ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"07" грудня 2007 р.
справа № 20-2/429

За позовом державного підприємства „Севастопольське управління океанічного риболовства” (99014, м. Севастополь, вул. Правди, 10)

до відповідача державного підприємства „Укррибфлот”

(99014, м. Севастополь, вул. Правди, 10)

про стягнення 4195,10 грн.

Суддя Шевчук Н.Г.

Представники сторін:

позивача –Товаченко О.В., довіреність № 250/50 від 18.07.2007;

відповідача –Северин І.М., довіреність № 04 від 08.11.2007.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство „Севастопольське управління океанічного риболовства” звернулось до суду з позовною заявою до державного підприємства „Укррибфлот”  про стягнення заборгованості по оплаті за наданні послуг з урахуванням інфляції та 3 % річних  у сумі 4195,10 грн. та  пені у розмірі 336,97 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договору  про надання комунальних послуг  № 50/22-05 від 31.03.2005.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує з посиланням на те, що позивач завищив розмір витрат, які підлягають відшкодуванню.

07.12.2007 позивач в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України надав заяву, у якій збільшив позовні вимоги, просить стягнути 4357,43 грн., з яких заборгованість по сплаті за наданні послуги 3976,81 грн., пеня у розмірі 188,45 грн., з % річних у розмірі 46,07 грн., інфляція у розмірі 146,10 грн. (вх. № 52569 від 07.12.2007).

Відповідач у відзиві на уточнені позовні вимоги вказує, що вимоги по стягненню заборгованості за послуги по передачі  електричної енергії, води та водовідведенню не підлягають задоволенню у зв’язку з тим, що такі види підприємницької діяльності підлягають ліцензуванню (вх. 52568 від 07.12.2007).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін суд -

встановив:

31 березня 2005 року між державним підприємством „Севастопольське управління океанічного риболовства”  (Підприємство) та ДП “Укррибфлот” (Компанія) був укладений договір про надання послуг № 50/22-05 (далі –Договір).

Згідно пункту 1.1 Договору Підприємство зобов’язується надавати послуги по передачі електроенергії, теплоенергії, води, скидання каналізаційних стоків та інших експлуатаційних послуг, пов’язаних з утриманням приміщення та орендних приміщень, забезпеченням зв’язку, утриманням в чистоті закріпленої території перед приміщенням (офісом), а також внутрішнє приміщення, місця загального користування, а компанія зобов’язується  щомісячно до 3 числа наступного місяця сплачувати надані послуги.

Відповідно до вимог пункту 2.1 Договору вартість послуг розраховується виходячи з вартості наданої підприємству власником електроенергії, теплоенергії, води, зв’язку, та вартості за утримання цих мереж, розрахованої згідно з узгодженою калькуляцією.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що підприємство в останній день поточного місяця пред’являє рахунки за надані у поточному місяці послуги, а Компанія протягом 3 днів після отримання рахунків повинна сплатити вартість наданих послуг.

Згідно пункту 5.1.  Договору строк дії договору з 01 квітня 2005 року по 31 грудня 2005 року та вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчування строку договору не надійшло відмови від одної із сторін.

Відповідно до вимог 4.2  Договору при затриманні Компанією оплати за наданні послуги більш 10 днів. Підприємство має право не направляти Компанії рахунки, обумовлені договором, та пред’явити штрафні санкції за фактично надані але не сплачені послуги.

З урахуванням викладеного позивачем на адресу відповідача були надіслані рахунки по оплаті за надані послуги в період з 31.10.2006 по 31.08.2007 всього на суму 3976,81 грн., які відповідачем не оплачені.

Згідно положень  статті 193 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статей 525, 526  Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 зобов’язання повинні виконуватись належним чином  відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна  його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Але, відповідно до пункту 21 статті 9 Закону України „Про ліцензування”  ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності як централізоване водопостачання та водовідведення, а також  діяльність з виробництва, передачі та постачання електричної енергії, які в Україні здійснюється за умови отримання відповідної ліцензії. Ліцензія на здійснення діяльності з виробництва, передачі та постачання електричної енергії видається Національною комісією регулювання електроенергетики України. Ліцензія видається окремо на кожний вид діяльності відповідно до інструкції, умов і правил здійснення окремих видів діяльності, що затверджуються Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Статтею 227 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Докази наявності у позивача дозволів (ліцензій) на здійснення постачання електричної енергії, водопостачання та водовідведення, постачання теплової енергії відсутні.

Згідно пункту 1 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

У зв’язку з викладеним, договір № 50/22-05 від 31.03.2005 про надання послуг, укладений між державним підприємством „Севастопольське управління океанічного риболовства” та державним підприємством “Укррибфлот” в частині надання послуг постачання електричної енергії, теплової енергії, водопостачання та водовідведення є недійсним.

Щодо позовних вимог в частині стягнення оплати за надані послуги по утриманню будівлі та орендованих приміщень у сумі 2072,44 грн. за період з 31.10.2006 по 31.08.2007, то вони визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статті 546 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 виконання зобов’язань може забезпечуватися пенею.

Відповідно до статті 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 розмір пені обчислюється  від  суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2 Договору передбачена можливість стягнення штрафних санкцій за фактично надані але не оплачені послуги.

Позивачем нарахована пеня у розмірі 188,45 грн., але з урахуванням, що розмір основної заборгованості визначений у сумі 2072,44 грн., стягненню підлягає пеня у сумі 132,32 грн.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до зазначеної норми позивач вимагає стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 46 грн. 07 коп. та збитки від інфляції  у сумі 146 грн. 10 коп.,  які перевірені судом та встановлено, що задоволенню підлягають 3 % річних у сумі 23,48 грн. та збитки від інфляції  у сумі 99,53 грн.

Викладене є підставою для визнання позовних вимог у сумі 2 327 грн. 77 коп. обґрунтованими, у зв’язку з чим зазначена  заборгованість підлягає стягненню.

Витрати позивача по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України  при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги викладене та керуючись статтями 49, 75, 82, 84-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати недійсним договір  № 50/22-05 від 31.03.2005 про надання послуг, укладений між державним підприємством „Севастопольське управління океанічного риболовства” та державним підприємством “Укррибфлот” в частині надання послуг постачання електричної енергії, теплової енергії, водопостачання та водовідведення.

3.          Стягнути з державного підприємства „Укррибфлот”  (99014, м. Севастополь, вул. Правди, 10, код у , р/р 990 у СФ ВАТ „Укрексімбанк”, МФО 384986) на користь державного підприємства „Севастопольське управління океанічного риболовства” (99014, м. Севастополь, вул. Правди, 10, код у , р/р 442 у СФ ВАТ «Укрексімбанк», МФО 384986) заборгованість у сумі 2 327 грн. 77 коп. (дві тисячі триста двадцять сім грн. 77 коп.), у тому числі: основна заборгованість –2 072,44 грн., пеня –132,32 грн., 3 % річних –23,48 грн., збитки від інфляції  - 99,53 грн.; витрати по сплаті державного мита у сумі 56 грн. 59 коп.  (п’ятдесят шість грн. 59 коп.); витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 65 грн. 47 коп. (шістдесят п’ять грн. 47  коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Суддя                                                                                           Н.Г.Шевчук

Рішення оформлено відповідно

до вимог статті 84 Господарського

процесуального кодексу України

і підписано 12.12.2007.