ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

16.10.07                                                                                           Справа№ 13/238А

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Станька Л.Л.,  при секретарі Малюшевському А.П., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: ДП „Львіввугілля”, м.Сокаль

до відповідача: ДПІ у Сокальському районі, м.Сокаль

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №001061231/3 від 26.06.07р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Горбачова Н.О. –заст.нач.юр.відділу

Від відповідача: Кулинич Н.Ф. –нач., Хмизь Р.Я. –нач.відділу погашення прострочених податкових зобов”язань, Сольвар О.М. –зав.юр.сектором

Суть спору:

на розгляд господарського суду Львівської області поступив позов ДП „Львіввугілля”, м.Сокаль до відповідача: ДПІ у Сокальському районі, м.Сокаль про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №001061231/3 від 26.06.07р.

Позивачем в судовому засіданні позов підтримано з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачем позов заперечено з підстав, викладених у запереченні на позов №14779/10-009 від 19.09.07р..

З”ясовано:

на підставі направлення від 29.09.2006 року № 218/23-1, виданого ДПІ у Сокальському районі, а також керуючись ч.1 ст.111  Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ „Пpо деpжавну податкову  службу в Укpаїнi” (із змінами та доповненнями) у відповідності до плану–графіку проведення документальних перевірок суб’єктів господарювання, проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання Державним підприємством “Львіввугілля” вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

На підставі акта з питань дотримання Державним підприємством “Львіввугілля” вимог податкового, валютного та іншого законодавства № 778/23-1/32323256 від 09.11.06 у відношенні позивача було винесене податкове повідомлення-рішення від 23.11.2006 №010611231/0, яким визначено суму податкового зобов'язання по штрафних (фінансових) санкціях на суму 5928840,30 грн.

За результатами адміністративного оскарження до ДПА України вказане повідомлення-рішення залишено без змін.

Позивачем вважається, що вказане рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства посилаючись на наступне:

наказом Державної податкової адміністрації України №327 від 10.08.2005р. (далі наказ) затверджено порядок оформлення- результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства та встановлені чіткі вимоги до оформлення акту відповідних перевірок.

У відповідності до п.4.2. наказу, акт невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок складається у двох примірниках та підписується протягом 5-ти робочих днів від дня закінчення установленого для проведення перевірки строку, а для суб'єктів господарювання, які мають філії та перебувають на консолідованій сплаті — протягом 10-ти робочих днів.

Згідно реєстрації акта перевірки один його примірник передається керівнику або уповноваженій особі суб'єкта господарювання, про що на останній сторінці обох примірників акта робиться відповідна відмітка.

ДПІ у Сокальському районі передано акт від 09.11.06р. №778/23-1/32323256 з невідомих причин не підписаний усіма членами планової документальної перевірки, а саме головним державним податковим ревізором інспектором Ковалик С.О. та старшим державним податковим ревізором інспектором Дячук Н.С. Не підписання акту перевірки всіма членами ставить під сумнів його легітимність, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім цього, акти документальних перевірок повинні містити інформативні додатки, затверджені керівником органу державної податкової служби та підписані начальником відділу працівника, що очолює перевірку, а саме розрахунок штрафних санкцій за порушення податкового законодавства, інші матеріали, що підтверджують наявність фактів податкових та валютних порушень.

Жодних додатків до акту №778/23-1/32323256 від 09.11.06р. ДПІ у Сокальському районі не додавалось.

В акті є посилання на додатки без зазначення їх порядкових номерів.

В первинному рішенні ДПІ у Сокальському районі від 26.01.2007р. №726/231 зазначено, що посадовими особами структурних підрозділів ДГІ "Львіввугілля" та ДП "Львіввугілля" не були представлені в період проведення перевірки та на відповідні запити ДПІ у Сокальському районі документи які підтверджують висловлену в скарзі позицію по податку на прибуток та по ПДВ.

Дана інформація не відповідає дійсності з наступних підстав: відокремленим підрозділом ДП "Львіввугілля" - шахтою „Візейська" було надано заперечення до проміжкового акту перевірки №548/231/26307836 від 06.09.06р. по відповідному відокремленому підрозділу на ім'я начальника ДПІ у Сокальському районі, про що свідчить відмітка (вхідний ДПІ у Сокальському районі №7552 від 08.09.2006р.) та надано зазначені в скарзі ДП "Львіввугілля" документи, а саме: рішення господарського суду Львівської області по справах: №4/4153-12/429 від 29.01.2004р., №4/64-7/9 від 23.02,2005р., №4/3174-35/413 від 21.10.2004р., №4/4347-40/413 від 30.03.2004р. та долучені акти звірки.

