових платежів, що складають систему оподаткування. Страхові ж внески, не відносяться до складу податків, інших обов"язкових платежів, що складають систему оподаткування.

Аналіз  зазначених положень  законодавства дає підстави для висновку про те, що позивач був зобов"язаний на загальних підставах нарахувати та сплачувати страхові внески за ставкою 321 відсотки від суми фактичних витрати на оплату праці своїх працівників.

В частині визнання акту перевірки  недійсним провадження у справі підлягає закриттю, оскільки відповідно до ч.1 п.1 ст.17 КАС України, компетенція  адміністративних судів поширюється на спори фізичних  чи юридичних осіб із суб"єктом владних  повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових  актів індивідуальної дії). Акт  перевірки в цьому розумінні не є рішенням.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави дла задоволення позову - відсутні.

Керуючись ст.ст. 17, 94, 158-163   КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Відмовити в задоволенні позовних вимог.

2.В іншій частині позовних вимог - провадження у справі закрити.

Суддя                                                                      Гетя Н.Г .

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 186 КАС України.