ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 р.
№ 30/206

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М., Борденюк Є.М.

розглянувши  у відкритому
за участю представника позивача:

касаційну скаргу
судовому засіданні у м. Києві
Твердохлєбова Є.Г. та представників відповідача –Ковальчука В.М.,      Макєєнко М.Ф.
Науково-технічного товариства комунального господарства та побутового обслуговування України

на постанову
від 18.09.2007

Київського апеляційного
господарського суду

у справі
№ 30/206

господарського суду
міста Києва

за позовом
Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до
Науково-технічного товариства комунального господарства та побутового обслуговування України

про
виселення та повернення нежитлового приміщення

В судовому засіданні 06.12.2007 оголошувалась перерва до 13.12.2007.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося з позовом до Науково-технічного товариства комунального господарства та побутового обслуговування України про виселення відповідача з нежитлового приміщення в будинку № 29-Б по вул. П.Сагайдачного, загальною площею 326,80 м2 та повернення зазначеного приміщення позивачу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.06.2007 у справі № 30/206 позов задоволено. Виселено Науково-технічне товариство комунального господарства та побутового обслуговування України з нежитлового приміщення в будинку № 29-Б на вул. П.Сагайдачного, площею 326,00 м2, та передане зазначене приміщення комунальному підприємству "Київжитлоспецексплуатація".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду від 18.09.2007, рішення господарського суду першої інстанції від 18.06.2007 та припинити провадження у справі. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 1, 79 ГПК України, ст. 761 ЦК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 27.10.2005 між сторонами у справі був укладений договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади міста Києва № 07/1985, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного, 29-Б, загальною площею 326,80 м2 для розміщення громадської організації. При цьому, умовами договору було визначено строк його дії з 27.10.2005 по 25.10.2006.

Судами також було встановлено, що 02.11.2006 позивачем на адресу відповідача було направлено лист про те, що строк дії договору № 07/1985 закінчився, а тому відповідач повинен звільнити зазначене орендоване нежитлове приміщення у відповідності до ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про задоволення заявлених по справі позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідач не довів тих обставин, якими обґрунтовував заперечення проти позову, в той же час строк дії договору оренди, укладеного між сторонами, закінчився і, оскільки подальше використання відповідачем орендованого приміщення є безпідставним, він має бути виселеним з нього.

З такими висновками суду погодитись не можна.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що має статус всеукраїнської творчої громадської неприбуткової організації, яка здійснює науково-технічну, науково-просвітницьку та науково-організаційну діяльність; що відповідні права відносно вищезазначеного майна він отримав задовго до укладання договору оренди, оскільки у 1981 році Міністерством житлово-комунального господарства УРСР було дозволено передати службове нежитлове приміщення по вул. П.Сагайдачного (Жданова), 29-Б Українській республіканській організації Всесоюзного товариства комунального господарства та побутового обслуговування, правонаступником якого і є Науково-технічне товариство комунального господарства та побутового обслуговування України.

З тих же матеріалів справи вбачається, що відповідачем були надані суду відповідні документи, із змісту яких випливає, що 24.11.1981 Міністерством житлово-комунального господарства УРСР було дозволено передати приміщення по вул. Жданова, 29-Б Українському республіканському правлінню НТТ для проведення його комплексного капітального ремонту за рахунок коштів самого товариства та використання під адміністративний будинок; що в період з 1982 по 1984 роки зазначене приміщення було відремонтовано, добудовано, здано в експлуатацію та зареєстровано у Київському міському БТІ на праві володіння за цим же товариством.

Вищенаведених пояснень відповідача апеляційний суд всупереч вимогам ст.ст. 47, 43 ГПК України не перевірив і, залишивши без змін рішення господарського суду про виселення, не звернув увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які не тільки б підтверджували факт існування відповідача як юридичної особи та визначали його правовий статус, але й підтверджували б той факт, що майно, яке за обставинами цієї справи відповідач використовував на підставі договору оренди, дісно відноситься до комунальної власності.

У цьому ж зв’язку суд не з’ясував чи дійсно, і за яких правових підстав, позивачу передавалось у володіння зазначене майно, та чи передавалось надалі це майно відповідачем у комунальну власність. Надані відповідачем у цьому зв’язку докази суд не дослідив та не дав їм ніякої оцінки, залишивши поза увагою, що питання, пов’язані із передачею будинків та споруд, мали вирішуватись виключно у тому порядку, який був визначений законодавством на відповідний період часу, а саме спочатково був врегульований постановою РМ УРСР від 28.04.1980 за № 285.

На думку Вищого господарського суду, без з’ясування сукупності вищенаведених обставин, оскаржувані судові рішення, що базуються виключно на тих правовідносинах, які склалися між сторонами за договором оренди, не можуть вважатись такими, що постановлені на підставі повного і всебічного дослідження обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

У цьому зв’язку постановлені за справою рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить перевірити обґрунтованість заявлених по справі позовних вимог та висунутих проти них заперечень, врахувати вищенаведені недоліки, витребувати у сторін відповідні документи, що стосуються питань, пов’язаних із державною реєстрацією та правовим статусом відповідача, та мають відношення до визначення власника майна. На підставі наданих та додатково зібраних доказів повно встановити фактичні обставини справи та, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно з вимогами процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Науково-технічного товариства комунального господарства та побутового обслуговування України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 та рішення господарського суду міста Києва від 18.06.2007 у справі № 30/206 скасувати.

Справу направити до господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий                                                                                       Остапенко М.І.

Суддя                                                                                                   Харченко В.М.

Суддя                                                                                                   Борденюк Є.М.