Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2007 р.                                                           Справа № 44/340-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Афанасьєв В.В., судді Демченко В.О. , Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача – не з’явився,

відповідача –Яковлева А.А. - дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вхідний № 3271Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 10 жовтня 2007 року у справі № 44/340-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансово-промислової компанії «Укренергосоюз», м. Харків

до Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Контакт», с. Зарожне Харківського району Харківської області

про визнання права власності

встановила:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансово-промислова компанія «Укренергосоюз», звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на товаро – молочну ферму, а саме корівники лит. «А-1» загальною площею 927,80 кв.м, 1939 року будівництва, «Б-1» загальною площею 1756,70 кв.м, 1964 року будівництва, «В-1» загальною площею 627,70 кв.м, 1948 року будівництва, що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Безлюдівка, вул. 2-ї П’ятирічки.

Після уточнення позовних вимог, позивач просив звернути стягнення на корівники літ. «А-1» загальною площею 927,80 кв.м. 1939 року будівництва, «Б-1» загальною площею 1756,70кв.м. 1964 року будівництва, «В-1» загальною площею 627,70кв.м. 1948 року будівництва, що розташовані за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, смт Безлюдівка, вул. 2-ї П'ятирічки, вартістю 110000грн. на виконання зобов'язань відповідача за договором позики № 5 безвідсоткової цільової позики (поворотної фінансової допомоги) від 07.06.2004р.; зобов'язати СТОВ «Контакт» передати ТОВ ФПК «Укренергосоюз» корівники літ. «А-1» загальною площею 927,80 кв.м. 1939 року будівництва, «Б-1» загальною площею 1756,70 кв.м. 1964 року будівництва, «В-1» загальною площею 627,70кв.м. 1948 року будівництва, що розташовані за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, смт Безлюдівка, вул. 2-ї П'ятирічки, в натурі; визнати за ТОВ ФПК «Укренергосоюз» право власності на корівники літ. «А-1» загальною площею 927,80 кв.м. 1939 року будівництва, «Б-1» загальною площею 1756,70 кв.м. 1964 року будівництва, «В-1» загальною площею 627,70 кв.м. 1948 року будівництва, що розташовані за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, смт Безлюдівка, вул. 2-ї П'ятирічки.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10 жовтня 2007 року у справі № 44/340-07 (суддя Дюкарєва С.В.) в задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали господарського суду Харківської області від 09.08.07 р. по справі № 44/340-07.

Позивач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10 жовтня 2007 року в повному обсязі  та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. У апеляційній скарзі позивач посилається на порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповне з‘ясування обставин, що мають значення для справи. В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що між сторонами по справі укладена додаткова угода, яка не визнана недійсною у встановленому законом порядку (рішенням суду відмовлено у визнанні такої додаткової угоди недійсною). Позивач зазначає, що згідно з цією додатковою угодою сторонами встановлений альтернативний спосіб виконання зобов‘язання по договору позики та сторони дійшли згоди про альтернативне виконання зобов‘язання, про що свідчать листи від 12.05.2005 р. і на виконання вказаної згоди відповідачем позивачу передані всі необхідні документи по об‘єктам нерухомості. Позивач також вважає, що суд дійшов невірного висновку щодо належного виконання відповідачем зобов‘язань по договору позики, оскільки грошові кошти останнім перераховувалися позивачу з порушенням умов договору та після визначення альтернативного способу виконання зобов‘язань, та у зв‘язку з цим такі грошові кошти були відповідачу повернуті. Позивач вважає, що судом не врахований протокол загальних зборів № 20 від 11.05.2004 р., яким відповідач надав повноваження своєму директору на відчуження спірних споруд.

Відповідач, Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю «Контакт», заперечує проти апеляційної скарги позивача, вважає рішення господарського суду Харківської області по даній справі законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що судом повно та всебічно досліджені всі обставини справи, та всі необхідні докази. Відповідач вважає, що сторонами не була досягнута згода щодо істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, не були додержані умови щодо форми, встановленої законом для договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто правочин щодо відчуження нерухомого майна сторонами укладено не було і його відчуження на користь позивача не відбулося. Як зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, між позивачем та відповідачем була укладена одна єдина угода щодо отримання відповідачем позики та її повернення грошовими коштами, а саме Договір позики № 5 від 07.06.2004 року, за якою відповідач, СТОВ «Контакт» виконав у повному обсязі перед позивачем свої грошові зобов'язання, але позивач навмисно декілька разів не приймав виконання зобов'язання у грошовій формі. На думку відповідача, матеріали справи свідчать, що СТОВ «Контакт» вже двічі намагалося повернути грошові кошти, що були отримані від ТОВ ФПГ «Укренергосоюз» по договору позики. Відповідач зазначає, що позов про визнання дійсним правочину по відчуженню спірного майна був предметом розгляду відповідних судових інстанцій, якими позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, а тому, на думку відповідача, відповідні факти є встановленими. За таких обставин, відповідач вважає, що у позивача є лише право вимагати стягнення заборгованості за договором позики з нарахуванням штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов‘язань. Щодо протоколу № 20 від 11.05.2004 р., відповідач вказує, що такий протокол не стосується предмету спору, оскільки на  час його укладання між сторонами по даній справі не існувало договірних стосунків. Крім того, в подальшому, протоколом від 29.04.2005 р. було відхилено пропозицію директора відповідача щодо укладання з позивачем договору купівлі-продажу приміщень ферми.

