ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

01.10.2007
Справа №2-15/10827-2007

За позовом Закритого акціонерного товариства „Український мобільний зв’язок”  в особі Кримського територіального управління ЗАТ „Український мобільний зв’язок” (95011, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Самокиша, 9/7)

До відповідача  Приватного підприємства фірми «ТОМІ» (97408, АР Крим, м. Євпаторія, вул.. Робоча, 53-А)

Про стягнення 149931,72 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – Морозов А.О., довіреність № 01-148 від 01.02.2007 р., у справі

Від відповідача  - не з’явився

Обставини справи: Закрите акціонерне товариство „Український мобільний зв’язок”  звернулось в особі Кримського територіального управління ЗАТ „Український мобільний зв’язок” до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Приватного підприємства фірми «ТОМІ» про стягнення 149931,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем прийнятих на себе за корпоративною угодою № 1.10271227 від 14.08.2003 р. зобов’язань по своєчасній та повній оплаті наданих позивачем послуг мобільного зв’язку, у зв’язку з чим заборгованість Приватного підприємства фірми «ТОМІ» перед Закритим акціонерним товариством „Український мобільний зв’язок” складає 30099,93 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф у вигляді договірної санкції в розмірі 119831,79 грн.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був поінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

Згідно пункту 1.1 Статуту ЗАТ «Український мобільний зв’язок»  є правонаступником СП «Український мобільний зв’язок». (а.с. 90-93 Т.3)

14.08.2003 р. між СП „Український мобільний зв’язок” (UMC) та Приватним підприємством фірмою «ТОМІ» (Абонент) була укладена корпоративна угода № / 1.10271227. (а.с. 8-11, Т.1)

Пунктом 1.1 Угоди передбачено, що  умови цієї угоди поширюються на всі Договори (складені у формі бланків – заяв) про надання послуг стільникового радіотелефонного зв’язку, що укладені сторонами та є чинними на час підписання цієї Угоди, включаючи будь-які майбутні Договори (складені у формі бланків-заяв), предметом яких є надання послуг мобільного зв’язку, надалі за текстом Угоди – Договори. Ця угода набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами. З моменту підписання цієї Угоди втрачають чинність такі положення Договорів, які інакше регулюють питання надання, тарифікації та оплати послуг за номерами телефонів, які надаються Абоненту, починаючи з 01.07.2002 р.

Згідно з пунктом 1.3 Угоди UMC надає послуги стільникового радіотелефонного зв’язку в межах України. Міжнародний телефонний зв'язок здійснюється з країнами за вибором UMC.

Відповідно до пункту 3.1 Договору нарахування за надані послуги стільникового радіотелефонного зв’язку здійснюються згідно з тарифами UMC. Розрахунковий період становить один календарний місяць. Абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявним в Абонента телефонами.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що рахунки за надані послуги та авансові внески Абонент сплачує перерахуванням на поточний рахунок UMC в національній валюті України. Рахунки, надіслані UMC, підлягають оплаті Абонентом в строк до п’ятнадцятого числа місяця.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Позивачем в порушення норм чинного законодавства а також умов Корпоративної угоди,  не представив суду доказів виконання свого зобов’язання  щодо надання послуг, зокрема рахунків за надані послуги, доказів їх відправлення відповідачеві, в той час як відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу  України кожна сторона має довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень способом, який встановлений законом для доведення такого роду фактів.

Надані представником позивача реєстри поштових відправлень на адресу відповідача (а.с. 104-108) не можуть бути прийняті судом до уваги у якості доказів в обґрунтування позовних вимог, зокрема у якості доказів направлення відповідачу рахунків за надані послуги, оскільки у вказаних реєстрах відсутня інформація щодо того що саме було відправлено за вказаним реєстром, представником позивача не було представлено опису поштового відправлення.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджується факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за Корпоративною угода № / 1.10271227 від 14.08.2003 р., що у свою чергу позбавляє суд можливості встановлення факту належного виконання позивачем свого зобов’язання, і тим самим факту порушення зустрічного зобов’язання з боку відповідача щодо оплати рахунків, а тому позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відносяться на позивача  відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 49, 75, 82-84  Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.