ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 р.
№ 22/55-07-1262

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. –головуючого, Подоляк О.А., Стратієнко Л.В., за участю представника ДП "Іллічівський морський торговельний порт"  –Остапова В.В. дов. №59 від 30.10.2006 року, представника ПП "Укртрансконтейнер" –Якімова Ф.В. та представника ФДМУ –Тетенко В.В. дов. №216 від 02.04.2007 року,

розглянувши касаційні скарги Фонду державного майна України і Міністерства транспорту та зв'язку України на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14 червня 2007 року у справі господарського суду Одеської області за позовом Міністерства транспорту та зв'язку України до ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та ПП "Укртрансконтейнер", треті особи –Фонд державного майна України та Державне казначейство України, про визнання договору про спільну діяльність недійсним,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2007 року Міністерство транспорту та зв’язку України звернулося до господарського суду з позовом до  Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт” та Приватного підприємства „Укртрансконтейнер" про визнання недійсним договору № 435-0 про спільну діяльність в Іллічівському морському торговельному порту від 22 червня 2005 року, укладеного відповідачами, та застосування наслідків недійсності даного договору і зобов’язання його сторін здійснити двосторонню реституцію внесків до спільної діяльності.

Відповідно до заяви від 21 березня 2007 року представник позивача по довіреності за власним підписом уточнив позовні вимоги Мінтрансу, попросивши суд визнати договір недійсним, як укладений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави й суспільства, із стягненням з відповідачів усього отриманого за договором у доход держави.

Рішенням господарського суду Одеської області від 4 квітня 2007 року  у задоволенні позову відмовлено з мотивів необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14 червня 2007 року апеляційні скарги Фонду державного майна України і Міністерства транспорту та зв'язку України залишені без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 4 квітня 2007 року залишено без змін.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14 червня 2007 року і рішення господарського суду Одеської області від 4 квітня 2007 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір про спільну діяльність №435-0 від 22 червня 2005 року, застосувати наслідки недійсності правочину: стягнути в дохід держави все одержане відповідачем 1 та відповідачем 2 за договором від 22 червня 2005 року.

Стверджують, що судами неправильно застосовано ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 213, 215, 216 ЦК України, ст. ст. 207, 208 ГК України, ст. 35 ГПК України та порушено ч. 4 ст. 22, ст. 43 ГПК України.

Представники Міністерства транспорту та зв'язку України і Державного казначейства України в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що про час і місце розгляду касаційної скарги сторони повідомлені належним чином, суд вважає можливим розглянути касаційну скаргу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представників відповідачів та третьої особи, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 22 червня 2005 року між ДП „Іллічівський морський торговельний порт” та ПП „Укртрансконтейнер” було укладено договір № 435-0 про спільну діяльність з додатками до нього.

Метою договору сторони визначили отримання прибутків шляхом: виконання комплексу заходів, спрямованих на організацію, забезпечення та розвиток вантажної та матеріально-технічної бази контейнерного терміналу порту; обробки контейнерних вантажопотоків в порту з використанням виробничого обладнання та інших об'єктів контейнерного терміналу; утворення всіх необхідних вимог для збереження наявних та залучення додаткових вантажопотоків, а також обробки зазначених вантажопотоків у відповідності з міжнародними стандартами. Згідно з додатком № 1 до вказаного договору і актом прийому-передачі майна від 1 серпня 2005р. порт передав у спільну діяльність вклад у вигляді цілісного майнового комплексу контейнерного терміналу, що складається з основних фондів (інвентарних об'єктів) згідно переліку.

Оцінка вкладу порту була здійснена шляхом незалежної експертної оцінки й склала на момент укладення договору 17 613 000 дол. США.

Внесене в спільну діяльність майно Порту оцінювалося як єдиний комплекс. Оцінкою визначена вартість майна порту з метою передачі його в спільну діяльність. Оцінка проведена в повній відповідності до чинного законодавства і була позитивно рецензована Фондом державного майна України у відповідності до існуючої процедури.

