ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.07
Справа № 2/94-07.

За позовом: Державного територіально-галузевого об‘єднання «Південно-Західна залізниця»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумивторметал»

про врегулювання розбіжностей, що виникли при укладенні договору

Суддя Соп‘яненко О.Ю.

Представники:

Від позивача:          Волік А.М.

Від відповідача:          Сніжко І.І., Пономарьов І.О.

У засіданні брали участь: секретар судового засідання Піскова Ю.О.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить визнати недійсним пункт 4.4., внесений відповідачем згідно протоколу розбіжностей в договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, а також стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов‘язані з розглядом справи в суді.

Відповідач в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки вважає, що запропонований ним пункт 4.4. відповідає вимогам чинного законодавства і йому не суперечить.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 31.01.2007 р. для підписання були передані два примірники договору «Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги» №6626867 від 23.02.2007 р. (далі за текстом – Договір), а також Додаток №1 до Договору.

Листом №22 від 12.02.2007 р. позивач отримав від відповідача протокол розбіжностей №1 до Договору та Додатку №1 до нього, які були отримані позивачем 14.02.2007 р., що підтверджується поштовим повідомленням №552674, яке знаходиться в матеріалах справи (а.с. 32).

В протоколі розбіжностей №1 від 12.02.2007 р. відповідач, крім інших пунктів, запропонував позивачу доповнити розділ 4 Договору пунктом 4.4. такого змісту: «Залізниця» несе відповідальність перед «Вантажовласником» за списання сум з його особового рахунка за документами, що не мають відношення до «Вантажовласника» та за списання сум коштів за послуги, які фактично не надавалися. У випадках списання сум грошових коштів з особового рахунка «Вантажовласника» за послуги, які фактично не надавалися підпорядкованими станціями, «Залізниця» сплачує 3% за користування чужими грошовими коштами».

Згідно пункту 2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 р., розроблених відповідно до ст. 62 Статуту залізниць України (далі – Правила) безготівкові розрахунки через ТехПД за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і відправником (одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1).

Відповідно до ч.2 ст. 179 ГК України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб‘єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках – затверджувати типові договори.

Згідно п.3 ч.4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору , але мають право конкретизувати його умови.

Відповідно до ч.3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Пунктом 4.2. розділу 4  типового договору, який міститься в додатку №1 до пункту 2.3. Правил встановлено, що Залізниця несе відповідальність перед Вантажовласником за списання сум з його особового рахунку за документами, що не мають відношення до Вантажовласника.

З матеріалів справи вбачається, що в проекті Договору, наданого для підписання відповідачу, відсутні умови щодо відповідальності позивача за порушення договірних зобов‘язань.

Крім того, відповідач в своїх запереченнях наголошує на тому, що його пропозиція щодо внесення в проект Договору нового пункту 4.4 ґрунтується на неналежному виконанні позивачем умов попереднього договору №314, укладеного між цими ж сторонами  02.03.2006 р., що підтверджується копіями листів №265 від 16.12.2005 р., №19 від 26.01.2006 р., доданих до матеріалів справи (а.с. 42 – 44).

За результатами розгляду протоколу розбіжностей №1 позивач надіслав на адресу відповідача протокол погодження до договору №6626867 від 16.02.2007 р., де зазначив, що ним не погоджений п. 4.4., оскільки він не відповідає суті ст. 625 ЦК України.

Пунктом 3.1. Договору передбачений порядок розрахунків між сторонами у формі 100% попередньої оплати.

Відповідно до змісту ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов‘язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що в даному контексті проценти є платою позивача за користування грошовими коштами відповідача.

Статтею 625 ЦК України визначається відповідальність за порушення грошового зобов‘язання у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Річні є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов‘язань.

Враховуючи те, що у випадку списання сум з особового рахунку за документами, що не мають відношення до відповідача, позивач певний проміжок часу користується грошовими коштами відповідача, для обґрунтування доповнення Договору пунктом. 4.4. слід керуватися вимогами ст. 536 ЦК України.

На підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку про те, що доповнення договору №6626867  пунктом 4.4. такого змісту: «Залізниця» несе відповідальність перед «Вантажовласником» за списання сум з його особового рахунка за документами, що не мають відношення до «Вантажовласника» та за списання сум коштів за послуги, які фактично не надавалися. У випадках списання сум грошових коштів з особового рахунка «Вантажовласника» за послуги, які фактично не надавалися підпорядкованими станціями, «Залізниця» сплачує 3% за користування чужими грошовими коштами» відповідає вимогам чинного законодавства, а тому вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК витрати, пов‘язані з розглядом справи в суді,  покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          В позові відмовити

СУДДЯ                                                                      О.Ю. СОП‘ЯНЕНКО