Представник позивача в судове засідання  апеляційного господарського суду не з’явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки додаткових документів. Представник відповідача заперечує проти заявленого клопотання позивача.

Розглянувши заявлене позивачем клопотання, колегія суддів вирішила у його задоволенні відмовити, оскільки позивачем не обгрунтовано неможливість подання витребуваних судом доказів своєчасно, як про це зазначено в ухвалі апеляційного господарського суду про призначення апеляційної скарги до розгляду. Колегія суддів зазначає, що отримавши відповідну 08.11.2007 р. ухвалу позивач мав достатньо часу для підготовки та надання витребуваних матеріалів (за їх наявності взагалі). Крім того, явка сторін у судове засідання апеляційним господарським судом не була визнана обов’язковою, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача, який належним чином повідомлений про час та місце засідання суду.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноваженого представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

07.06.2004р. між сторонами по справі укладено договір безвідсоткової цільової позики № 5, у відповідності до умов якого позивач надав відповідачу безвідсоткову цільову позику у розмірі 110000 грн., а відповідач зобов'язався згідно п. 6 договору повернути зазначену позику у строк до 01.08.2004р.

Того ж дня, 07.06.2004 р. між позивачем та відповідачем до договору безвідсоткової цільової позики № 5 від 07.06.2004 року було укладено додаткову угоду, у відповідності до умов якої сторони дійшли згоди, що у випадку неможливості своєчасного виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов'язань, передбачених п. 6 договору № 5 від 07.06.2004 р., за узгодженням сторін допускається розрахунок з кредитором (позивачем) у не грошовій формі шляхом передачі кредитору матеріальних цінностей за погодженою ціною, у тому числі основних коштів.

12.05.2005 р. відповідачем на адресу позивача направлено лист за № 02, в якому відповідач зазначив, що він не має можливості здійснити повернення позичених коштів відповідачу, та просив позивача згідно зазначеної додаткової угоди до договору № 5 від 07.06.2004р. в рахунок погашення позики прийняти у власність основні засоби, які належать відповідачеві, а саме об'єкти нерухомості: А-1 - корівник (цегла), Б-1 - корівник (залізобетон), В-1 - корівник (цегла) на суму 110000грн.

Позивач 01.07.2005 р. звернувся до відповідача з листом № 01-07/05, в якому пропонував належним чином оформити передачу йому у власність об'єктів нерухомості. 26.07.2005р. листом за № 26/07-02  позивач повторно звернувся з відповідною пропозицією до відповідача.

Зазначені листи залишені відповідачем без відповіді та задоволення, до теперішнього часу договір купівлі-продажу переданих відповідачем позивачеві об'єктів нерухомості відповідно з приписами чинного законодавства не укладений, у зв‘язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому посилаючись на вищевикладене та на те, що йому разом з об‘єктами нерухомості відповідачем передані податкову накладну від 14.05.2005 р. за № 4, витяг № 6642874 з реєстру прав власності на спірне майно, оригінали технічних паспортів станом на 10.04.2000 р. та акт інвентаризації від 12.05.2004 р.

Тобто, позивач вважає, що між сторонами фактично відбулося виконання договору купівлі-продажу об‘єктів нерухомості.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Ст. 657 Цивільного кодексу України передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України петедбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.10.2005 р. по справі № 03/355-05 визнано дійсним правочин щодо відчуження СТОВ «Контакт» на користь ТОВ ФПК «Укренергосоюз» нерухомого майна: корівника літ. «А-1», корівника літ. «Б-1», корівника літ. «В-1», розташованих за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, смт Безлюдівка, вул. 2-ї П'ятирічки, бригада № 2, загальною вартістю 110000грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2006 р. по справі № 03/355-05, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2006р., вищевказане рішення було скасовано та в задоволенні позовних вимог щодо визнання дійсним правочину про відчуження СТОВ «Контакт» на користь ТОВ ФПК «Укренергосоюз» спірного нерухомого майна відмовлено.

Згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Зазначеними рішеннями судових інстанцій встановлено, що фактично між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, і передача майна не відбулася.

У вищевказаних постановах зазначено, що відповідач на час укладання договору позики мав намір повернути саме грошові кошти, а не будівлі ферми.  Сторони дійсно мали намір на укладання додаткової угоди, яка б встановлювала  альтернативний   спосіб  повернення  позиченої  грошової  суми.   Однак така додаткова угода належним чином оформлена сторонами не була. П. 1 зазначеної додаткової угоди, на яку посилається позивач в обґрунтуванні своїх вимог, не містить суттєвих умов договору купівлі-продажу, а лише передбачає можливість використання альтернативної (не грошової) форми виконання своїх зобов'язань за договором при наявності таких умов: неможливість виконання свого зобов'язання позичальником у грошовій формі; погодження сторін на застосування не грошової форми виконання зобов'язання; узгодження ціни матеріальних цінностей, що передаються.

Відповідні висновки судових інстанцій, зроблені при вирішенні справи № 03/355-05 повність узгоджуються з висновками господарського суду Харківської області, що викладені у рішенні від 30 січня 2007 року по справі № 44/391-06, на яке посилається позивач в обгрунтування правомірності своїх доводів та яким СТОВ «Контакт» відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсною додаткової угоди до договору позики № 5 від 07.06.2004 р. Так, зазначеним рішенням, зокрема, встановлено, що оспорювана додаткова угода не встановлює певного виду матеріальних цінностей, які можуть бути передані в рахунок виконання СТОВ «Контакт» своїх зобов‘язань по договору № 5, не встановлює і вартості цих матеріальних цінностей, в тому числі основних засобів. Така угода лише надає сторонам можливість розрахунку не тільки в безготівковому порядку, а й шляхом передачі позичальником кредитору матеріальних цінностей за узгодженою ціною, у тому числі основних засобів.

Таким чином, із врахуванням положень ст. 539 ЦК України, відповідно до якої боржник має право вибору предмету зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, колегія суддів зазначає, що виконання зобов'язання шляхом передавання матеріальних цінностей можливо лише у разі згоди сторін та є альтернативною умовою - факультативним зобов'язанням по відношенню до основного зобов'язання про повернення грошових коштів та можливе лише у разі досягнення згоди обох сторін та належного оформлення цієї згоди у відповіності з приписами чинного законодавства (в даному випадку – щодо спірних приміщень – у разі укладання письмого договору, посвідчення його нотаріально та державної реєстрації.

Надані позивачем в обґрунтування виникнення у нього права власності на спірне майно податкова накладна, витяг з реєстру прав власності, технічні паспорти з урахуванням вимог ст. 34 Господарського процесуального кодексу України не можуть бути прийняті судом у якості належного доказу по даній справі, оскільки позивач не надав  доказів, що підтвердили б факт передачі вказаних документів від відповідача позивачу. Позивач також не надав жодного документу (договір купівлі-продажу, акт прийому-передачі, яким повинна   бути  оформлена   передача нерухомого майна), який би підтвердив  правові підстави відчуження нерухомого майна від позивача на користь відповідача.

Крім того, як свідчать матеріали справи відповідач на виконання своїх зобов'язань по договору № 5 (але з порушенням встановлених договором строків) повернув позивачу суму позики шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача (копії платіжних доручень додані відповідачем до відзиву на позов), про що неодноразово повідомляв останнього. Відповідні грошові кошти безпідставно позивачем поверталися на адресу відповідача.

Разом з тим, як повідомлено представником відповідача у судовому засіданні та зазначено у відзиві на апеляційну скаргу, на даний час відповідач готовий повернути отримані від позивача грошові кошти по договору позики з урахуванням штрафних санкцій.

З урахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на корівники літ. «А-1» загальною площею 927,80 кв.м. 1939 року будівництва, «Б-1» загальною площею 1756,70 кв.м. 1964 року будівництва, «В-1» загальною площею 627,70 кв.м. 1948 року будівництва, що розташовані за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, смт Безлюдівка, вул. 2-ї П'ятирічки, вартістю 110000 грн. на виконання зобов'язань відповідача за договором позики № 5 безвідсоткової цільової позики (поворотної фінансової допомоги) від 07.06.2004р.; зобов'язання СТОВ «Контакт» передати ТОВ ФПК «Укренергосоюз» корівники літ. «А-1» загальною площею 927,80 кв.м. 1939 року будівництва, «Б-1» загальною площею 1756,70кв.м. 1964 року будівництва, «В-1» загальною площею 627,70кв.м. 1948 року будівництва, що розташовані за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, смт Безлюдівка, вул. 2-ї П'ятирічки, в натурі; визнання за ТОВ ФПК «Укренергосоюз» право власності на корівники літ. «А-1» загальною площею 927,80 кв.м. 1939 року будівництва, «Б-1» загальною площею 1756,70кв.м. 1964 року будівництва, «В-1» загальною площею 627,70кв.м. 1948 року будівництва, що розташовані за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, смт Безлюдівка, вул. 2-ї П'ятирічки, є необгрунтовані, спростовуються матеріалами справи, а тому судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у їх задоволенні.

Колегія суддів також зазначає, що з урахуванням вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи, на даний час у позивача є лише право вимагати повернення отриманих грошових коштів за договором позики з урахуванням передбачених договором та законом санкцій.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України  доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

На цій підставі колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської  області  від  10 жовтня 2007 року у справі  № 44/340-07 прийнято без порушень норм матеріального  та процесуального права, які б могли бути підставами для його скасування, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст.  99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

У задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 10 жовтня 2007 року по справі № 44/340-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Афанасьєв В.В.

Судді                                                                    Демченко В.О.

Шевель О.В.