ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.
№ 2/495-14/432

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Козир Т.П.

суддів :
Мележик Н.І.,
Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ “Орільський об’єднаний
елеватор”

на постанову
від 18.06.2007 р. Київського
апеляційного господарського суду

у справі
№ 2/495-14/432

за позовом
виконувача обов’язків Генерального прокурора України в інтересах
держави в особі Фонду державного майна України

до
ДАК “Хліб України”;
ТОВ “Орільський об’єднаний
елеватор”

третя особа
ДП “Балівський комбінат
хлібопродуктів” ДАК “Хліб України”

про
визнання договорів недійсними та
зобов’язання повернути майно

за участю представників:

від прокуратури
-  Савицька О.В.

від позивача
-  Коваленко О.П.

від відповідача-1
-  не з'явились

від відповідача-2
-  не з'явились

від третьої особи
-  не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.01.2007 р. (суддя Калатай Н.Ф.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2007 р. (судді: Корсак В.А., Авдеєв  П.В., Коршун Н.М.), позов задоволено: визнано недійсними договори оперативної оренди №8567 та №8568, укладені 01.10.2004 р. між ДАК “Хліб України” та ТОВ “Орільський об'єднаний елеватор”; зобов'язано ТОВ “Орільський об'єднаний елеватор” повернути ДАК “Хліб України” майно, одержане за договорами оперативної оренди №8567 та №8568, передавши його за актами прийому-передачі.

Не погоджуючись з постановою, ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи касаційну скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 01.10.2004 р. між ДАК “Хліб України” (орендодавець) та ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” (орендар) укладено договори оперативної оренди №8567 та №8568. Відповідно до договору №8567 та додатку №1 до нього орендодавець зобов'язався передати орендарю в оперативну оренду будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: вул. Леніна, 18, с. Партизанське, Дніпропетровський район, Дніпропетровська обл. Відповідно до умов договору №8568 та додатків №№1,2 до нього орендодавець зобов'язався передати орендарю в оперативну оренду обладнання та устаткування до вказаних будівель та споруд. Пунктом 1.3 договорів оперативної оренди № 8567 та № 8568 передбачено, що дія Закону України “Про оренду державного та комунального майна” № 2269-ХІІ від 10.04.1992 р. на дані договори не розповсюджується.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1997 р. №1218 “Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств” (із подальшими змінами) Міністерство агропромислового комплексу України зобов'язано передати у двомісячний термін до статутного фонду ДАК “Хліб України” державне майно підприємств, зазначених у додатку №3, перетворивши їх у дочірні підприємства Компанії. До переліку зазначених підприємств входив Балівський комбінат хлібопродуктів.

Судами встановлено, що актом оцінки наявності власного майна підприємства від 25.12.1997 р. затверджено передачу державного майна Балівського комбінату хлібопродуктів до статутного фонду ДАК “Хліб України”.

Майно вказаного комбінату згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1997 р. № 1218 було передано до статутного фонду ДАК “Хліб України” Міністерством агропромислового комплексу України як державне майно, і в подальшому, будучи переданим до статутного фонду ДП “Балівський комбінат хлібопродуктів” ДАК “Хліб України”, статусу державного не втрачало.

Судами вірно враховано, що зміна організаційно-правової форми підприємства не призвела до втрати зазначеним майном статусу державного.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, їх структурних підрозділів, регулюються Законом України   “Про оренду державного та комунального майна”.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно ч.  1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приймаючи рішення та постанову щодо задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів оперативної оренди №8567 та №8568 від 01.10.2004 р. господарські суди першої та апеляційної інстанцій правомірно виходили з того, що на договори, предметом оренди за якими є державне майно, розповсюджується дія Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, а відтак оспорювані договори, умовами яких передбачено протилежне, суперечать чинному законодавству України, у зв’язку з чим підлягають визнаню недійсними.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій правомірно задоволено позовні вимоги про зобов'язання ТОВ “Орільський об'єднаний елеватор” повернути майно, одержане за договорами оперативної оренди №8567 та №8568 від 01.10.2004 р.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з’ясовано дійсні права і обов’язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, обґрунтовано задоволено позов.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду, якими спростовано обставини, на які посилалось ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2007 р. у справі № 2/495-14/432 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      Т. Козир

С у д д і:                                                                                          Н. Мележик

О. Подоляк