КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2007                                                                                           № 6/630-7/385

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес  Л.О.

суддів:            Михальської  Ю.Б.

при секретарі:

За участю представників:

Від позивача – Кутченко О.М. – за доруч.

Від відповідача – ДишлюкТ.І.– за доруч.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи "70 Управління начальника робіт"

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.10.2007

у справі № 6/630-7/385

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний металоцентр "Леман-Україна"

до                                                   Державної установи "70 Управління начальника робіт"

про                                                  стягнення заборгованості 282478,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

06.11.2006 Товариство з обмеженою відповідальністю „Сервісний металоцентр „Леман – Україна” звернулось з позовом до Господарського суду м. Києва про стягнення з Державної установи „70 Управління начальника робіт” заборгованості в сумі 282 478,81 грн., в тому числі 247 229,49 грн. основного боргу, пені в сумі 8 574,35 грн., штрафу в сумі 19 050,07 грн., 3% річних в сумі 1 691,38 грн., інфляційних збитків в сумі 5 933,52 грн.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, 23.11.2006 позивач звернувся з заявою про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 154 224,40 грн., в тому числі 140 579,80 грн. основного боргу, пені 492,03 грн., штрафу 12 829,18 грн., 3% річних 97,06 грн., процентів за неправомірне користування грошима 226,33 грн.

Заявою від цієї же дати (23.11.2006) позивач просив стягнути з відповідача 140 579,80 грн. основного боргу, пені 492,03 грн., 3% річних 97,06 грн., процентів за неправомірне користування грошима 226,33 грн., відмовився від позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 12 829,18 грн.

При визначенні ціни позову позивач посилався на положення статті 534 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду м. Києві від 27.11.2006 у справі № 6/630 позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Сервісний металоцентр „Леман – Україна” до Державної установи „70 Управління начальника робіт” про стягнення 141 395, 76 грн. задоволено. Стягнуто з відповідача 140 579,80 грн. основного боргу, три проценти річних в розмірі 97,60 грн.,492,03 грн. пені, 226,33 грн. процентів за користування коштами, провадження у справі в частині 12 829,18 грн. штрафу припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2007 у справі № 6/630 рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2006 у справі № 6/630 скасовано частково, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача 128 722,31 грн. основного боргу, в іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду від 14.05.2007 постанову апеляційного господарського суду від 19.03.2007 та рішення господарського суду м. Києва від 27.11.2006 у справі № 6/630 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Під час нового розгляду справи ухвалою Господарського суду м.Києва від 30.05.2007 справі присвоєно № 6/630-7/385.

Відповідно до розпорядження в.о. Заступника Голови Господарського суду м.Києва від 15.08.2007 ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.08.2007 суддя Гумега О.В. прийняла справу № 6/630-7/385 до свого провадження.

Під час нового розгляду справи заявою від 17.09.2007 позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 124 858,15 грн., з них штраф 89 146,82 грн., пеня 15 282,62 грн., 3% річних 2 512,10 грн., проценти за неправомірне користування грошима в сумі 7 717,64 грн., інфляційні збитки 10 198,97 грн.

04.10.2007 відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності при розгляді спору.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.10.2007 у справі № 6/630-7/385 позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Сервісний металоцентр „Леман – Україна” до Державної установи „70 Управління начальника робіт” про стягнення 282 478, 81 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Державної установи „70 Управління начальника робіт” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Сервісний металоцентр „Леман – Україна” 15 282,62 грн. пені, 89 146,82 грн., штрафу, 2 512,10 грн. 3% річних, 10 198,97 грн. інфляційних збитків, витрати по сплаті державного мита в розмірі 1 171,40 грн., 93,81 грн. витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові в цій частині, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, апелянт вказує, що висновок суду про чіткість визначення Договором строку оплати – протягом 3-х днів з дати поставки товару, не відповідає фактичним обставинам справи; позивач відмовився від штрафу в розмірі 12829,18 грн., а тому апелянт посилається на статтю 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав не допускається;позивач невірно вирахував час прострочення з урахуванням банківських днів; позивач змінив позовні вимоги 17.09.2007, а тому апелянт зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення штрафу та пені.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не надав.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „Сервісний металоцентр „Леман – Україна” (постачальник) та Державною установою „70 Управління начальника робіт” (покупець) був укладений Договір поставки № 23/02/06-ДПП від 08.02.2006 (далі – Договір). Відповідно до умов даного Договору постачальник зобов’язується передати у власність покупця металопродукцію (далі – товар), а покупець зобов’язується прийняти товар та оплатити його відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 2.1. Договору загальна кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що поставляється за Договором, визначається на підставі заявок Покупця у Рахунках – фактурах постачальника, які є його невід’ємною частиною.

В пункті 3.2. Договору зазначено, що поставка товару здійснюється протягом трьох банківських днів з дати виставлення Рахунку – фактури на підставі заявок покупця шляхом відвантаження товару залізничним транспортом, автотранспортом або самовивозом зі складу постачальника відповідно до умов поставки.

Відповідно до пункту 5.1. Договору товар вважається поставленим постачальником і прийнятий покупцем з моменту видачі видаткової накладної або підписання акту прийому – передачі.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар згідно з видатковими накладними № 716В від 28.02.2006 на суму 57 457,51 грн., № 0797 від 28.02.2006 на суму 59 230, 00 грн., № 0798 від 28.02.2006 на суму 56 868, 34 грн., № 1222 від 24.03.2006 на суму 58 470,98 грн., № 1253 від 24.03.2006 на суму 58 868, 24 грн., № 1328В від 08.04.2006 на суму від 57 457, 98 грн., № 1621 від 08.04.2006 на суму 57 566,71 грн., № 1793 від 15.04.2006 на суму 55 253, 74 грн., №1489В від 17.04.2006 на суму 41 745,36 грн., № 2113 від 28.04.2006 на суму 55 785, 50 грн., № 2114 від 28.04.2006 на суму 57 242, 24 грн., № 2944 від 01.06.2006 на суму 62 142,71 грн., № 3499 від 24.06.2006 на суму 56 320, 31 грн., № 3543 від 27.06.2006 на суму 51 496, 45 грн., № 3757 від 06.07.2006 на суму 53 680, 28 грн., № 3860 від 11.07.2006 на суму 59 297, 53 грн., № 3903 від 12.07.2006 на суму 70 511,44 грн., № 4107 від 21.07.2006 на суму 62 208,92 грн., № 4221 від 26.07.2006 на суму 68 109, 65 грн., № 4293 від 29.07.2006 на суму 60 182, 12 грн.

Факт отримання товару відповідачем не заперечувався.

Відповідно до пункту 4.7. Договору оплата вартості товару здійснюється покупцем шляхом 100% передплати в терміни, які вказані в Рахунках – фактурах.

Відповідно до рахунків-фактур, які виставлялися позивачем, відповідачу надавалася відстрочка платежу за товар  3 банківських дні.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач повинен був оплатити вартість товару протягом трьох банківських днів від дня поставки.

Таким чином, колегія суддів не приймає заперечення відповідача про те, що визначення строку оплати не відповідає обставинам справи.

Згідно пункту 3.4. Договору датою поставки товару вважається: при поставці залізничним транспортом постачальника – дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній накладній, при поставці автомобільним транспортом – дата видаткової накладної постачальника або акту прийому – передачі, при самовивозі товару покупцем зі складу постачальника – дата видаткової накладної постачальника або акту прийому – передачі.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України  зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до закону, умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмові від зобов’язання не допускається (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Сервісний металоцентр „Леман – Україна” свої зобов’язання по Договору виконав належним чином, а відповідач прийняв товар, але несвоєчасно оплатив його вартість.

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов’язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального Кодексу України 17.09.2007 позивачем було подано уточнення позовних вимог, в яких він просить стягнути 124 858,15 грн., а саме: пеню 15 282,62 грн., штраф 89 146,82 грн., 3% річних 2 512,10 грн., проценти за неправомірне користування грошима 7 717, 64 грн., інфляційні збитки 10 198,97 грн. згідно наданого суду розрахунку.

Згідно 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (частина 1 статті 547 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 6.2. Договору за прострочення платежу згідно з пунктом 4.7. цього договору покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Крім сплати пені покупець сплачує постачальникові штраф в розмірі 10% від суми несплаченого товару в зазначені в пункті 4.7 строки.

Позивач заявив до стягнення пеню в сумі 15 282,62 грн., штраф 89 146,82 грн.

Проте, позивач припустився помилки щодо нарахування пен, внаслідок невірного визначення часу прострочення оплати з урахуванням банківських днів.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в сумі 13 503,63 грн.

