ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 р.
№ 20/157

Вищий  господарський  суду  України  в складі колегії

суддів:
Грейц К.В. –головуючого,
Бакуліної С.В.,
Рогач Л.І.,

розглянувши касаційну скаргу
ТОВ "Велпак"

на постанову
від 01.10.2007

Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду Дніпропетровської області   № 20/157

за позовом
ТОВ "Велпак"

до
ТОВ "Євроайс"

про
стягнення 51660,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2007 (суддя Пархоменко Н.В.) у справі № 20/157 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Велпак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроайс" про стягнення 51660,30 грн. позовні вимоги задоволені, з відповідача стягнено 39501,39 грн. основного боргу за договором № 31/03 від 31.03.2006, 1200,07 грн. –3% річних, 10958,84 грн. штрафу.

Рішення вмотивовано приписами статей 525, 526, 625 ЦК України та фактом неналежного виконання договірних зобов’язань відповідачем по повній та своєчасній оплаті вартості поставленої продукції,

Дніпропетровський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі головуючого судді Виноградник О.М., суддів Джихур О.В., Лисенко О.М.), здійснюючи апеляційний перегляд в зв’язку зі скаргою ТОВ "Євроайс", постановою від 01.10.2007 рішення у справі скасував, позов задовольнив частково, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроайс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Велпак" 39501,39 грн. основного боргу, 1200 грн. річних та 3276 грн. штрафу, в іншій частині в позові відмовлено.

Постанова мотивована тим, що штраф у відповідності до ч. 2 ст. 549 ЦК України підлягає стягненню однократно та не носить характер тривалої санкції, як вказує позивач у своєму розрахунку, отже, на підставі п. 7.2 договору штраф підлягає стягненню в розмірі 8,4% від суми прострочення оплати основного боргу понад 60 днів, тобто, в сумі 3276 грн.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Велпак" в поданій касаційній скарзі просить її скасувати, рішення у справі залишити без змін, посилаючись на безпідставну відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, чим порушено пункт 2 статті 549 ЦК України.

Представники сторін своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції не скористались.

Розпорядженням Заступника голови Вищого господарського суду України від 13.12.2007 № 02-12.2/415 постійний склад колегії суддів, якою прийнята скарга до касаційного провадження, змінено і для її розгляду призначено колегію суддів у складі: головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Рогач Л.І.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 31.03.2006 між ТОВ "Велпак" (продавець) та ТОВ "Євроайс" (покупець) укладено договір № 31/03, відповідно до умов якого продавець зобов’язується продати, а покупець прийняти та оплатити етикеточну продукцію, ціни на товар визначені у специфікаціях, оплата за товар здійснюється у безготівковій формі в національній валюті України на умовах: 30% від вартості товару по специфікації оплачується протягом 3-х банківських днів з моменту підписання специфікації, остаточні розрахунки здійснюються протягом 20 календарних днів з моменту відвантаження продукції, але не пізніше 22-х календарних днів з моменту отримання повідомлення про готовність продукції, якщо інше не передбачено у специфікації (пункти 6.1, 6.2 розділу 6 договору), за порушення строків оплати сторони передбачили майнову відповідальність покупця у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та у вигляді штрафу при порушенні строків оплати до 30 днів –2,1%, до 60 днів –4,2%, більше 60 календарних днів - 8,4% від суми простроченого платежу (пункти 7.1, 7.2 розділу 7 договору).

На виконання умов договору специфікацій від 31.03.2006, 19.04.2006, 11.05.2006, 23.05.2006, 07.06.2006, 19.06.2006 позивачем здійснено поставку продукції на загальну суму 394293,31 грн., а саме:

- по накладній № РН-000173 від 12.05.2006 на підставі довіреності ЯМИ № 459302 від 11.05.2006 на суму 38418,61 грн.;

- по накладній № РН-000185 від 17.05.2006 на підставі довіреності ЯМИ № 459308 від 16.05.2006 на суму 44492,66 грн.;

- по накладній № РН-000206 від 31.05.2006 на підставі довіреності ЯМИ № 459323 від 31.05.2006 на суму 42352,46 грн.;

- по накладній № РН-000248 від 21.06.2006 на підставі довіреності ЯМИ № 459343 від 19.06.2006 на суму 60010,14 грн.;

- по накладній № РН-000253 від 26.06.2006 на підставі довіреності ЯМИ № 459346 від 25.06.2006 на суму 89943,25 грн.;

- по накладній № РН-000275 від 11.07.2006 на підставі довіреності ЯМИ № 459355 від 11.07.2006 на суму 50610,36 грн.;

- по накладній № РН-000315 від 25.07.2006 на підставі довіреності ЯМИ № 459365 від 23.07.2006 на суму 41 764,38 грн.;

- по накладній № РН-000377 від 29.08.2006 на підставі довіреності ЯЛУ № 234281 від 28.08.2006 на суму 26701,45 грн.

Натомість оплату отриманої продукції відповідач здійснив частково в сумі 354791,92 грн., заборгувавши, таким чином, суму 39501,39 грн., що підтверджується матеріалами справи і не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на що, суди попередніх інстанції дійшли висновку про підставність і ґрунтовність вимог позивача в частині стягнення 39501,39 грн. основного боргу та стягнення 3% річних в сумі 1200,07 грн. за період з 01.06.2006 по 24.05.2007. Судові акти в цій частині не є предметом касаційного оскарження.

Щодо стягнення штрафу за прострочення оплати на підставі п. 7.2 розділу 7 договору, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ці вимоги можуть бути задоволені в частині стягнення 8,4% від простроченої суми оплати основного боргу 39501,39 грн. понад 60 днів, оскільки, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, штраф у відповідності з частиною 2 статті 549 ЦК України –це неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання та підлягає стягненню однократно за окремо здійснене правопорушення та не носить характер тривалої санкції, натомість позивачем цей штраф розраховано як підсумок штрафів в залежності від кількості днів прострочення окремо по кожній накладній.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 546, ч. 1 ст. 549 ЦК України зобов’язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як штраф, пеня і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов’язання.

Розділом 7 договору встановлена відповідальність покупця (відповідача) за порушення строків оплати як у вигляді сплати пені, так і у вигляді сплати штрафу, тобто, за одне й те саме порушення зобов’язання передбачена подвійна відповідальність одного виду.

Разом з тим, згідно ст. 61 Конституції України неможливо двічі бути притягненим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що позивач скористався своїм правом на застосування до відповідача відповідальності за порушення строків оплати у вигляді штрафу, який згідно п. 7.2 розділу 7 договору нараховується, зокрема, при порушенні строку оплати більше 60 днів в розмірі 8,4% від суми простроченого платежу, загальна сума боргу становить 39501,39 грн. і її оплату відповідач прострочив більше, ніж на 60 днів, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог в цій частині на суму 3276 грн., решта позовних вимог в частині стягнення штрафу не підлягає задоволенню.

Наведене свідчить, що під час прийняття постанови у справі суд апеляційної інстанції не припустився порушення норм матеріального і процесуального права, а, отже, підстав для її скасування або зміни та задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу  України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.10.2007 у справі господарського суду  Дніпропетровської області № 20/157 залишити без змін.

Касаційну скаргу ТОВ "Велпак" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                          К.В.Грейц

Судді:                                                                                  С.В.Бакуліна

Л.І.Рогач