ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 р.
№ 39/172

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

за участю представників сторін котрі
позивача

відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу

Жмайло О.В. дов. від 10.01.2007 року
Рибченко Н.М. дов. від 10.01.2007 року
Полосенко С.Ф. –директор
Товариства з обмеженою відповідальністю
"Васт-транс"

на постанову
Київського  апеляційного господарського суду

від
10.10.2006 року

у справі
№  39/172

господарського суду
м. Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю
"Васт-транс"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Калита"

про
стягнення 12910,53 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-транс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Калита" 12910,53 грн. штрафу за простій автотранспорту за договором-заявкою № 068 на транспортування вантажу автомобільним транспортом від 22.07.2005 року та витрат за послуги адвоката в розмірі 2000,00  грн.

Доповідач: Гоголь Т.Г.

Господарський суд міста Києва рішенням від 11.07.2006 року (суддя Гумега О.В.) позов задовольнив частково, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Калита" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-транс" 4 500 грн. за простій автомобіля. В цій частині рішення вмотивоване тим, що прийняття-передача та перевезення вантажу за міжнародною товарно-транспортною накладною від 28.07.2005 року не ґрунтуються на договорі-заявці № 068, оскільки заявка не підписана представником замовника (Відповідача), тому немає підстав для стягнення штрафних санкцій, визначених договором-заявкою №068. Натомість факт простою автомобіля підтверджується транзитною митною декларацією № 0240633, відповідно до якої митне оформлення вантажу було закінчено 04.08.2005 року та актом № 454 виконаних робіт від 05.08.2005 року підписаним сторонами, відповідно до якого сума простою автомобіля становить 4500,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив, пославшись на їх недоведеність. Стосовно позовних вимог про стягнення витрати за послуги адвоката в розмірі 2000,00 грн. суд зазначив, що надані послуги не відносяться до складу судових витрат, визначених в статті 44 Господарського процесуального кодексу України .

Київський апеляційний господарський суд постановою від 10.10.2006 року ( Губено Н.М., Барицька Т.Л., Ропій Л.М.) рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2006 року змінив, в позові відмовив повністю. Апеляційний господарський суд послався на те, що сторонами не додержано вимог закону щодо письмової форми договору (стаття 307 Господарського кодексу України та стаття 909 Цивільного кодексу України); договір  перевезення є не укладеним та таким, що не відбувся; права та обов'язки сторін  не ґрунтуються на договорі - заявці №068  і тому  позов  про стягнення штрафу задоволенню не підлягає.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-транс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 жовтня 2006 року скасувати; рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2006 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення штрафу за простій автотранспорту в розмірі 8 410,53 грн. та судових витрат за правову допомогу адвоката в розмірі 2 000.00 грн. скасувати; прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Скаржник посилається на те, що господарськими судами попередніх інстанцій невірно застосовано статтю 307 Господарського кодексу України та статтю 909 Цивільного кодексу України, щодо недодержання письмової форми договору; неправильно застосовано статті 181 Господарського кодексу України , статті 638, 640, 641 Цивільного кодексу України; не застосовано статтю 918 Цивільного кодексу України , пункт 142 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, стосовно висновку суду, що права та обов'язки сторін не ґрунтуються на договорі - заявці та відсутності підстав для стягнення штрафу у розмірі 4 500,00 грн.; неправильно застосовано статтю 44, частину 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Калита" просить оскаржувану постанову залишити без змін як законну та обґрунтовану, а касаційну скаргу - без задоволення як безпідставну.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в постанові Київського апеляційного господарського суду у даній справі, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення,  касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду справи встановлено, що 28.07.2005 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Калита" був переданий  для перевезення перевізникові - Товариству з обмеженою відповідальністю "Васт-транс" вантаж. Перевізник здійснив перевезення та видав вантаж вказаному в накладній одержувачу, що підтверджується товарно - транспортною накладною –CMR  від зазначеної дати.

Як встановлено судами попередніх інстанцій між сторонами виникли правовідносини щодо перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.  Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статутом автомобільного транспорту Української РСР встановлено, що при перевезенні вантажу автомобільним транспортом таким документом є товарно - транспортна накладна –CMR.

Аналогічні положення щодо договору перевезення вантажу містить і стаття 307 Господарського кодексу України.

За правилами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. При цьому правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (аналогічні положення містить стаття 181 Господарського кодексу України). Таким чином сторони договору засвідчують погодження ними визначених законом істотних та визначених самими сторонами умов договору (стаття 628 ЦК України, стаття 180 ГК України).

За приписами частини 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З наведеного вбачається, що в даному випадку закон вимагає обов'язкового дотримання письмової форми договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вимоги позивача  щодо сплати відповідачем  штрафу за простій автомобіля перевізника ґрунтувались на умовах, визначених пунктом 1 договору –заявки №068 від 22.07.2005 року, де був встановлений розмір цього штрафу ( 170 євро за кожен день простою поза митною територією України) однак Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-транс" на вимогу суду оригінал цього договору не надало .

Досліджуючи представлену копію договору –заявки № 068, яка за поясненням позивача отримана факсимільним зв'язком, суд апеляційної інстанції встановив, що  на договорі  відсутній підпис уповноваженої особи відповідача у зв'язку з чим сторони не досягли усіх істотних умов господарського договору , а відтак він є неукладеним в силу приписів статті 181 Господарського процесуального кодексу .

Крім того, апеляційний господарський суд встановив, що акт  виконаних робіт №454 датований 05.08.2005 року, був складений 31.08.2005 року, тобто вже після здійснення  перевезень.  Зазначений акт не є договором в розумінні статті 11 Цивільного кодексу України та не може бути підставою виникнення зобов'язань зі сплати штрафу за простій автомобіля в місті розвантаження.

З урахуванням наведених приписів законодавства та встановлених обставин справи, апеляційний господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача штрафу та судових витрат у справі, оскільки договір № 068 на транспортування вантажу автомобільним транспортом укладений сторонами не був, а відтак не є встановленим і розмір відповідальності за простій.

Оскільки фактичні обставини справи встановлені  апеляційним господарським  судом на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, зароблені висновки відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, у зв’язку з чим доводи касаційної скарги визнаються не переконливими.

З  огляду  на  зазначене, керуючись статтями  108,    1115 ,  1117 , 1119,  11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2006 року у справі №39/172 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-транс" залишити без задоволення.

Головуючий        суддя                                                   Т. Добролюбова

Судді                                                                                Т.Гоголь

Л.Продаєвич