Також встановлено, що спірний договір, до його підписання, був погоджений Державним об'єднанням “Укрморпорт”(до складу якого входив порт), а також самим позивачем - в особі Державного департаменту морського і річкового транспорту та Головної постійно діючої комісії Мінтрансу щодо організації та контролю за договірною роботою на транспорті. Погодження проекту договору підтверджується листом ДО “Укрморпорт” від  2 червня 2005 року № 1/ 06-3-3887; листом Держдепартаменту морського і річкового транспорту від 9 червня 2005 року № 5/8-922; витягом із протоколу № 10 від 17 червня 2005 року Головної постійно діючої комісії Мінтрансу; листом Держдепартаменту морського і річкового транспорту від 21 червня 2005 року № 1/8-980; листом ДО “Укрморпорт” від 22 червня 2005 року № 1-711.

Також судами встановлено та взято до уваги ту обставину, що рішенням господарського суду Одеської області від 22 грудня 2005 року у справі № 15-23/312-05-9553 встановлено факт дотримання встановленого порядку відомчого погодження спірного договору та законність здійсненої оцінки вкладу порту в спільну діяльність. Під час розгляду справи справі №15-23/312-05-9553 позивач погоджувався з тим, що попередній розгляд і погодження проекту договору відбулося у повній відповідності до вимог наказів Мінтрансу № 381 від 13 червня 2002 року “Про організацію та контроль за договірною роботою в Міністерстві транспорту України”, а також № 234 від 25 березня 2003 року “Про організацію договірної роботи на підприємствах, що входять до складу Державного об'єднання “Укрморпорт”.

Зазначене рішення залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23 лютого 2006 року і постановою Вищого господарського суду України від 20 квітня 2006 року.

Також встановлено, що позивач письмово підтвердив законність укладення спірного договору в процесі розгляду Одеським апеляційним господарським судом справи № 15-23/312-05-9553.

Судами попередніх інстанцій було встановлено наявність усіх погоджень, які закон вимагає для даного договору та належне виконання сторонами умов спірного договору, зокрема, належне нарахування і розподіл отриманого від спільної діяльності прибутку підтверджено спільними ревізіями фінансово-господарської діяльності та щоквартальними звітами про нарахування і розподіл прибутку між учасниками договору протягом 2006 року.

Судами перевірено та встановлено фактичне виконання ПП “Укртрансконтейнер” своїх зобов’язань за договором про спільну діяльність, зокрема, що ПП “Укртрансконтейнер” станом на 1 березня 2007 року внесло на рахунок спільної діяльності 233 493 000 грн. або 47 226 336, 63 дол. США, що становить 94,45% загального розміру інвестиційних вкладень першого етапу.

Відповідно до п. 3. Додаткової угоди від 10 квітня 2006 року до спірного договору у якості кінцевої дати внесення загального розміру інвестиції його сторони визначили 30 червня 2007 року.

Крім того, встановлено, що ПП “Укртрансконтейнер” виконує взяті на себе за спірним договором зобов'язання щодо розподілу прибутку від спільної діяльності та з відрахування відповідних податків, зборів і інших платежів зі спільної діяльності до Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України спільна діяльність може здійснюватись на підставі договору на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство)….

Судами встановлено на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що процедура укладення спірного договору з усіма погодженнями додержана, сторони за спірним договором реально виконали умови договору та об'єднали свої вклади з метою одержання прибутку, як то передбачено ст.1132 ЦК України, розподіляють прибутки та здійснюють спільну діяльність за наявності всіх необхідних погоджень, передбачених чинним законодавством України, тобто, реально виконують взяті на себе за спірним договором зобов’язання.

Відтак, з викладеного та встановленого судами попередніх інстанцій вбачається, що спірний договір за своєю правовою природою є саме договором про спільну діяльність, він  не суперечить законодавству України та вчинений з урахуванням особливостей, передбачених для даного виду договорів, та, відповідно, не має ознак орендних правовідносин.

З огляду на викладене, судом повно встановлені обставини справи, вірно визначені правовідносини сторін і правильно застосовані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційних скарг, які стосуються неправильного застосування закону, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, а ті доводи, які стосуються переоцінки доказів не розглядаються як такі, що виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин судові рішення законні та обґрунтовані, а тому зміні не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14 червня 2007 року –без зміни.

Головуючий                                                                          Т. Козир

Судді                                                                              О. Подоляк

Л. Стратієнко