КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

07.02.07 р.          № 2/425-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна  В.О.

суддів:                                          Синиці  О.Ф.

Рєпіної  Л.О.

при секретарі:                              Голюк Н.І.

За участю представників:

Від прокуратури – Некрасов О.М.

Від позивача – Щеглов Є.Є. – по довіреності.

Від відповідача – Пукшин Л.Г. – по довіреності.

Від третьої особи 1 – Головатенко О.М. – по довіреності

Від третьої особи 2 – представник не з’явився

Від третьої особи 3 – Михайловський М.М. – по довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонд державного майна України

на постанову Господарського суду м.Києва від 22.11.2006

у справі № 2/425-А  (Домнічева І.О.)

за позовом           Товариство з обмеженою відповідальністю "Боріс"

до           Фонд державного майна України

третя особа відповідача           Кабінет Міністрів України

Українська дитяча спеціалізована лікарня "Охматдит"

Міністерство охорони здоров"я України

третя особа позивача

про          визнання незаконною відмови у продовженні строку дії договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м. Києва від 22.11.2006 року у справі №2/425-А позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Боріс” до Фонду державного майна Україні визнання незаконною відмови у продовженні строку дії договору оренди про визнання нечинним рішення був задоволений повністю.

Не погоджуючись з вказаною вище постановою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди майна від 24.02.2004 року №83, що належить до державної власності, згідно з яким позивачеві надано у строкове платне користування державне нерухоме майно, розташоване по вул. Чорновола, 28/1 у м. Києві, яке знаходиться на балансі Української дитячої спеціалізованої лікарні „Охматдит”.

Строк оренди встановлений у п. 10.1 договору та становить 364 дні. Відповідно до п.10.2. договору він може бути продовжений шляхом укладання додаткової угоди.

Аналогічне право позивача передбачають ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч. 1 ст. 285 Господарського кодексу України.

31.05.2005р. між позивачем і відповідачем було укладено угоду про поновлення дії договору оренди нерухомого майна від 24.02.2004р. № 83 строком до 22.02.2006р.

16.02.2006р. позивачем було направлено відповідачеві лист за вих.№60 з пропозицією ще раз продовжити строк дії договору оренди та проектом відповідної додаткової угоди.

Листом № 10-16-3818 від 14.03.2006р. відповідач повідомив позивача про те, що враховуючи вимоги Постанови Верховної Ради України від 31.05.2005р. № 2590-1У «Про невідкладні заходи щодо збереження цілісності лікувального комплексу Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» щодо заборони здачі в оренду майна УДСЛ «Охматдит» Фонд державного майна України не має законних підстав для подовження строку дії договору від 24.02.2004р. № 83 оренди майна, що належить до державної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про власність» суб'єктом права загальнодержавної власності є держава в особі Верховної Ради України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про власність», ст. 326 Цивільного кодексу України управління державним майном від імені та в інтересах держави Україна здійснюють відповідно органи державної влади.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Ч. 2 ст. 33 Закону України «Про власність» передбачає, що державні органи, уповноважені управляти державним майном, здійснюють контроль за ефективністю використання і схоронністю довіреного їм державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до п. 2 Постанови Верховної Ради України від 31.05.2005р. №2590-ІУ «Про невідкладні заходи щодо збереження цілісності лікувального комплексу Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» Кабінету Міністрів України доручено заборонити будь-яке відчуження майна, здачу в оренду і приватизацію приміщень та обладнання лікарні, а також земельної ділянки, що належить даному лікувальному комплексу.

Однак в матеріалах справи не міститися доказів, що Кабінетом Міністрів України прийнято будь-який нормативно-правовий акт щодо заборони здачі в оренду майна, яке перебуває на балансі Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», станом на день звернення позивача до відповідача з угодою про продовження договору оренди та станом на день винесення даної постанови.

Постанова  Верховної Ради  України  від  31.05.2005р.   №  2590 ІУ- не містить приписів, доручень або вказівок щодо заборони відповідачу по справі  -  Фонду  державного  майна України,  здавати  в  оренду  майно Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит».

Таким чином суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про те, що до прийняття відповідного акту Кабінетом Міністрів України Постанова Верховної Ради України від 31.05.2005р. № 2590-ІУ не дає підстав Фонду державного майна України для відмови позивачеві у продовженні строку договору оренди.

Треті особи по справі - Міністерство охорони здоров'я України та Кабінет міністрів України, у поданих письмових поясненнях погодились з вищенаведеним висновком суду.

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюється правовий режим власності. Правовий режим власності - це врегульований нормами права порядок набуття і здійснення права власності. Таким чином, обмеження щодо реалізації права власності (в тому числі права володіння, користування чи розпоряджання майном) можуть встановлюватись виключно законами України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, у даному випадку підлягають застосуванню норми Конституції України щодо неможливості встановлення правового режиму власності підзаконними нормативними актами, в тому числі постановами Верховної Ради України.

Право позивача на продовження строку оренди передбачено статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Зі змісту листа відповідача від 14.03.2006р. № 10-16-3818 випливає, що відмова Фонду державного майна України у продовженні строку дії договору оренди майна від 24.02.2004р. № 83, що належить до державної власності, обґрунтована приписами Постанови Верховної Ради України від 31.05.2005р. № 2590-ІУ, а не відсутністю у Фонду державного майна України наміру здавати майно. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів того, що він не мав наміру надалі здавати майно в оренду.

Згідно з п. 11 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 07.07.92 № 2558-ХП погоджене вирішення питань реалізації державної політики у сфері приватизації і оренди майна, що є загальнодержавною власністю, здійснюється правлінням Фонду державного майна України. Рішення правління проводяться в життя наказами Фонду.

Проте Фондом державного майна України не приймалось наказу щодо припинення подальшої здачі в оренду майна Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит».

Не проводилися відповідні погодження з Міністерством охорони здоров'я України, якому відповідно до п. 1.2 Статуту Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» (затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.05 № 216) безпосередньо підпорядкована лікарня і яке здійснює перевірку та ревізію наявності, використання майна, фінансової діяльності лікарні (п. 4.6 Статуту).

В свою чергу, Міністерство охорони здоров'я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, що випливає з п. 1 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 24.07.00 № 918/2000. Втім, як зазначалося, Кабінетом Міністрів України на виконання Постанови Верховної Ради України від 31.05.05 № 2590-ІУ жодних актів щодо заборони здачі в оренду майна Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» не приймалося.

Колегія суддів не вбачає у Постанові Верховної Ради України від 31.05.2005р. № 2590-ІУ свідчення відсутності наміру Фонду державного майна України, Міністерства охорони здоров'я України, як органу управління майном лікарні або Кабінету Міністрів України не здавати в подальшому майно у найом.

За таких обставин, колегія приходить до висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у продовженні строку дії договору від 24.02.2004р. № 83 оренди майна, що належить до державної власності, є необґрунтованими, та порушують права й охоронювані законом інтереси позивача, суперечить вимогам статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що є підставою для визнання таких дії протиправними.

Враховуючи  викладене вище,  судова  колегія  вважає, що постанова Господарського суду м. Києва від 22.11.2006 р. у справі №2/425-а відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський апеляційний господарський суд, –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду державного майна Україні на постанову Господарського суду м.Києва від 22.11.2006 р. у справі № 2/425-А – залишити без задоволення.

2.Постанову Господарського суду м. Києва від 22.11.2006 р. у справі №2/425-а – залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили негайно. Касаційна скарга може бути подана до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

4.  Справу № 2/425-а повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя          Зеленін  В.О.

Судді

Синиця  О.Ф.

Рєпіна  Л.О.