ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.04.2007 р.                                                                                           Справа № 19/40

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Карлівський машинобудівний завод", м. Карлівка

до  Державного підприємства "Полтавський Комбінат Хлібопродуктів", м. Полтава

про  стягнення 60000 грн. 00 коп.

Суддя  Безрук Т.М.

Представники:

від позивача: Коломієць І.Ю. паспорт  КО №317087 від 17.11.01 року

від відповідача: Мусієнко О.М. дов. №11 від 25.10.2006 р.

Корнієнко дов. №1 від 28.03.2007 р.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за договором №171 від 18.06.2001 р. в сумі 60000,00 грн. з яких 54000,00 грн. - основного боргу та 6000,00 пені.

Відповідач у відзиві на позовну заяву  зазначив, що згідно акту звірки сума заборгованості становила 53350,27 грн., оскільки відповідач платіжним дорученням №802від 23.07.2003 р. сплатив борг в сумі 4755,00 грн. та надав позивачу послуги по навантаженню, переробці та за мішки в сумі 802,73 грн., потім  платіжними дорученнями №2091 від 13.12.2004 р., №466 від 01.04.2004 р. та №852 від 08.06.04 р. відповідач повністю погасив заборгованість в сумі 53350,27 грн. Крім того, відповідач заявив про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даними вимогами, на підставі чого прохає у позові відмовити.

Позивач в зауваженнях щодо мотивів відзиву відповідача  зазначив, що проведена оплата боргу за платіжним дорученням №2091 від 13.12.2004 р.  віднесена на погашення боргу за іншим договором;  проплати згідно платіжного доручення №466  від 01.04.2004 р. на суму 10000 грн. та згідно платіжного доручення №852 від 08.06.2004 р. на суму 20428,99 грн. зараховані в рахунок боргу за договором №35.

За згодою сторін в засіданні 26.04.2007 р. на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

18.06.2001 року між Відкритим акціонерним товариством "Карлівський машинобудівний завод" (далі - позивач) та дочірнім підприємством ДАК "Хліб України" "Полтавський комбінат хлібопродуктів" яке на даний час перейменовано на державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (далі - відповідач)  укладено договір  № 171 на монтаж зерносушарки А1-ДСП-25м. (далі - Договір).

Згідно п. 1 договору позивач зобов"язався поставити агрегати зерносушарки А1-ДСП-25м; установити їх та забезпечити участь своїх спеціалістів у експлуатації зерносушарки.

У відповідності до п.4 Договору представники сторін підписали акт виконаних робіт по монтажу та пусконалагоджувальних робіт зерносушарки А1-ДСП-25 м.

В свою чергу відповідач згідно п.2 договору на протязі 3 банківських днів з моменту підписання акту прийому виконаних робіт повинен сплатити позивачу повну суму вартості робіт, але відповідач свої зобов"язання не виконав.

02.12.2002 р. сторони уклали угоду   про внесення змін до договору №171 від 18.06.2001 р.,  в якій домовились про розстрочку заборгованості відповідача           в сумі 54000 грн. із визначенням остаточної дати сплати боргу 20.08.2003 р.

Але відповідач свої зобов"язання за угодою від 02.12.2002 р. не виконав і заборгованість не оплатив.

Отже, заборгованість відповідача становить 54000гн.

Позивач, крім основного боргу в сумі 54000грн., керуючись п.5 договору просить стягнути з відповідача пеню в сумі 6000 грн. за не своєчасне виконання зобов"язання.

Заперечення відповідача з мотивів повної сплати заборгованості судом відхиляються як документально не підтверджені. Проплати згідно платіжного доручення №466  від 01.04.2004 р. на суму 10000 грн. та згідно платіжного доручення №852 від 08.06.2004 р. на суму 20428,99 грн. правомірно зараховані позивачем в рахунок боргу по іншому договору, оскільки в платіжних дорученнях відповідачем не було конкретизовано призначення платежу. Оплата боргу за платіжним дорученням №2091 від 13.12.2004 р.  згідно призначення платежу проведена по   договору №35 від 08.02.2001р. Оплата за платіжним дорученням №802 від 23.07.2003 р.  суми 4755,00 грн. згідно призначення платежу проводилася відповідачем за вентилятор. Документальних доказів проведення двостороннього зарахування вказаних платежів  згідно діючого законодавства на погашення спірної суми боргу відповідач суду не надав, як і не надав доказів зарахування в рахунок боргу вартості послуг по навантаженню, переробці та за мішки в сумі 802,73 грн.

За абзацом другим ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов”язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до абзацу другого ч.4  розділу 9 „Прикінцеві положення” Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов”язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Враховуючи, що правовідносини сторін продовжують існувати після  набрання чинності  Цивільним та Господарським кодексами України, положення останніх підлягають застосуванню судом до даного спору.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України  зобов’язання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від виконання зобов’язання  не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у  межах  якого особа  може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п.5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком  виконання  перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.  Отже строк перебігу позовної давності за договором №171 від 18.06.2001 р. (з врахуванням угоди від 02.12.2002 р.) почався 21.08.2003 р.

Статтєю 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у  три роки.

Таким чином, строк,  у  межах  якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність) сплив 21.08.2006 р., відповідно позивач пропустив строк позовної давності.

Відповідач у відзиві заявив суду про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даними вимогами, на підставі чого прохає у позові відмовити.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування  якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доказів в підтвердження поважних причин  пропущення строку позовної давності позивач суду не надав.

Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до  додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, позовні вимоги  задоволенню не підлягають оскільки заявлені після спливу строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись  ст.ст. 43,49,82-84  ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У позові відмовити

Суддя                                                                            Т.М.Безрук

Рішення підписано: