Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2007 р.                                                          Справа № 9/377-07

Колегія суддів у складі:

Головуючого-судді - Могилєвкіна Ю.О., суддів –Пушай В.І., Плужник О.В.

при секретарі – Гудкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача –Пейков В.П., Сенченко А.В.

відповідача –Скринник О.М., Мельник В.В.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх. № 3191С/3-7) на рішення господарського суду Сумської області від 03.10.07 по справі № 9/377-07

за позовом ВАТ „Сумпромпродукт”, м.Суми

до АТВТ „Свемон-Восток” в особі Сумського будівельно-монтажного управління зв*язку, м.Суми

про стягнення 85942,50 грн., -

встановила:

У червні 2007 р. позивач звернувся з позовом до господарського суду Сумської області про повернення майна на його користь, а саме: контейнеру НУП у кількості 1 шт. вартістю 12 500 грн., контейнеру НУП у кількості 1 шт. вартістю 10 000 грн., кабелю ЗКП 1х4х1,2 у кількості 11 535 м вартістю 63442,50 грн., а також 859,42 грн. держмита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Сумської області від 03.10.07 р. (суддя Лущик М.С.) по справі № 9/377-07 позовні вимоги –задоволені частково. Стягнуто з АТВТ „Свемон-Восток” на користь ВАТ „Сумпромпродукт” збитки у розмірі вартості майна –контейнер НУП у кількості 1 шт. вартістю 10 000 грн., кабель ЗКП 1х4х1,2 у кількості 11 535 м вартістю 63442,50 грн., а також 859,42 грн. держмита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду мотивоване з тих підстав, що відповідачем не надано доказів повернення позивачу спірного майна у повному обсязі, переданого йому на відповідальне зберігання.

Відповідач з рішенням господарського суду Сумської області не погоджується, просить його скасувати в частині стягнення з позивача на свою користь 73442,50 грн. та прийняти нове, яким задовольнити його апеляційні вимоги.

В підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, відповідач вказує на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з*ясування всіх обставин справи.

Так, на підставі листа Сумського будівельно-монтажного управління зв*язку АТВТ „Свемон-Восток” від 03.08.1999 р. № 151 накладної б/н від 03.09.1999 р. та довіреності серії АБВ № 643591 03.09.1999 р. господарський суд Сумської області зробив помилковий висновок про безстрокове укладання між сторонами договору зберігання майна, а саме: кабелю ЗКП 1х4х1,2  у кількості 11 535 м та 2-х контейнерів НУП, але даний висновок не відповідає обставинам справи, оскільки зазначене майно просили передати на зберігання для подальшого виробництва (для будівництва лінії зв’язку вздовж нафтопроводу Бєлгород-Суми, відповідно до договору № 5 від 10.02.1998 р. та № 6 від 25.06.1998 р., які є в матеріалах справи). Отже, зазначене, на думку відповідача, вказує на те, що даний лист не може вказувати на пропозицію укладання договору зберігання, оскільки згідно зі ст. 413 ЦК УРСР та ст.936 ЦК України, зберігач зобов’язаний зберігати передану йому річ, а не використовувати її відповідно до замовлень поклажодавця.

Крім того, відповідач зазначає, що документи, на які посилається позивач не можуть бути підставою для прийняття обгрунтованого рішення, оскільки вони не оформлені належним чином, відповідно до діючого законодавства. Так, накладна б/н від 03.09.1999 р., яка є в матеріалах справи, як первинний документ бухгалтерського,обліку виписана з порушенням Наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р. «Про затвердження положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»та самого положення, які зареєстровані Міністерством юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, оскільки вона не містить відповідних реквізитів. Щодо Довіреності серії АБВ № 643591 від 03.09.1999 р. яка є документом суворої звітності і видається відповідно до вимог «Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 р., зареєстрованої Міністерством юстиції України 12.06.1996 р. за №293/1318, то позивач не мав права відпускати по ній товарно-матеріальні цінності, так як вона видана з порушенням встановленого порядку заповнення, а саме в графі «отримання цінностей за _____»відсутні реквізити на підставі чого були отримані товарно-матеріальні цінності. Отже, відповдач вказує на те, що йому не потрібно брати будь-яких дозволів використання отриманого майна для виконання звичайних підрядних робіт з будівництва ліній зв'язку вздовж нафтопроводу Бєлгород-Суми.

Позивач, в свою чергу, вважає рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його в силі, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 серпня 1999 року листом № 151 до позивача - ВАТ «Сумпромпродукт»звернувся відповідач - Сумське будівельно - монтажне управління зв'язку Акціонерного товариства відкритого типу «Свемон - Восток»з проханням передати йому на відповідальне зберігання майно: кабель ЗКП 1x4x1,2 у кількості 11535 м та два контейнера НУП.

На виконання зазначеного листа позивач передав уповноваженому представнику відповідача на відповідальне зберігання наступне майно: контейнер НУП у кількості 1 шт. вартістю 12 500 грн., контейнер НУП у кількості 1 шт. вартістю 10 000 грн., кабель ЗКП 1x4x1,2 у кількості 11535 м вартістю 63442,50 грн. Загальна вартість переданого на відповідальне зберігання майна становить 85942,50 грн.

Правомірним є посилання суду першої інстанції на ст. 640 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, повинен бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Факт передачі зазначеного вище майна на відповідальне зберігання відповідачу підтверджується накладною б/н від 03 серпня 1999 року та довіреністю серія АБВ № 643591 від 03 серпня 1999 року.

Відповідно до ст. 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцю річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції зроблено правомірний висновок про те, що правових підстав для стягнення майна у позивача по справі не має, оскільки сам відповідач не заперечує, що передане йому на зберігання спірне майно було надане позивачем в якості давальницької сировини та було використане при виконанні підрядних робіт, згідно договорів підряду № 5 від 10.02.1998 року та № 6 від 25.06.1998 року, які в подальшому були здані позивачу. До того ж, відповідач не надав суду доказів, що позивач дозволив йому використовувати передане на зберігання спірне майно в якості матеріалів при виконанні підрядних робіт згідно зазначених договорів підряду. Також відповідач зазначає, що строк дії договору підряду № 6 від 25.06.1998 року закінчився в липні 1999 року, тоді як спірне майно, передане на зберігання відповідачу 03 серпня 1999 року, тобто після закінчення строку дії вищезазначеного договору підряду.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути майно, що було передане йому на відповідальне зберігання в 2007 році, що підтверджується листом - вимогою № 7 від 08.02.2007 року.

27 лютого 2007 року відповідач направив позивачу лист № 64, в якому зазначив, що немає можливості розглянути дану вимогу у зв'язку з тим, що у нього відсутні документи строк зберігання, яких уже сплинув.

22 травня 2007 року листом № 22-05 позивач направив відповідачу лист з доданими до нього копіями накладної б/н від 03.08.1999 року та довіреності серія АБВ № 643591 від 03 серпня 1999 року, про те відповіді на даний лист позивач не отримав.

В ході судових засідань у суді першої та апеляційної інстанції було встановлено, що у відповідача відсутні кабель ЗКП 1x4x1,2 довжиною 11535 м та контейнер НУП у кількості 1 штука вартістю 10 000 грн., а за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, відповідно до ч.і п.1 ст.951 Цивільного кодексу України, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Крім того, сам відповідач визнає позов частково, а саме, не заперечує проти повернення майна у вигляді повернення контейнерів НУП у кількості 2 шт. вартістю 12 500 грн. та 10000 грн., а в частині повернення кабелю ЗКП 1 х 4 х 1,2, довжиною 11585 вартістю 63442,50 грн. заперечує.

13.09.2007 року відповідачем подано до суду докази передачі позивачу контейнера НУП в кількості 1 шт. загальною вартістю 12 500,00 грн., а саме копію видаткової накладної № РН -0000009 від 12.09.2007 року та копію довіреності ЯГЕ № 834972 від 10.09.2007 року.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Сумської області від 03.10.2007 р. прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 101, 105 ГПК України, судова колегія, -

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 03.10.2007 р. по справі            № 9/377-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                           Могилєвкін Ю.О.

судді                                                           Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст постанови 26.11.2007 р.