ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.04.07 р.                                                                               Справа № 16/82

Суддя господарського суду Донецької області В.В. Манжур,

При секретарі      Москаленко  О.О. ,  розглянувши  матеріали  справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Німецько-українська науково-виробнича фірма “Бровафарма” м. Бровари

До відповідача Приватне мале підприємство “Дріада” м. Донецьк

Про стягнення  2042 грн. 59 коп.

За участю:

Представників сторін :

від позивача:           не з’явився

від  відповідача :              Биленко В.Г. дир.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою  господарського суду Донецької  області 28.03.2007р. порушено  провадження  по  справі за  позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Німецько-українська науково-виробнича фірма “Бровафарма” м. Бровари до Приватного малого підприємства “Дріада” м. Донецьк  про стягнення  2042 грн. 59 коп., з яких 1700 грн. - суми основного боргу, 193 грн. 84 коп. – пені, 148 грн. 75 коп. – 3% річних.

Представника відповідача було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні не було надано клопотання про фіксації судового процесу  технічними засобами, з приводу чого фіксацію здійснено не було. Крім цього, роз’яснено  вимоги ст.811 Господарського процесуального кодексу України, тому складено протокол, який  долучено до матеріалів справи.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування  своїх  вимог позивач  посилається на договір поставки                      № 138/п від 2 січня 2003р., видаткові накладні № БФ-2000537, БФ-4000493.

Позивач у судове засідання не з’явився, але надіслав факсограму № 170 від 10 квітня 2007р. , де просить розглянути справу без участі представника позивача.

Розглянувши матеріали справи,  заслухавши  пояснення  представника відповідача,  суд встановив:

2 січня 2003р. між  позивачем  та  відповідачем   був укладений договір купівлі-продажу № 138/п.

За  своєю  правовою  природою  даний  договір  є  договором  купівлі - продажу   .

Згідно ст.   655  Цивільного  кодексу  України     по  договіру  купівлі -  продажу   одна  сторона   (  продавець)     зобов`язана    передати    майно  (  товар )     во  власність    іншої  сторони   (  покупцю )   , а  покупець    зобов`язаний   прийняти    товар     та  сплатити   за  нього    узгоджену  грошову  суму  .

Відповідно  до п.1.1. договору  “Продавець” (позивач) зобов’язується передати “Покупцеві” (відповідач) зобов’язується прийняти й оплатити ветеринарні препарати та /чи засоби захисту тварин за взаємоузгодженим асортиментом, кількістю та цінами, які вказуються у видаткових накладних, які є невід’ємною частиною Договору.

В виконання умов договору позивач поставив на адресу відповідача товар по видатковим накладним № БФ-2000537 від 2 лютого 2004р. на суму 1622 грн. 58 коп.,  БФ-4000493 від  2 лютого 2004р. на суму 1169 грн. 64 коп., а всього на загальну суму  2792 грн. 22 коп.

Згідно ст. 171  ЦК  України  , взаємні  зобов`язання за  договором  повинні  виконуватись  одночасно , якщо  в  закону  , договору  або  змісту  зобов`язання  не  впливає   інше .

Укладений  між  сторонами  договір  передбачає  певний  порядок виконання  взаємних  зобов`язань  , а  саме  :    згідно   п. 4.3. договору за погодженням сторін, товар може постачатися “Покупцеві” з відстрочкою платежу строком на 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту його відвантаження. При цьому у видатковій накладній проставляється дата кінцевого розрахунку. Днем оплати вважається день надходження коштів на поточний рахунок “Продавця” (позивача).

В порушення умов  вищевказаного  договору відповідач за отриману продукцію розрахувався частково в сумі 1092 грн. 22 коп.

Таким чином на момент слухання справи заборгованість відповідача складає 1700 грн.

В  зв`язку  зі  ст. 526  ЦК України зобов`язання  повинні  виконуватися  належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач просить стягнути з відповідача на підставі п.  5.1. договору ( за невиконання “Покупцем” своїх зобов’язань передбачених в п. 4.3. договору, щодо своєчасної оплати ціни товару, “Покупець” сплачує “Продавцю” за кожний календарний день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної протягом відповідного періоду, від суми простроченого платежу ціни товару) пеню в сумі 193 грн. 84 коп.  Пеня  позивачем  була  нарахована  за  період   з  16.02.2004р.  по  16.08.2004р.

Зазначена вимога позивача задоволенню не підлягають з наступних оскільки відповідно  до  ст.258  ЦК  України  позовна   давність  про  стягнення  неустойки   (  пені , штрафу)     застосовується  в  один  рік  , але  нараховується  за  шість  місяців та  не  повинна  перевищувати  зазначений  строк ( п.5.  ст.232    Господарського  кодексу   України).  То б то    позивачем    розрахунок     пені  був  зроблений  з  порушенням  норм  закону , так  як   при  її  нарахування  був  порушений  строк  позовної  давності   - право  на  нарахування  неустойки виникло  в   2004 році, а з позовом позивач звернувся лише в 2007р. (  про  що  є штамт  в  матеріалах  справи ).

Також,  позивач  просить  стягнути  з  відповідача    згідно  ст.  625 ЦК України       нараховані 3 %  річних  -  148 грн. 75 коп., розрахунок  якого  є  обгрунтованим  та  підлягає  задоволенню  .

Відповідно до ст.625 ЦК України, ст.214 ЦК УРСР боржник, що прострочив виконання грошового зобов’язання  на  вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних  від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами ст.599 Цивільного кодексу України, зобов”язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позовні вимоги обгрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Згідно  ст. 49 ГПК України   господарський  суд  покладає  стягнення  судових  витрат   пропорційно  розміру  задоволених вимоги  на  сторін  (  відповідача по  справі ).

Враховуючи вищевикладене, суд на підставі ст.ст. 526, 549, ЦК України, і керуючись ст.33, 34, 43, ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмекженою відповаідальністю “Німецько-українська науково-виробнича фірма “Бровафарма” м. Бровари до Приватного малго підприємства “Дріада” м. Донецьк  задовольнити частково.

Стягнути з Приватного малого підприємства “Дріада” м. Донецьк на  користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Німецько-українська науково-виробнича фірма “Бровафарма” м. Бровари  –  1700 грн. 00 коп.  -  основного  боргу ,  148 грн. 75 коп. – 3% річних, 92 грн. 32 коп. -   витрати по сплаті держмита і  106 грн. 80 коп. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового  процесу.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (підписання).

Суддя                                                                         Манжур В.В.