Таким чином, з відповідача підлягає до стягнення 13 503,63 грн. пені та 89146,82 грн. штрафу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

В пункті 6.4. Договору сторони зазначили, що у випадках прострочення покупцем оплати поставленого товару постачальник має право вимагати оплату вартості поставленого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Внаслідок невірного визначення часу прострочення з урахуванням банківських днів вимоги позивача щодо 3% відсотків річних підлягають задоволенню в сумі 2262,81 грн.

Таким чином, з відповідача підлягає до стягнення 2262,81 грн. 3% річних та 10198,97 грн. інфляційних збитків.

Колегія суддів погоджується з відмовою суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за неправомірне користування грошима в сумі 7 717, 64 грн., виходячи з наступного.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Главою 54 Цивільного кодексу України, яка регулює зобов’язання за договором купівлі – продажу, не визначено розміру процентів за користування чужими грошовими коштами.

Так само і договором не встановлений розмір сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Заперечення відповідача про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи № 6/630-7/385 не врахував відмову позивача від стягнення 12829,18 грн. штрафу не приймається колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2006 у справі №6/630, яким було припинено провадження у справі в частині стягнення 12829,18 грн. штрафу відповідно до пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2007 у справі № 6/630 скасовано постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2007, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Отже, рішення у справі не було прийнято, а тому позивач до прийняття рішення по справі скористався правом, наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2007 відповідач подав заяву про застосування стоків позовної давності.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів вважає, що Господарським судом м. Києва вірно застосовані норми матеріального права щодо позовної давності, а заперечення відповідача щодо невірного застосування судом першої інстанції строку позовної давності для стягнення неустойки не приймаються колегією суддів, оскільки не ґрунтуються на нормах законодавства.

Статтею 258 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 2, 3 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред’явлення позову до одного чи кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно наявних в матеріалах справи документів, позивач 06.11.2006 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, пені, штрафу, 3% річних, індексу інфляційних збитків та відсотків за неправомірне користування грошовими коштами, отже, відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності було перервано у зв’язку з пред’явленням позову до суду. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, отже, строки позовної давності для стягнення неустойки, заявленої згідно уточнення позовних вимог від 17.09.2007 не пропущено.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 17.10.2007 по справі № 6/630-7/385 підлягає зміні в частині стягнення пені та 3% річних, в іншій частині рішення є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи „70 Управління начальника робіт” задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 17.10.2007 у справі № 6/630-7/385 змінити в частині стягнення пені і 3% річних.

Резолютивну частину рішення викласти в наступний редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державної установи „70 Управління начальника робіт” (04053, м. Київ, вул. Артема,59, рахунок №0944 у Першому Київському відділені АТ „Вабанк”, МФО 321637, код 07763913), а у випадку відсутності грошових коштів з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Сервісний металоцентр „Леман-Україна” (01001, м. Київ, вул. Басейна,4, 6 поверх, рахунок № 26008462 в АКБ „ХФБ Україна”, МФО 320724, код 32665054) 13503 (тринадцять тисяч п’ятсот три) грн. 63 коп. пені, 89146 (вісімдесят дев’ять тисяч сто сорок шість) грн. 82 коп. штрафу, 2262 (дві тисячі двісті шістдесят дві) грн. 81 коп. 3% річних, 10198 (десять тисяч сто дев’яносто вісім) грн. 97 коп. інфляційних збитків, 1151 (одну тисячу сто п’ятдесят одну) грн. 12 коп. витрат по сплаті державного мита, 108 (сто вісім) грн. 79 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Видати наказ.

В іншій частині рішення Господарського суду м.Києва залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Сервісний металоцентр „Леман-Україна” (01001, м. Київ, вул. Басейна,4, 6 поверх, рахунок № 26008462 в АКБ „ХФБ Україна”, МФО 320724, код 32665054) на користь державної установи „70 Управління начальника робіт” (04053, м. Київ, вул. Артема,59, рахунок №0944 у Першому Київському відділені АТ „Вабанк”, МФО 321637, код 07763913) 10 (десять) грн. 14 грн. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

Повернути державній установі „70 Управління начальника робіт” (м. Київ, вул. Артема,59, рахунок №0944 у Першому Київському відділені АТ „Вабанк”, МФО 321637, код 07763913) зайве сплачене державне мито за подачу апеляційної скарги в сумі 38 (тридцять вісім) грн. 59 коп.

Матеріали справи № 6/630-7/385 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Михальська  Ю.Б.

27.12.07 (відправлено)