ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2007 р.
№ 25/204

Вищий  господарський  суд  України  в  складі  колегії  суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючий,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства “Донецькоблводоканал” на рішення господарського суду Донецької області від 2 серпня 2007 року у справі № 25/204 за позовом Комунального підприємства “Донецькоблводоканал” в інтересах Слов’янського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Донецьк до Дочірнього підприємства “Санаторно-курортний реабілітаційний центр “Слов’янський курорт”, м. Слов’янськ, Донецької області про стягнення 7382 грн. 94 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явилися,

від відповідача: не з’явилися, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач –Комунальне підприємство “Донецькоблводоканал” в інтересах Слов’янського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства у травні 2007 року звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача –Дочірнього підприємства “Санаторно-курортний реабілітаційний центр “Слов’янський курорт” про стягнення 7382 грн. 34 коп., з яких  пеня - 7313 грн. 44 коп., 3% річних - 60 грн. 11 коп. та індекс інфляції - 9 грн. 39 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 2 серпня 2007 року (суддя: Бойко І.А.)   позовні вимоги задоволено частково в сумі 110 грн. 19 коп., у тому числі: пеня –40 грн. 69 коп.,  3% річних –60 грн. 11 коп., індекс інфляції –9 грн. 39 коп. В частині стягнення пені в сумі 6972 грн. 75 коп. відмовлено. Стягнуто з дочірнього підприємства "Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов'янський курорт" на користь комунального підприємства "Донецькоблводоканал" пеню в сумі 340 грн. 69 коп., 3% річних –60 грн. 11 коп., індекс інфляції –9 грн. 39 коп., держмито - 5 грн. 67 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –6 грн. 56 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про його скасування та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки судом неправильно застосовано законодавство щодо розміру пені.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить рішення залишити без змін, а в задоволенні касаційної скарги відмовити, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Комунальним підприємством “Донецькоблводоканал” в інтересах Слов’янського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (підприємство питного водопостачання), на підставі пункту 1.4. Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 1 липня 1994 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 липня 1994 року за № 165/374 укладено договори № 141 про надання послуг по питному водопостачанню та водовідведенню від 1 січня 2006 року та від 1 січня 2007 року з Дочірнім підприємством “Санаторно-курортний реабілітаційний центр “Слов’янський курорт” (абонент).

Згідно договорів, позивач надав відповідачу послуги по водопостачанню та водовідведенню у період з 25 жовтня 2006 року по 25 квітня 2007 року, що підтверджується актами-рахунками, на загальну суму 338298 грн., яку станом на 26 квітня 2007 року в повному обсязі не сплачено.

Згідно пункту 12.9. Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, рахунки або інші платіжні документи за воду підлягають оплаті абонентами у триденний строк після їх подачі водоканалом.

Кожний акт-рахунок містить посилання щодо оплати платіжних документів у триденний строк після їх подачі водоканалом.

Відповідно до пунктів 5.6, 5.9 договорів, абонент здійснює кінцевий розрахунок за поточний місяць, на підставі пред’явленого рахунку за надані послуги платіжним дорученням з урахуванням поточних проплат не пізніше 26-го числа поточного місяця. При оплаті за іншими обставинами, передбаченими законодавством і цими договорами, абонент здійснює оплату в 3-денний строк з дня отримання відповідного рахунку.

Стаття 193 Господарського кодексу України та стаття 526 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

При цьому, у частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України зазначено, якщо в зобов’язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

В порушення договорів, Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, Цивільного і Господарського кодексів України відповідач оплату за отримані послуги здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі.

У зв’язку з порушенням строків оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення позивач, з посиланням на пункт 7.2 договорів № 141 та Закон України “Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги” № 686-ХIV від 20 травня 1999 року, нарахував відповідачу пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за період з листопада 2006 року по квітень 2007 року в сумі 7313 грн. 44 коп.

Місцевий суд правильно дійшов висновку, що вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22 листопада 1996 року зазначає, розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вищевказана норма закону кореспондується з положеннями частини 2 статті 343 Господарського кодексу України, якою встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, вказаними нормативними актами встановлений граничний розмір пені –подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Місцевим судом встановлено, що згідно пунктів 7.2 договорів № 141  за несвоєчасну оплату (несплату) послуг в строки, передбачені пунктами 5.5, 5.6 договорів, абонент сплачує пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу (для абонентів, які підпадають під дію Закону України “Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги” № 686-ХIV від 20 травня 1999 року) або в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, за кожен день прострочення платежу (для абонентів, які підпадають під дію Закону України № 543/96 ВР від 22 листопада 1996 року).

З вказаних пунктів договорів вбачається, що абоненти ставляться в нерівні умови, а саме: в одному випадку пеня стягується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а в іншому –в розмірі 1%. Нарахування пені по подвійній обліковій ставці НБУ та, виходячи із розміру 1%, має істотну різницю.

Закон України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22 листопада 1996 року та Господарський кодекс України є чинними та встановлюють граничний розмір пені, який у порівняні із Законом України “Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги” № 686-ХIV від 20 травня 1999 року є більш лояльним.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні права.

Таким чином, встановлювати переваги одних абонентів над іншими суперечить Конституції України, яка є Основним Законом Держави.

Місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення пені за період з листопада 2006 року по квітень 2007 року підлягає частковому задоволенню у сумі 340 грн. 69 коп., виходячи із розрахунку по подвійній обліковій ставці НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (8,5%).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, за вимогою кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

Отже, вимоги про стягнення 3% річних у сумі 60 грн. 11 коп. та індексу інфляції  - 9 грн. 39 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, рішення місцевого господарського суду прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального законодавства,  і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства “Донецькоблводоканал” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 2 серпня 2007 року у справі № 25/204 залишити без змін.

Головуючий:

Ж. Бернацька

Судді          :

Н. Мележик

О. Подоляк