ПОСТАНОВА

"19" грудня 2007 р.
Справа № 14/195-4465

14 год. 50 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі

при секретарі судового засідання

Розглянув справу

за позовом  Закритого акціонерного товариства "Кременецький тютюново-ферментаційний завод" вул. Льотчиків-визволителів, 14, м. Кременець, Тернопільська область

до  Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі вул. Миру, 2, м. Кременець, Тернопільська область

про  визнання протиправними дій посадових осіб управління Пенсійного фондуу Кременецькому районі.

За участю представників сторін:

позивача: Темченко С.В., доручення від 03.12.2007 р.;

відповідача: не з'явився.

Суть справи:

Закрите акціонерне товариство "Кременецький тютюново-ферментаційний завод", м. Кременець звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі, м. Кременець про визнання протиправними дії посадових осіб Управління пенсійного фонду України в Кременецькому районі, щодо визначення суми заборгованості по платежам до пенсійного фонду 18357,55 грн., суми несплачених платежів - 56099,16 грн. заборгованості щодо відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій 1010,82 грн. в акті перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати зобов'язання зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування ЗАТ "Кременецький ТФЗ" від 24.05.2007р.

В обґрунтування своїх позовних вимог, та згідно з поясненнями повноважного представника позивач посилається на те, що перевірка проведена без дотримання чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

У запереченнях на позов та згідно з поясненням повноважного представника, відповідач позовні вимоги відхилив повністю, посилаючись на їхню безпідставність, зазначивши при цьому, що перевірка проведена пенсійним органом в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства, з врахуванням фактичних обставин та досліджених в процесі перевірки документів наданих позивачем перевіряючим.

В процесі розгляду справи представникам сторін роз'яснено процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

В зв'язку з відсутністю відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

За результатами проведеної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати зобов'язання зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування ЗАТ "Кременецький ТФЗ", посадовими особами пенсійного органу 24.05.2007р. складено акт. Період діяльності страхувальника, що охоплений перевіркою з 01.01.2002 року по 01.05.2007 року.

За наслідками дослідження документів позивача, управлінням пенсійного фонду зроблені, поряд з іншими, висновки про те, що згідно картки особового рахунку платника станом на 01.05.2007 року ЗАТ "Кременецький ТФЗ" має заборгованість по платежах до пенсійного фонду у сумі - 18357,55 грн. (в т.ч. недоїмка - 15977,55 грн., шт. санкції - 2380 грн.); сума несплачених платежів (термін сплати не наступив в зв'язку з не виплаченою заробітною платою) становить 56099,16 грн.; заборгованість щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій становлять - 1010,82 грн.

Не погоджуючись із діями посадових осіб Управління пенсійного фонду України в Кременецькому районі при проведені перевірки позивач оспорив їх у судовому порядку.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування регламентуються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон).

В розумінні статті 1 Закону страховими внесками є кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Статтею 14 наведеного нормативно-правового акту обумовлено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, в тому числі і позивач по справі згідно із пунктом 1 даної правової норми.

П. 2 статті 17 Закону позивача, поряд із іншим, зобов'язано  подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом; нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, регламентується Інструкцією, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. № 21-1 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663 (далі –Інструкція).

Підпунктом 11 пункту 11 даної Інструкції (в редакції, що діяла на час існування спірних правовідносин) передбачено, що платники страхових внесків щомісяця складають у двох примірниках розрахунок суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у якому зазначають самостійно обчислені суми страхових внесків.

Оригінал розрахунку подається платником до органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням платника.

Усі примірники розрахунку страхових внесків підписуються керівником, головним бухгалтером підприємства, установи, організації та завіряються печаткою.

Нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески (п.5.1 4 Інструкції).

Як вбачається із матеріалів перевірки і підтверджується  поданими суб'єктом владних повноважень доказами, сума страхових внесків, що зазначена в акті перевірки самостійно визначена позивачем по справі у поданих ним на протязі спірного періоду розрахунках суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за відповідний звітний період (копії розрахунків у матеріалах справи).

Пунктом 8.1 Інструкції передбачено, що  суми страхових внесків, своєчасно не сплачені страхувальниками у строки, визначені пунктами 5.1, 5.2, 5.3 цієї Інструкції, уважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій (п.8.1 Інструкції).

З наведеного суд констатує, що пенсійним фондом як контролюючим органом в процесі проведеної перевірки не  визначались і не здійснювались  жодні нарахування збору, а виключно були  відображені суми простроченої заборгованості, які попередньо визначені самостійно платником збору у спосіб та порядку, які передбачені законодавством, що регулює спірні правовідносини.

При цьому суд констатує, що ні Законом ні Інструкцією прийнятою на його виконання платнику збору не надано право оспорювати суми страхових внесків, які ним же самостійно визначені, обчислені та відображені у розрахунках.

Натомість законодавець передбачив, що у разі коли у майбутніх періодах страхувальник самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданому ним розрахунку суми страхових внесків, такий страхувальник зобов'язаний зазначити їх у складі розрахунку страхових внесків (рядок 7 - сума, на яку зменшені внески у зв'язку з виправленням помилки) за будь-який наступний період.

Пунктом 2.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 19 січня 2002 р. № 2-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 1 березня 2002 р. за № 212/6500 обумовлено, що документами, на підставі яких здійснюється нарахування платежів шляхом занесення інформації про зобов'язання платника до бази даних, є розрахунки, у тому числі нові розрахунки, що містять виправлені показники, та інші документи, які подаються платниками до органів Пенсійного фонду України в порядку та терміни, що встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування платежів.

На момент розгляду справи в суді позивачем не подано, а судом не здобуто доказів подання підприємством відповідачу нових розрахунків, складених у зв’язку з виявленням помилки за спірні періоди, які б засвідчували відсутність у суб'єкта господарювання зобов'язань по сплаті страхових внесків в сумі 15977,55 грн. Не містить таких відомостей і рядки 7 поданих суб'єктом підприємництва до контролюючого органу звітних документів.

Наявність у позивача заборгованості за штрафними санкціями засвідчується рішенням контролюючого органу від 11.04.03 року № 40 (копія у справі) та відсутністю доказів сплати визначених у ньому зобов'язань у розмірі 2380 грн.

Щодо заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій то суд враховує, що вказані суми обчислюються не в процесі перевірки платника, а згідно із п.6.4 Інструкції їхній розмір на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону; розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України (п.6.5 Інструкції).

В матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би засвідчував порушення контролюючим органом при обчисленні розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за спірний період.

Крім того, обґрунтовуючи і у позовній заяві і в процесі судових слухань свої вимоги, суб'єкт підприємницької діяльності  посилається на кримінальну справу, що знаходиться у провадженні слідчих органів і порушена за фактом зникнення первинних бухгалтерських документів закритого акціонерного товариства. В той же, час всупереч вимог суду жодного процесуального документа, який би засвідчував вказану обставину до матеріалів справи позивачем не долучено.

Враховуючи викладене в сукупності, суд вважає непереконливими доводи позивача викладені у позовній заяві, стосовно невідповідності дій контролюючого органу  правовим нормам та фактичним обставинам справи.

А зважаючи, що частина 1 статті 71 КАС України покладає на позивача обов'язок довести ті обставини на яких ґрунтуються його вимоги, суд констатує відсутність належних та допустимих доказів, що можуть слугувати причиною для визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень, а відтак не вбачає правових підстав для задоволення позову.

У відповідності до ст. 94, 95, 97, 98 КАС України судові витрати по справі позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.6, 7, 86, 89, 94 - 98, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя