ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.07 р.                                                                             Справа № 34/286а

10 год. 45 хвилин,   м. Донецьк, вул.Артема,157,

зал судових засідань (каб.) №212

Господарський суд Донецької області у складі  судді  Кододової О.В.

при секретарі судового засідання Тараненко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Дочірнього підприємства “Агрофірма “Шахтар” Орендного підприємства

“Шахта ім. О.Ф. Засядька”  с. Олександрівка,  Донецька область

До відповідача Слов’янської  об’єднаної державної податкової інспекції Донецької області

про  визнання недійсними податкових повідомлень - рішень від 23.12.2005р. №/0/3876/51380,  №/0/3875/51348, від 16.02.2006р. №/1/4094 та №/1/4095.

За участю:

представників сторін

від позивача :           Сулейман М.О., Адномах Л.Ф. (за дорученнями)

від  відповідача : Полторацька Т.В., Петровський С.Л. (за дорученням)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Дочірнім підприємством “Агрофірма “Шахтар” Орендного підприємства “Шахта ім. О.Ф. Засядька” с. Олександрівка,  Донецька область до Слов’янської  об’єднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання недійсними податкових повідомлень визнання недійсними податкові повідомлення-рішення від 23.12.2005р. №/0/3876/51380,  №/0/3875/51348, від 16.02.2006р. №/1/4094 та №/1/4095.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на невідповідність податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства та зазначає, що відповідачем помилково зроблений висновок про те, що  позивачем неправомірно  були віднесені в податковий кредит квітня 2004р. податкові накладні, тим самим занижене бюджетне відшкодування на суму 494587,00грн.

Позивач зазначає, що  ТОВ “Веста” з яким позивач мав взаємини, належним чином зареєстровано як платник податку на додану вартість. На момент  укладання договору купівлі-продажу  ТОВ “Веста”  мало цивільну правоздатність, зазначений договір не був визнаний недійсним, фіктивним  підприємство у судовому порядку не визнавалося. Позивач  вказує, що оплата за поставлений товар зроблена, у тому числі і суми податку на додану вартість , що входять у ціну товару. Товар на суму 2967520,49грн., у тому числі ПДВ – 494586,74грн. фактично був отриманий і в повному обсязі проданий контрагентам, нараховані податкові зобов’язання  і включені в декларацію по податку на додану вартість. Суми податку на додану вартість, сплачені при придбанні у ТОВ  “Веста”  продукції з урахуванням п.п.7.4.5. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” підтверджується податковими накладними, і тому  сформовано податковий кредит у квітні 2004 року відповідно до вимог законодавства про оподаткування.

Відповідач у запереченнях від 03 жовтня 2006 року (вхід. № 02-41/37226) проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що позивачем порушено вимоги  п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1 та 7.7.5 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”,  що призвело до включення до складу податкового кредити в квітні 2004 року сум податку, які не мають документального підтвердження фактичної надмірної сплати зобов’язань з податку на додану вартість до Державного бюджету на загальну суму 494586,74грн. (в тому числі: завищено  бюджетне відшкодування на 68721,00грн. та занижено чисту суму податкових зобов’язань  з податку на додану вартість на 425866,00грн.).

Відповідач також у запереченнях зазначає, що  ненадходження податку на додану вартість  до бюджету є наслідком того, що один з постачальників позивача – ТОВ “Веста”, якому позивач перерахував відповідні суми податку на додану вартість в вартості придбаного товару і яке повинно було сплатити відповідну суму  податку до Державного бюджету України, у відповідному податковому періоді таку суму в податковій декларації  з податку  на додану вартість в рядку “податкове зобов’язання”  не відобразило та відповідно податку до бюджету не сплатило.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до пункту 2-1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні  досліджені надані сторонами письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін  та дослідивши письмові докази, суд встановив:

Відповідачем була проведена виїзна позапланова  перевірка позивача дотримання вимог податкового законодавства при  взаєморозрахунках з ТОВ “Веста”  за квітень 2004 року та складений акт від 21.12.2005р. №1145/23-2-25330750.