Крім цього, в період проведення перевірки посадовими особами ДП "Львіввугілля" було надано ревізорам ДПІ у Сокальському районі акти звірки розрахунків з ЗАТ „Львівсистеменерго", ВАТ „Червоноградська автобаза", ВАТ „Червоноградський РМЗ", ВАТ „Сокальське ШСМНП", ПП „Промсервіс", ВАТ „Червоноградський ІОЦ”. Також представником ДП "Львіввугілля" на засіданні у ДПІ у Сокальському районі щодо розгляду скарги ДГІ "Львіввугілля", яке відбулося 24.01.2006р., було представлено відповідні акти звірки, які з невідомих причин не були враховані при розгляді скарги.

В акті перевірки, всупереч ст.2 п.7 додатку до наказу ДПА України від 02.12.2005р. №540 не висвітлено факт неподання платником документів до перевірки, із зазначенням документів, які не надано до перевірки, і залученням пояснень посадових осіб щодо причини їх неподання.

ДПА у Львівській області в рішенні про результати розгляду повторної скарги від 03.04.2007р. №6306/10/25-005/349 жодним чином не розглянуті вищезазначені факти, що ставить під сумнів об'єктивність та всебічність розгляду даного рішення.

Перевіркою встановлено, що в порушення п.п.4.1.6 п.4.1.ст.4 Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств" із внесеними змінами та доповненнями підприємством занижено скоригований   валовий  дохід  на   15 337 044грн.,   а  саме,   що   згідно  даних бухгалтерського обліку підприємства по рах, 63 „Розрахунки з вітчизняними постачальниками" та рах. 37 „Розрахунки з постачальниками та підрядниками" рахується кредиторська заборгованість, за якою минув термін позовної давності. Сума такої заборгованості за цими товарами є безповоротною фінансовою допомогою відповідно до вимог п.п. 1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.97р. №283/97-ВР (із внесеними змінами та доповненнями).

З даним висновком перевірки позивач не погоджується, оскільки у відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Переривання перебігу строку позовної давності полягає в тому, що час, який минув до настання обставин, з якою закон пов'язує перерву, не зараховується в строк позовної давності, і строк позовної давності, після перерви, починає перебіг спочатку на весь строк, передбачений в законі для означених вимог. При цьому, обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення. До таких дій належать: спрямування боржником кредитору листа про визнання боргу, складання акту звірки, узгодженого та затвердженого керівниками підприємств, часткова оплата заборгованості, залік зустрічних однорідних вимог, будь-який інший документ, лист про підтвердження заборгованості або намір її погасити.

Ревізорами не були прийняті до уваги відповідні положення чинного законодавства, не було враховано те, що наприклад: між ВАТ „Червоноградська автобаза" та шахтою „Зарічна" підписаний акт звірки розрахунків від 01.10.2004р., між ВАТ „Червоноградським РМЗ" та шахтою „Зарічна" акт звірки розрахунків від 01.01.2004р.та інші які наведені в запереченнях до відповідних проміжкових актів по кожному відокремленому підрозділу, наданих начальнику ДПІ у Сокальському районі п.Кулинич Н.Ф. відповідним відокремленим підрозділом ДП "Львіввугілля".

Підписаний також 01.05.2005р. акт взаємозвірки розрахунків між ДП "Львіввугілля" та ЗАТ „Львівсистеменерго", тому висновки ревізорів про необхідність списання відповідної кредиторської заборгованості, як такої по якій минув термін позовної давності, є безпідставним.

Крім цього, ревізором не враховано те, що позовна давність припиняється у разі пред'явлення особою позову до боржника. І якщо господарським судом ухвалено рішення про стягнення заборгованості, то за цією заборгованістю припиняє діяти термін позовної давності, а вже починає діяти термін для виконання рішення суду, який не має фактично обмежень. Так, рішеннями господарського суду Львівської області: по справі №4/4153-12/429 від 29.01.2004р. задоволено позов СП ТзОВ „Камаз - Сервіс", по справі №4/64-7/9 від 23.02.2005р. задоволено позов ТзОВ „Компанія Волар", по справі №4/3174-35/413 від 21.10.2004р. задоволено позов ВАТ „Бродівський механічний завод", по справі №4/46-14/4 від 29.03.04р. задоволено позов ТзОВ „Інженерінт", по справі №4/4387-15/427 від 05.02.2004р. задоволено позов ТзОВ „Регіон-3": по справі №4/1748-27/260 від 08.09.2005р. задоволено позов ПП „Промсервіс" та інші, що свідчить про те, що ревізорами не досліджено повністю і всебічно відповідне питання. Дані суми кредиторської заборгованості на даний момент перебувають на виконанні у ДВС у Сокальському районі, що підтверджується актом звірки з ДВС у Сокальському районі.

Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.97р. №168/97-ВР не передбачено норми, які б зобов'язували платника податку у разі включення до складу валових доходів кредиторської заборгованості за неоплачені товари зменшувати валові витрати на суму вартості товарів, віднесених ним до валових витрат за першою із подій (оприбуткування товару), тому, на думку позивача. вимоги податкового органу щодо потреби зменшення в цих випадках валових витрат не ґрунтуються на Законі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши докази у їх сукупності, господарським судом відзначається наступне:

позивач зазначає, що Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" не передбачено, у разі списання сум кредиторської заборгованості, виключення зі складу валових витрат вартості неоплачених товарів. Враховуючи свою незгоду із заниженням скоригованого валового доходу, скаржник не погоджується з нарахуванням податкового зобов'язання з ПДВ.

Слід зазначити, що відповідно до змін внесених до Закону України від 24.12.2002 р. №349-ІУ( 349-15) "Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі -Закон N 349-ІУ) змінено порядок відображення у податковому обліку продавця сумнівної та безнадійної заборгованості, а також встановлено порядок відображення такої заборгованості у податковому обліку покупця.

Пунктом 5 Перехідних положень Закону 349-ІУ ( 349-15 ) визначено, що порядок урегулювання безнадійної заборгованості, визначений ст. 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (334/94-ВР) (у редакції Закону N 349-ІУ), застосовується для цілей оподаткування щодо заборгованості,віднесеної до складу валових витрат продавця або до страхового резерву кредитора, після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 1 Прикінцевих положень Закону N 349-ІУ ( 349-15 ) встановлено, що цей Закон в цілому набирає чинності з 1 січня 2003 р.

Таким чином, порядок відображення безнадійної заборгованості при оподаткуванні прибутку підприємств (у редакції Закону №349-ІУ), застосовується по тих сумах заборгованості, які після 01.01.2003 р. віднесені продавцем до складу валових витрат або до страхового резерву кредитора на підставі ст. 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Отже, порядок відображення сумнівної заборгрваності покупця, визначений пп. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", застосовується стосовно заборгованості, що виникла після 01.01.2003 р.

Якщо по закінченні терміну позовної давності (тобто, загального строку для захисту права за позовом особи, право якої порушено), загальний строк якого відповідно до ст. 71 глави 5 розділу І Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2004 р.) та статті 257 глави 19 розділу V Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. N 435 встановлюється в З роки, боржник не розрахувався за отримані раніше товари, сума його заборгованості за цими товарами є безповоротною фіндопомогою.

Про заборгованість зі строком позовної давності, що минув, ідеться і в пп. 1.22.1 Закону 334/94-ВР. Відповідно до цього підпункту сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною або фізичною особою, що залишилася не стягнутою після закінчення строку позовної давності, вважається безповоротною фінансовою допомогою. Зверніть увагу: тут ідеться про боржника, який не погасив свого зобов'язання до моменту закінчення строку позовної давності.

Також, згідно з п. 1.25 Закону 334/94-ВР закінчення строку позовної давності є одним із критеріїв, яким має відповідати заборгованість для визнання її безнадійною.

Тобто, вартість товарів, відвантажених за контрактом, набуває статусу безповоротної фіндопомоги в податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, і підпадає під дію пп. 4.1.6 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції після 01.01.2003 р.), яким визначено, що валовий дохід включає доходи з інших джерел, зокрема, у вигляді сум безповоротної фіндопомоги.

Отже, вартість цих товарів вважається доходом з інших джерел і оподатковується у загальновстановленому порядку відповідно до законодавства.

Таким чином, для кредитора така заборгованість вважається безнадійною із включенням її суми з урахуванням ПДВ до складу валових витрат на підставі пп. 5.2.8 Закону про податок на прибуток, а для боржника - безповоротною фінансовою допомогою з віднесенням суми заборгованості з урахуванням ПДВ до валового доходу на підставі пп. 4.1.6 Закону про податок на прибуток. Валові витрати і валовий дохід сторони договору збільшують у тому податковому періоді, на який припадає закінчення строку позовної давності.

На такий порядок відображення суми заборгованості в податковому обліку кредитора і боржника звертає увагу ДПАУ в листі від 07.06.2006 р. № 10751/7/15-0317.

Також, наказом ДПАУ від 11.07.2003 р. N 346 затверджено Узагальнююче податкове роз'яснення щодо застосування п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції, що діє з 01.01.2003 р. (далі - Закон), згідно з яким врегульовано питання відображення у податковому обліку безнадійної заборгованості для платника податку - покупця та платника податку - продавця товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 256 глави 19 розділу V Цивільного кодексу України від 16.01.03р. №435-ІV (далі - Кодекс) під терміном "позовна давність" розуміють строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 глави 19 розділу V Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно із ст. 264 глави 19 розділу V Кодексу переривання перебігу позовної давності відбувається у таких випадках:

•при вчиненні особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку;

•у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач.

При цьому після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 2003р., правила даного кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Тобто, до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, сплив до 01.01.2004, потрібно застосовувати правила про позовну давність, визначені в Цивільному кодексі УРСР від 18.07.1963р.

У нашому випадку перевіркою встановлено порушення підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" у відповідних періодах з другого кварталу 2004 року по перший квартал 2006 року не включено до складу валового доходу кредиторську заборгованість у сумі 11443103 грн., по якій минув термін позовної давності, а також в порушення підпункту 12.1.5 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не включило до складу валового доходу суму непогашеної заборгованості, визнаної у порядку досудового врегулювання спорів, у розмірі 3170793 грн. Зазначені порушення встановлені по апарату управління ДП "Львіввугілля" та по структурних підрозділах: шахті "Великомостівська", шахті "Бендюзька", шахті "Межирічанська", шахті "Відродження", шахті "Лісова", шахті "Зарічна", шахті "Візейська", шахті "Степова", шахті Червоноградська", Червоноградському вантажно-транспортному управлінню, управлінню Західвуглепостач".

Перевіркою також встановлено, що ДП "Львіввугілля" у відповідних періодах з другого кварталу 2004 року по перший квартал 2006 року в порушення пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не відкоригувало (не зменшило) валові витрати на вартість отриманих товарів, робіт, послуг у загальній сумі 1667365 грн., оскільки підприємством у межах строку позовної давності не було здійснено постачальникам компенсації вартості товарів, робіт, послуг, тобто підприємство не понесло ніяких витрат, пов'язаних з придбанням товарів (робіт, послуг).

В акті перевірки зазначено, що ДП "Львіввугілля" у перевіряємому періоді в порушення пункту 4.1 статті 4, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11, підпункту 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" занизило суму валового доходу у загальній сумі на 723148 грн. за рахунок не включення до доходу вартості реалізованого вугілля, товарно-матеріальних цінностей, послуг (порушення встановлене по підрозділах: шахті "Межирічанська", шахті "Візейська", Червоноградському спецуправлінню з гасіння териконів і рекультивації земель, Червоноградському учбово-курсовому комбінату).

Щодо наявності актів звіряння, доцільно зазначити наступне.

Акт звірки має своїм наслідком використання, як правило, даних лише бухгалтерського обліку сторін, тобто йдеться про взаємну фіксацію наявності певної кредиторської чи дебіторської заборгованості обліку відповідного підприємства. Отже, акт звірки має риси бухгалтерського документу, що лише фіксує тотожність відображення певних господарських операцій в обліку сторін. З огляду на це, такий документ не можна визнати навіть первинним бухгалтерським документом (ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що, відповідно до принципу допустимості сам по собі може виконувати функцію доказу в господарському судочинстві. Між тим, акт звірки не може використовуватись як доказ або письмова форма визнання боргу. Цей документ не може тягнути цивільно-правові наслідки.

Акт звірки –це акт звірки бухгалтерів, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов”язань сторін підтверджуються первинними документами –договором, накладними, рахунками та ін. Відповідно, акт звірки не може використовуватись як пиьмова форма визнання боргу.

Усе вищенаведене свідчить про те, що заборгованість з дебіторами і кредиторами може підтверджуватися складанням актів звіряння розрахунків. Зазначені документи не є угодами, а спрямовані якраз на виконання угод, документальним підтвердженням набутих прав та прийнятих обов'язків, вони є правопідтверджувальними, а не правовстановлюючими документами.

Також, варто звернути увагу на позицію Вищого адміністративного суду України, яка відображена в ухвалі від 3 липня 2007 року і передбачає, що «наявність формальних порушень під час проведення перевірки та складання акту не є підставою для визнання недійсним податкового повідомлення-рішення». Також зазначається, що «значення має лише наявність чи відсутність фактів порушення платником податків вимог законодавства, встановлених в акті перевірки.»

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.122-124,127,130,135,143,151-154,160,161,163,167 КАС України, суд, -

постановив:

1.В адміністративному позові відмовити повністю.

2.Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження здійснюються згідно вимог ст.ст.186 та 254 КАСУ.

Суддя                                                                                                       Станько Л.Л.