ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2007 р.
№ 08/204-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача

не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

відповідача

Гаєвська Т.А. - довіреність від 02.01.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну  скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія НС”

на постанову
від 04.12.2006 Харківського апеляційного господарського суду

у справі
№ 08/204-06 господарського суду
Харківської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія НС”

до
Закритого акціонерного товариства “Український мобільний зв’язок” в особі Північного територіального управління

про
стягнення 133799,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2006 року ТОВ “Компанія НС” звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ЗАТ “Український мобільний зв’язок” Північне територіальне управління (далі ЗАТ “УМЗ”) про відшкодування збитків у вигляді надмірно сплаченої суми в розмірі 120757,01 грн. шляхом списання заборгованості з ТОВ “Компанія НС” перед ЗАТ “УМЗ” та визнання недійсними рахунків за період з 28.09.2005 по 01.10.2005 на суму 120757,01 грн.

Позивач також просив винести рішення, згідно якого суму позовних вимог в розмірі 120757,01 грн. визнати надмірно сплаченими позивачем коштами та безпідставно отриманими відповідачем та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 120757,01 грн., штрафні санкції в розмірі 13042, 01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором № 1.449817             від 08.10.2001 та корпоративної угоди від 08.10.2001, укладених між сторонами, ЗАТ “УМЗ” надано послуги мобільного радіотелефонного зв’язку та надано мобільний телефонний номер 343-19-09.

28.09.2005 SIM карта з вказаним мобільним телефонним номером була втрачена, у зв’язку з чим послуги зв’язку несанкціоновано надавалися невідомим позивачу третім особам, з використанням технічних засобів комутації викликів за допомогою тонального набору сигналів через комутаційні пристрої, але рахунки на суму 120757,01 грн. надійшли позивачу для сплати.

ЗАТ “УМЗ” не виконав вимоги пункту 8.4.11. “Умов користування мережами мобільного зв’язку”, а саме не обмежив обсяг послуг, у зв’язку з чим позивачу спричинено збитків на суму сплачених рахунків в розмірі 120757,01 грн., які позивач вимушений був сплатити для подальшого користування зв’язком. Відповідач не виконав свої обов’язки відносно недопущення несанкціонованого підключення до мереж, з метою отримання послуг мобільного зв’язку за рахунок абонентів відповідача.

У запереченнях на позовну заяву ЗАТ “Український мобільний зв’язок” звертає увагу суду на те, що твердження позивача про належне повідомлення відповідача та звернення до правоохоронних органів щодо втрати SIM - картки не відповідає дійсності. Ніякої інформації ТОВ “Компанія НС”, відповідно до вимог пункту 8.3 Правил користування мережами мобільного зв’язку, які є невід’ємною частиною укладеного між ЗАТ “УМЗ” та Абонентом договору з моменту його підписання та є обов’язковими для сторін, не надавалось.

ЗАТ “УМЗ” правомірно виставлені позивачу рахунки №          від 01.10.2005 та № 001660620 від 01.11.2005 на загальну суму 120757,01грн., яка позивачем сплачена.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.10.2006 (суддя Ковальчук Л.В.) позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з ЗАТ “Український мобільний зв’язок” в особі Північного територіального управління ЗАТ “Український мобільний зв’язок” на користь ТОВ “Компанія НС” 120757,01 грн. безпідставно отриманих коштів.

В частині визнання рахунків недійсними провадження у справі припинено.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 120757,01 грн., як безпідставно отриманих, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Укладеними між сторонами договором №1.449817 від 08.10.2001 на послуги мобільного телефонного зв’язку, корпоративною угодою від 08.10.2001, якою визначено види послуг та їх вартість, договором №2452121/1.10449817  від 20.09.2005 на надання послуг мобільного зв’язку, яким визначено обраний позивачем тарифний пакет, а також додатковою угодою № 2159785 сторонами не передбачено спеціальних послуг за підвищеними тарифами. Доказів повідомлення позивача, при укладенні договору, про надання послуги “900” до суду не надано. Додаткова угода щодо надання послуги “900” сторонами не укладалась. У зв’язку з чим включення відповідачем в рахунки № від 01.10.2005 та                   № 001660620 від 01.11.2005 вартості за голосові довідки та сервіси за спеціальними цінами є безпідставними.

