ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 листопада 2007 р.
№ 11-29/176-07-4002

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

перевіривши

касаційну скаргу
Приватного підприємства "Агрофірма ім. М.О. Посмітного"

на рішення
Господарського суду Одеської області

від
22.06.2007р.

у справі
№ 11-29/176-07-4002

Господарського суду
Одеської області

за позовом
Південного регіонального виробничо-комерційного відділення концерну "Украгротехсервіс"

до

1). Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. М.О. Посмітного"
2). Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла"

про
визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. М.О. Посмітного"

до
Південного регіонального виробничо-комерційного відділення концерну "Украгротехсервіс"

про
зобов'язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Вищого господарського суду України надійшла касаційна скарга Приватного підприємства "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2007р. по справі № 11-29/176-07-4002 Господарського суду Одеської області. Підприємство не було залучено до участі у справі і вважає що оскаржуване рішення стосується його прав і обов’язків.

Як вбачається з матеріалів справи № 11-29/176-07-4002, первісний позов в ній заявлений  Південним регіональним виробничо-комерційним відділенням концерну "Украгротехсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла" про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, а зустрічний позов –Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" до Південного регіонального виробничо-комерційного відділення концерну "Украгротехсервіс" про зобов'язання до вчинення певних дій.

Із оскарженого судового рішення та матеріалів касаційної скарги не вбачається, що оскаржене судове рішення у справі №11-29/176-07-4002 стосується прав і обов'язків особи, яка подала касаційну скаргу.

Відповідно ж до ст.107 Господарського процесуального кодексу України касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, що набрало законної сили мають право подати особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення, що стосується їх прав і обов'язків.

Статтею 129 Конституції України, та ст.12 Закону України “Про судоустрій України”, ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, також визначено, що особи мають право оскаржувати судові рішення господарського суду в лише у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку про відсутність правових підстав для прийняття касаційної скарги Приватного підприємства "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" до провадження.

Крім того, зазначена касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Так, до касаційної скарги доданий примірник квитанції №15 від 09.08.2007р. про сплату 42, 50 грн. державного мита з касаційної скарги, однак держмито сплачено не у встановленому розмірі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в ній заявлені первісний та зустрічний позови, при цьому первісний позов містить вимоги майнового, а зустрічний - немайнового характеру.

Оскарженим судовим рішенням первісний позов задоволено частково, а в задоволенні зустрічного позову постановлено відмовити повністю.

В своїй касаційній скарзі особа, яка її подала, просить скасувати вказане судове рішення як в частині первісних, так і зустрічних позовних вимог, а отже при подачі касаційної скарги мито повинно було бути справлене як з первісних, так і з зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 3 п.2 пп. пп. “б”, “в” Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 року №7-93 із позовних заяв немайнового характеру державне мито сплачується у розмірі 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 3 п.2 пп. “а” Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 року №7-93 із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів державне мито сплачується у розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України у позовах про витребування майна ціна позову визначається вартістю майна, що витребується.

Згідно ст.3 п.2 пп. “г” Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 року №7-93 із касаційних скарг на рішення та постанови державне мито сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –у розмірі 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Державне мито з касаційної скарги Приватного підприємства "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" сплачене не у встановленому розмірі, що, відповідно до приписів ст.1113 ч.1 п.4 ГПК України, також є підставою для її повернення.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 86, 107, 109, 1113 ч.1 п.4 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2007р. у справі №11-29/176-07-4002  Господарського суду Одеської області повернути особі, що її подала.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало