ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.02.07 р.                                                                               Справа № 1/407пд

за позовом Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області м. Донецьк

до відповідача  Товариство з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельне підприємство “Азовінтекс”, м. Маріуполь

третя особа: Закрите акціонерне товариство “Азов”язокбуд”, м. Маріуполь

про  розірвання договору купівлі-продажу.

Суддя                                                                                                 Азарова З. П.

При секретарі судового засідання:  Розум  А.С.

Представники :

Від позивача  –  не з”явився.

Від відповідача –  Шайнога О.В. -представник.

Третя особа – не з’явилась.

СУТЬ СПРАВИ:

В судовому засіданні 22.02.2007 року оголошена перерва для надання додаткових доказів

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк  звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовінтекс” про розірвання біржового контракту №26661  від 24.02.2000 року, зобов’язання повернути приватизований об’єкт до державної власності з підписанням акту прийому-передачі майна до регіонального відділення.

В обґрунтування  позову позивач посилається на невиконання умов договору по введенню об’єкту в експлуатацію у 2003 році. Для  розгляду спору по суті позивач залучив в якості  третьої особи Закрите акціонерне товариство “Азовзв”язокбуд”.

Відповідач позов не визнав, посилається на укладений  договір та додаткову угоду, згідно якої строк введення в експлуатацію об’єкта був встановлений на протязі 5 років, тобто до 2008 року.

Третя особа пояснила, що спірний об’єкт був об’єктом незавершеного будівництва і у зв’язку з реорганізацію товариства був проданий Товариству з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство “Азовінтекс”. В біржовому контракті не були внесені умови вводу його в експлуатацію, але додатковою угодою від 30.10.2003 року сторони внесли умови про введення об’єкту в експлуатацію на протязі 5 років.

В судовому засіданні було оголошено перерву для надання додаткових доказів.

В наступному засіданні відповідач пояснив, що для будівництва жилого будинку затверджений технічний проект, всі будівельні роботи здійснюються за вказаним проектом. Фундамент, на якому повинно бути зведено будинок зруйнований, оскільки він не відповідав технічним нормам.

Позивач надав додаткові пояснення.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що 22.12.1998 року Донецьке регіональне відділення Фонду державного майна України  уклало договір №2737 купівлі-продажу об”єкту незавершеного будівництва, розташованого у м. Маріуполь, Приморський район,52, з Закритим акціонерним товариством “Азовзв”язокбуд”.

Пунктом 5.6 вказаного договору сторони передбачили, що покупець зобов’язується ввести об’єкт в експлуатацію до 2003 року.

Покупець набув право власності і 24.02.2000 року продав його Товариству  з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельне підприємство “Азовінтекс”,  про що укладений біржовий контракт №26661 від 24.02.2000 року.

Відповідно до п. 8 ст. 27 Закону України  “Про приватизацію державного майна” при подальшому відчуженні приватизованого об’єкта до нового власника переходять невиконані зобов’язання, що були передбачені договором купівлі-продажу об’єкта приватизації.

Пунктом 2 вказаного закону передбачено, що контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу здійснює державний орган приватизації.

22.03.2006 року поточною перевіркою виконання умов договору купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва позивач встановив, що умови щодо здачі об’єкту в експлуатацію у визначений строк не виконані. Крім того позивачем наданий акт обстеження об’єкта 09.11. 2005 року, яким було встановлено, що на його території є котлован зі зруйнованим фундаментом.

Листом від 26.07.2006 року позивач звернувся до ТОВ “Проектно-будівельного підприємства “Азовінтекс” (нового покупця), в якому повідомив про закінчення терміну введення об’єкта в експлуатацію і попередив про прийняття заходів щодо розірвання договору  купівлі-продажу №26661 від 24.02.2000 року.

22.12.2006 року позивач звернувся з позовом  про розірвання вказаного договору, посилаючись на ст. 27 Закону України “Про приватизацію державного майна”, ст. 611 Цивільного кодексу України.

Разом з тим,  що пунктом 5 ст. 27 вказаного закону передбачено, що договір купівлі-продажу може бути розірвано на  вимогу однієї із сторін договору. У договорі купівлі-продажу №26661, який укладений  Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельне підприємство “Азовінтекс” з   Закритим акціонерним товариством “Азовзв”язокбуд”,  позивач не є стороною, тому  він вимоги про розірвання вказаного договору заявив неправомірно.

Крім того порядок розірвання господарських договорів передбачений ст. 188 Господарського кодексу України, згідно якого з пропозицією про зміну умов або розірвання договору має звернутись сторона за договором.

Також суд не може погодитись з доводами позивача щодо посилання на наслідки порушення зобов’язання, передбачені ст. 611 Цивільного кодексу України, оскільки вказаного статтею передбачені правові наслідки порушення зобов’язання, у тому числі і розірвання договору. Але  ст. 509 вказаного кодексу дає поняття зобов’язання, а саме: зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Тобто, зміст зобов’язань за вказаною статтею утворюють суб’єктивні права і обов’язки його учасників. Як вбачається з договору купівлі-продажу №26661 учасниками зобов’язань  є відповідач та третя особа. Позивач є учасником у договорі купівлі-продажу №2737, укладеного ним 22.12.1998 року з третьою особою у справі.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх  вимог та заперечень. Позивач  не довів позовні вимоги, тому вони не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.  33, 43, 49, 77, 82-85  Господарського процесуального кодексу України,  суд  -

В И Р І Ш И В :

Відмовити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельне підприємство “Азовінтекс”, м. Маріуполь та до третьої особи Закритого акціонерного товариства “Азовзв”язокбуд”, м. Маріуполь про розірвання договору купівлі - продажу.

Рішення  оголошено  в  засіданні  та  набуває  законної  сили  після  закінчення десятиденного  строку   з  дня  його  прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Азарова З.П.