Вимога позивача про сплату безпідставно отриманих коштів залишена відповідачем без відповіді.

А тому, господарський суд, на підставі статей 526, 530, 1212 Цивільного кодексу України, пунктів 8 та 17 статті 39 Закону України “Про телекомунікації”, пункту 8.3 Умов користування мережами мобільного зв’язку, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 120757,01 грн. як безпідставно отриманих.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій у розмірі 13042,01, господарський суд зазначив, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, як необґрунтовані.

Мотивуючи рішення в частині припинення провадження про визнання недійсними рахунків за період з 28.09.2005 р. по 01.10.2005 р. на суму 120757,01 грн. господарський суд дійшов висновку, що провадження підлягає припиненню на підставі пункту 1 статті 80 Господарського кодексу України, оскільки рахунки на сплату коштів не є актами ненормативного характеру, а тому вказані вимоги не підлягають вирішенню у господарських судах.

За апеляційною скаргою ЗАТ “Український мобільний зв’язок” Харківський апеляційний господарський суд (судді: Могилєвкін Ю.О., Пушай В.І., Плужник О.В.), переглянувши рішення у справі в апеляційному порядку,  постановою від 04.12.2006 скасував його, прийнявши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Приймаючи постанову апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідач виконав саме договірні зобов’язання, забезпечивши з допомогою власної телекомунікаційної мережі з’єднання позивача з іншим абонентом телекомунікаційної мережі загального користування, а позивач не довів суду причинного зв’язку  між завданими збитками та діями відповідача при виконанні умов договору та діючого законодавства. Позивач, втративши SIM-карту з мобільним телефонним номером, не скористався наданим йому правом про своєчасне повідомлення відповідача про втрату і, своєю бездіяльністю (діями своїх працівників втративши SIM-карту) самостійно спричинив собі збитки.

ТОВ “Компанія НС” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову у справі, просить її скасувати, рішення у справі залишити без змін.

Касаційна скарга обґрунтована порушенням господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, Харківським апеляційним господарським судом залишено без розгляду та правової оцінки пункт 14 статті 32 Закону України “Про телекомунікації”, відповідно до якої споживачі під час отримання телекомунікаційних послуг мають право на відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.

Постанова суду апеляційної інстанції порушує вимоги пункту 224 Постанови Кабінету Міністрів України № 720 від 09.08.2005 “Про затвердження правил надання та отримання телекомукаційних послуг”.

На думку скаржника, Харківським апеляційним господарським судом застосовані норми, які не регулюють відносини між сторонами, а саме частина 2 пункту 120 Постанови Кабінету Міністрів України № 720, яка регулює надання послуг міжміського та міжнародного телефонного зв’язку, а не надання рухомого (мобільного) зв’язку, що регулюється розділом 4 вказаної постанови Кабінету Міністрів України.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається  з  матеріалів  справи  та  встановлено  судом  першої  та апеляційної інстанції між ТОВ “Компанія НС” –“Споживач” та ЗАТ “УМЗ” –“Оператор”, укладено договір № 1.449817 від 08.10.2001 р. на послуги мобільного телефонного зв’язку  та корпоративна угода від 08.10.2001, згідно яких відповідач надає позивачу протягом дії вищевказаного договору послуги мобільного радіотелефонного зв’язку.

За умовами вказаного договору позивачу було надано мобільний телефонний номер 343-19-09.

Крім того, між сторонами до договору № 1.449817 від 08.10.2001 підписаний договір № 2452121/1.10449817 від 20.09.2005 на надання послуг мобільного зв’язку, яким визначено обраний позивачем тарифний пакет 63М “Безлімітний Новий” та в розділі “бажаю замовити наступні послуги” визначено перелік послуг, які замовив позивач.

