ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "10" січня 2007 р.                                                       по справі  № 3/85-38

за позовом відкритого акціонерного товариства „Володимирцукор”, м. Володимир-Волинський

до відповідача: сільськогосподарського виробничого кооперативу „Україна”, с. Прохід Ратнівського району

про стягнення 1348 грн. 29 коп. заборгованості, суми інфляційних та процентів річних

Голова господарського суду Волинської області

Кравчук В.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Журавель Ю.В. –представник (дов. №539 від 19.07.2006р.)

від відповідача: не з’явились

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику позивача було роз’яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні на підставі ст. 22 ГПК України учасникам судового процесу було роз’яснено їх права та обов’язки. Заяв                      та клопотань на розгляд господарського суду не поступило.

Суть спору: позивач –відкрите акціонерне товариство „Володимирцукор”, м. Володимир-Волинський звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача –сільськогосподарського виробничого кооперативу „Україна”, с. Прохід Ратнівського району 1348,29 грн.,           в тому числі 1096 грн. заборгованості по оплаті відпущених товарно-матеріальних цінностей, 245,08 грн. суми інфляційних нарахувань (за період з вересня по грудень місяць 2006 року) та 7,21 грн. процентів річних за період з 21.09.2006р. по 10.12.2006р., нарахованих у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача пред’явлені до відповідача позовні вимоги підтримав               та просить суд задовольнити останні в повному обсязі.

На день та час розгляду справи відповідачем всупереч вимогам ухвали господарського суду від                            22.12.2006р. про порушення провадження у справі не було представлено суду відзиву на позовну заяву, доводів та заперечень з приводу пред’явленого позову, письмових пояснень та інших витребуваних судом документів, компетентного представника в судове засідання СВК „Україна” не направив, хоча про день                 та час розгляду справи в суді був повідомлений належним чином. Зазначена ухвала була направлена                    за юридичною адресою відповідача: с. Прохід Ратнівського району рекомендованою кореспонденцією                                           та до господарського суду без вручення адресату не повернулась.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву                не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відкритим акціонерним товариством „Володимирцукор”, м. Володимир-Волинський в квітні місяці  2004 року здійснювався відпуск сільськогосподарському виробничому кооперативу „Україна”, с. Прохід Ратнівського району товарно-матеріальних цінностей. У відповідності до накладної №77 від 27.04.2004р. (довіреність на отримання товару серії ЯЖК №892509 від 20.04.2004р., виписана на ім’я Гресика Ростислава Олексійовича) товариством-позивачем було здійснено відпуск відповідачу насіння цукрового буряка в кількості 44 кілограм загальною вартістю1096 грн.

Відпуск ВАТ „Володимирцукор” товарно-матеріальних цінностей СВК „Україна”, а також одержання останнім товару у вказаного товариства підтверджується долученими до матеріалів справи копіями та представленими додатково представником позивача в судовому засіданні оригіналами зазначених накладної та довіреності –а.с. 8, 9.

Проте, сільськогосподарський виробничий кооператив „Україна” свої зобов’язання в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті відпущених товарно-матеріальних цінностей                  не виконав, вартість останніх в повному обсязі у встановленому порядку не перерахував, у зв’язку з чим заборгував ВАТ „Володимирцукор” 1096 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання  у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

14.09.2006р. у встановленому законодавством порядку позивачем на адресу СВК „Україна” було направлено претензію за №644 про необхідність проведення останнім всіх належних розрахунків перед ВАТ „Володимирцукор” по оплаті відпущених останнім товарно-матеріальних цінностей та погашення заборгованості в сумі 1096 грн. Докази направлення претензії –копію поштової квитанції №29850 від 14.09.2006р. долучено до матеріалів справи (а.с. 10).

Зазначену претензію у визначений ст. 530 Цивільного кодексу України строк було залишено сільськогосподарським виробничим кооперативом „Україна” без відповіді та належного реагування. Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем стало підставою для звернення останнього до господарського суду з позовом про примусове стягнення з СВК „Україна” суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо)                  або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов’язання. Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи відпуск позивачем відповідачу товарно-матеріальних цінностей, отримання останніх сільськогосподарським виробничим кооперативом „Україна” та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 1096 грн. заборгованості, пред’явлені ВАТ „Володимирцукор”, підставні і підлягають                              до задоволення.

Крім того, у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється                              від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, відповідачу відповідно                                    до ст.ст. 530, 625 Цивільного кодексу України нараховано 245,08 грн. суми індексу інфляції (за період прострочки платежів з вересня по грудень місяць 2006 року), а також 7,21 грн. процентів річних за період              з 21.09.2006р. по 10.12.2006р.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення суми втрат, пов’язаних з інфляцією, та процентів річних суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності до положень чинного законодавства України та підлягають до повного задоволення.

Разом з тим, враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, витрати, пов’язані                     з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата державного мита та оплата інформаційно-технічного забезпечення судового процесу), що поніс позивач, слід відшкодувати останньому у відповідності до ст. 49 ГПК України за рахунок СВК „Україна”.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 527, 530, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу „Україна” (Ратнівський район,                  с. Прохід, р/р 260073525 в АППБ „Аваль”, МФО 303495, код 03735860) на користь відкритого акціонерного товариства „Володимирцукор” (м. Володимир-Волинський, вул. Луцька, 230, р/р 6                          в КБ „Західінкомбанк”, МФО 303484, код 00372664) 1096 грн. заборгованості, 245,08 грн. суми інфляційних нарахувань та 7,21 грн. процентів річних, а всього 1348,29 грн., 102 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. в повернення витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Голова господарського суду

Волинської області                                                                                                   В.О. Кравчук