ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.11.2007
Справа №2-16/12173-2007А

За позовом – Красноперекопського відкритого акціонерного товариства«Бром» (96000, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 1, з/з (06565) 20363, факс (06565) 20362)

До відповідача  - Красноперекопської  об’єднаної Державної податкової інспекції   в АРК  (96000, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 2, тел. (06565) 21831, (06565) 21900)

Про   визнання нечинним податкового  повідомлення – рішення

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача –   Деревянко О.М., начальник  юридичного відділу, дов. б/н від 10.09.2007 року

від відповідача -   Полякова Ю.Л. -  ст.. держ. под. ревізор – інспектор, дов. № 6620/10/10-0  від 09.11.2007  року ; Литовченко  І.В. – гол.  держ. под. інспектор, дов. № 3724/10/10-0  від 05.09.2007  року.

Суть спору - Позивач Красноперекопське ВАТ «Бром», м. Красноперекопськ звернувся до Господарського суду АРК з адміністративною позовною заявою до відповідача Красноперекопської ОДПІ про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в АРК № /0 від 17.08.2007 року про зменшення заявленого до відшкодування за травень 2007 року податку на додану вартість в сумі 443 312 грн.

Позовні   вимоги  мотивовані  тим,   що   винесене  податкове     повідомлення  - рішення Красноперекопської ОДПІ від 17.08.2007 року не відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідач проти позову заперечує, вважає , що податкове повідомлення - рішення № /0 від 17.08.2007 року на зменшення суми бюджетного відшкодування в сумі 443 312,00 грн. є обґрунтованим та прийнятим згідно чинного законодавства.

Після   вияснення   усіх обставин справи, та перевірки доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося 12.11.2007 року.

Після закінчення дебатів сторін суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши представників сторін, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач оскаржує податкове повідомлення - рішення відповідача № /0 від 17.08.2007 року про зменшення заявленого до відшкодування за травень 2007 року податку на додану вартість (далі ПДВ) в сумі 443 312 грн. (ст. справи 9) прийняте на підставі його акту № 543/23-4/05444552/112 від 16.08.2007 року про результати виїзної позапланової перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок у банку за травень 2007 року.

Сутність порушення зазначена відповідачем в акті перевірки в розділі 3.2.4 (аркуш 41 акту, ст. справи 50) і, на думку відповідача, полягає в наступному: за даними позивача обраховані ним і заявлені до бюджетного відшкодування 1 001 583 – це сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (тобто квітня), фактично сплачена у попередньому податковому періоді (тобто квітні) постачальникам таких товарів (послуг). За результатами перевірки ця сума становить 558 271 грн., різниця склала 443 312. (арк.41 ч.3, ст. справи 50).

При перевірці позивачем надані документи саме для підтвердження факту сплати суми податкового кредиту попереднього податкового періоду (тобто квітня) (арк.41 ч.2, ст. справи 50).

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), врегульований п.п.7.7.2.а) Закону України "Про податок на додану вартість", на який посилаються обидві сторони спору, відповідно до якого:

"7.7.2. Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг)"

Як вбачається зі змісту - дана норма закону взагалі не містить поняття "бюджетне відшкодування податкового кредиту", при обчисленні якого, на думку відповідача, були допущені порушення.

Посилання відповідача на необхідність визначення бюджетного відшкодування як суми податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплаченої отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг), оскільки такий термін застосований в рядку 3 Розрахунку суми бюджетного відшкодування, який є додатком 3 до декларації з ПДВ, форма якої затверджена п.1 наказу Державної податкової адміністрації України № 166 від 30.05.97 в редакції наказу № 213 від 15.06.05, не приймається до уваги, так як:

Сам наказ Державної податкової адміністрації України № 213 починається з посилання на його видання відповідно до ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість". А п.п.7.7.2 а) Закону України "Про податок на додану вартість" передбачає, що бюджетному відшкодуванню підлягає частина від'ємного значення, а не податкового кредиту. Тобто рядок 3 Розрахунку (додатку 3 до декларації), суперечить Закону України "Про податок на додану вартість".

Державна податкова адміністрація п.1 наказу № 213 затвердила форму декларації з ПДВ, в додатку 3 до якої в рядку 3 застосувала термін "сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг)". А п.2 цього ж наказу № 213 затвердила Порядок заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, в якому відносно цих самих обставин застосувала термін "сума від'ємного значення, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг)". Тобто дві норми наказу ДПА, допускають неоднозначне (множинне) тлумачення прав платника податків (частина чого підлягає бюджетному відшкодуванню). Дані обставини врегульовані п.4.4.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами й державними цільовими фондами", що зобов’язує у випадку, якщо норми законів допускають неоднозначне (множинне) тлумачення прав і обов'язків платників податків, внаслідок чого є можливість прийняти рішення як на користь платника податків , так і контролюючого органа , рішення приймається на користь платника податків.

Посилання відповідача на листи Державної податкової адміністрації України також не приймаються судом до уваги, так як:

Листи не відносяться до нормативно - правових актів, які відповідно до ст.9 КАС застосовує суд при розгляді справ, так як приписи п.п.4.4.2 г) Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податку перед бюджетами та державними цільовими фондами", є також і в приписах в п.1.3 Порядку надання роз'яснень окремих положень податкового законодавства, затвердженого наказом ДПА № 176 від 12.04.03, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.03 року за № 326/7647 (далі - Порядок роз'яснень) прямо передбачають, що податкові роз'яснення не мають сили нормативно - правового акту.

Листи не мають навіть статусу податкових роз'яснень, оскільки вони не затверджені наказом, як то передбачено п.1.8 Порядку роз'яснень для узагальнюючих податкових роз'яснень, та направлені не на запити позивача, і взагалі навіть не на запити конкретних інших платників податків, як то передбачено п.1.7, 1.11 Порядку роз'яснень для податкових роз'яснень.

Вказані відповідачем листи від 12.10.05, 14.02.06 та 14.02.06 року стосувались відповідей ДПА на специфічні питання (сплата ПДВ митним органам при імпорті товарів, податкові векселя при сплаті ПДВ). В той же час в листі ДПА від 28.11.05 який стосується питання саме порядку бюджетного відшкодування, керуючись тими самими п.п.7.7.1 і 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", визнається, що залишок від'ємного значення податку після бюджетного відшкодування, включений до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, підлягає бюджетному відшкодуванню в послідуючих звітних періодах у разі проведення розрахунків за товари в частині від'ємного значення податку.

Фактично відображені відповідачем в акті перевірки результати перевірки правильності визначення підлягаючої бюджетному відшкодуванню сплаченої постачальникам частини не від'ємного значення, а податкового кредиту попереднього податкового періоду, не доводять, а навпаки, спростовують висновок відповідача про наявність порушень. Відповідач порушеною зазначає правову норму, яка регулює одні обставини, а перевіряє та вбачає порушення цієї норми в зовсім інших обставинах, що свідчить про відсутність встановлення в акті перевірки порушення п.п.7.7.2.а) Закону України "Про податок на додану вартість", що само по собі є підставою для його визнання нечинним.

Фактично відповідно до декларації позивача з ПДВ за травень 2007 року в рядку 24 даний залишок від'ємного значення становить 3 018 751  грн. В акті перевірки на арк.40 в таблиці № 48 відповідач визнає цей залишок і навіть збільшує його (в зв'язку з врахуванням ним зменшення заявленого позивачем бюджетного відшкодування на підставі аналогічних повідомлень-рішень за попередні місяці) (ст. справи 49).

Разом з тим бюджетному відшкодуванню підлягає не все від'ємне значення, а тільки його частина, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Відповідно до наданого відповідачеві разом з декларацією за травень 2007 року реєстру оплати постачальникам товарів (послуг) у попередньому податковому періоді (січні), сума оплати становить 1 001 583 грн. (ст. справи 63).

Не врахування відповідачем в якості оплати суми 4477,52 гри. в зв'язку з проведенням оплати шляхом укладення угод про взаємозалік не приймається до уваги, так як п.п.7.7.2 а) Закону України "Про податок на додану вартість" умовою включення до бюджетного відшкодування передбачає фактичну сплату без деталізації механізмів такої сплати. Приписи ст.203 п.3 Господарського кодексу України і ст.601 Цивільного кодексу України допускають припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги.

Таким чином, як то і передбачено умовою для отримання бюджетного відшкодування, позивач фактично сплатив постачальникам товарів (послуг) передбаченим законодавством способом - шляхом укладання угод про взаємозалік. Факт існування угод про взаємозалік відповідач визнає, в зв'язку з чим їх сума підлягає включенню до бюджетного відшкодуванню в повному розмірі.

Окрім цього, в акті перевірки № 543/23-4/05444552/112 від 16.08.2007 року, на підставі якого прийняте оскаржуване податкове повідомлення – рішення, дане порушення встановленим не було, що унеможливило його врахування при прийнятті повідомлення – рішення та має наслідком також не врахування при розгляді справи.

Таким чином, позивач в травні до підлягаючої відшкодуванню включив суму податку, фактично сплачену у попередньому податковому періоді (квітні) постачальникам товарів (послуг) в розмірі 1 001 583 грн. Факт сплати підтверджується первісними документами, відображеними в наданому позивачем реєстрі.

Визначене відповідно з вимогами Закону України "Про податок на додану вартість" від'ємне значення в травні становить 3 018 751 грн. Сума податку, фактично сплачена у попередньому податковому періоді (квітні) постачальникам товарів (послуг) становить 1 001 583 грн., що є частиною від'ємного значення і саме ця частина підлягає бюджетному відшкодуванню.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України органи державної влади (яким є відповідач), їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Аналогічні обов'язки відповідача передбачені і ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.11 ч.1 п.1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні". Відповідно до ст.19 ч.1 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, що порушується відповідачем.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40 грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені у судовому засіданні 12.11.2007 р.

Постанова складена в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ та підписана 19.11.2007 року .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 -164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити

2.          Визнати  нечинним   податкове повідомлення - рішення Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в АРК № /0 від 17.08.2007 року про зменшення   заявленого до відшкодування  за травень 2007 року податку на додану вартість в сумі   443 312 грн..

3.          Стягнути з Державного бюджету України (р/р № 0002, отримувач Державний бюджет м. Сімферополя, код платежу 22090200, , Банк ГУ ДКУ в АРК м. Сімферополь, МФО 824026) на користь Красноперекопського відкритого акціонерного товариства «Бром» (96000, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 1) 3,40 грн. державного мита.

Постанова  може бути оскаржена  до Севастопольського апеляційного господарського суду через  господарський суд АР Крим шляхом  подачі заяви  про апеляційне оскарження постанови в  десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі з  подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.