Додатковою угодою № 2159785 до вказаного договору від 20.09.2005 сторони домовились, що з моменту підписання угоди та протягом 548 календарних днів з моменту їх підписання Абонент не має права відмовитись від основного договору та від додаткової угоди.

Судами встановлено, що інших угод щодо надання послуг між сторонами не було укладено.

Відповідного до пункту 1.1 договору № 1.449817 від 08.10.2001 р. UMC надає послуги стільникового радіотелефонного зв’язку в межах України. Міжнародний телефонний зв’язок здійснюється з країнами за вибором UMC.

Розділом 2 вказаного договору від 08.10.2001 р. передбачені права та обов’язки сторін.

Пунктом 2.4 цього договору передбачено, що абонент зобов’язаний: своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги, авансові внески та щомісячну абонентську плату по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку  (абонентська платня вноситься і в тому випадку, коли надання послуг призупинено за неоплату попередніх рахунків або за заявою абонента); повідомляти UMC про будь-яку зміну адреси або інші зміни, пов’язані з наданням послуг; терміново повідомляти UMC письмово про втрату або крадіжку обладнання та вказати форму подальших стосунків, а саме: а) припинити обслуговування; б) придбати нове обладнання.

За умовами договору № 2452121/1.10449817 від 20.09.2005 р. про надання послуг мобільного зв’язку (пункт   2.2.1 договору) UMC зобов’язане надавати послуги абоненту згідно з цим договором, Умовами (Правилами) користування мережами мобільного зв’язку та тарифами UMC. Пунктом 2.4.2 вказаного договору, зокрема передбачено, що фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:                       1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої та апеляційної інстанції, предметом спору у даній справі є стягнення з ЗАТ “УМЗ” 120757, 01 грн. завданих збитків, тобто сплачених та не замовлених (не передбачених договорами) послуг за рахунками № від 01.10.2005 на суму 82419,48 грн. та № 001660620 від 01.11.2005 на суму 38337,53 грн. з посиланням на те, що 28.09.2005 р. SIM-карта з мобільним телефонним номером 343-19-09 була втрачена, у зв’язку з чим послуги несанкціоновано надавались невідомим третім особам.

Пунктом 225 Постанови Кабінету Міністрів України № 720                      від 09.08.2005 р. “Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг” встановлено, що у разі втрати абонентом кінцевого обладнання або SIM - карти оператор за усною заявою абонента припиняє обслуговування цього кінцевого обладнання або SIM –карти. Абонент повинен повідомити оператору не тільки номер втраченого телефону або телефону з втраченою SIM-картою, а й інші максимально можливі повні дані, у тому числі персональні дані та отримати від оператора реєстраційний номер дзвінка.  Без отримання такого номера претензії від абонента щодо несвоєчасного припинення або неприпинення обслуговування його кінцевого обладнання або SIM - карти не приймаються. Повідомлення про втрату кінцевого обладнання або SIM - карти абонент повинен підтвердити також письмово.

Проте, Розглядаючи даний спір судами не з’ясовано та не надано належної оцінки підставі заявлених позовних вимог, а саме, чи відбувся факт повідомлення “Споживачем” - ТОВ “Компанія НС” “Оператора” - ЗАТ “УМЗ”  та/або UMC про втрату SIM-карти з мобільним телефонним номером 343-19-09 та отримання відповідачем вказаного повідомлення. До того ж, судами не з’ясовано питання щодо направлення запиту на надання або відмови від надання послуг, які мають нестандартну тарифікацію.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що судами першої та апеляційної інстанції також не з’ясовувалось питання щодо дійсного розміру вартості наданих послуг відповідно до визначених умовами договору.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції розглянули справу односторонньо, не з’ясували дійсні права і обов’язки сторін стосовно предмету та підстави виникнення спору, не перевірили усі обставини, що мають значення для справи, чим порушили вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Харківської області від 11.10.2006 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.12.2006 р. у справі № 08/204-06 господарського суду Харківської області скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Касаційну скаргу ТОВ “Компанія НС” задовольнити частково.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді                                                                                              Н. Волковицька

Л. Рогач