У акті перевірки від 21.12.2005р. №1145/23-2-25330750 встановлені порушення :

-          п.1.8. ст. 1 та п.п.7.4.1 п.7.4., пп.7.7.5 п.7.7. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР, із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено бюджетне відшкодування з  податку на додану вартість за квітень 2004року на 68721грн. та  занижена чиста сума податкових зобов’язань  з податку на додану вартість  за квітень 2004року у розмірі 425866грн.

На підставі акту перевірки від 21.12.2005р. №1145/23-2-25330750  відповідачем були прийняті податкове повідомлення-рішення №/0/3876/51380 від 23.12.2005р. про визначення суми донарахованого податкового зобов’язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні  товарів (робіт, послуг) на суму 638799,00грн., у тому числі 425866,00грн. основного платежу та 212933,00грн. штрафних санкцій та податкове повідомлення-рішення №/0/3875/51348 від 23.12.2005р. у якому зазначена сума завищення бюджетного відшкодування на суму 68721,00грн. та штрафні санкції на суму 34360,50грн.

Позивач не погодився з актом перевірки та направив скаргу від 23.12.2005р. №1043 до Слов’янської ОДПІ про перегляд результатів по акту перевірки від 21.12.2005р. №1145/23-2-25330750. Листом від 27.12.2005р. за № 52805/10/218-4 Слов’янська ОДПІ залишила без змін податкові повідомлення-рішення №/0/3876/51380 від 23.12.2005р. та №/0/3875/51348 від 23.12.2005р., а скаргу без задоволення.

Позивач направив скаргу №21 від 12.01.2006р. до Слов’янської ОДПІ  на податкові повідомлення-рішення. Слов’янська ОДПІ рішенням від 16.01.2006р. №788/10/25-0-113-3 продовжила строк розгляду первинної скарги. Рішенням від 16.02.2006р. № 8340-8341/10/25-0-113-3 Слов’янська ОДПІ залишила без змін податкові повідомлення-рішення №/0/3876/51380 від 23.12.2005р. та №/0/3875/51348 від 23.12.2005р., а скаргу без задоволення.

Слов’янська ОДПІ винесла податкове повідомлення-рішення від 16.02.2006р. №/1/4094 про визначення суми донарахованого податкового зобов’язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні  товарів (робіт, послуг) на суму 638799,00грн., у тому числі 425866,00грн. основного платежу та 212933,00грн. штрафних санкцій та  податкове повідомлення-рішення  №/1/4095 у якому зазначена сума завищення бюджетного відшкодування на суму 68721,00грн. та штрафні санкції на суму 34360,50грн.

Позивач направив скаргу від 24.02.2006р. №144 до ДПА у Донецькій області, у якій просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.12.2005р. №/0/3876/51380, №/0/3875/51348, від 16.02.2006р. №/1/4094 та №/1/4095. ДПА у Донецькій області рішенням від 07.03.2006р. № 3170/10/25-013-5 продовжила термін розгляду повторної скарги. Рішенням від 18.04.2006р. №5429/10/25-013-5 ДПА у Донецькій області  залишила без змін податкові повідомлення-рішення, а скаргу без задоволення.

Позивачем 27.04.2006р.направлена скарга  на адресу ДПА України. Рішенням від 19.05.2006р. №5619/6/25-0215(9479/7) продовжила строк розгляду скарги до 02.07.2006р. ДПА України скаргу позивача рішенням від 30.06.2006р. № 7173/6/25-0215 залишила без задоволення, податкові повідомлення-рішення  без змін.

Правовою підставою для зменшення бюджетного відшкодування відповідачем визначені п.1.8 ст.1, пп.7.4.1   п.7.4. пп.7.7.5 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість"  від 03.04.1997 р. №168/97-ВР.

Так, на підставі договору  від 15.01.2004р. №15/01-СА, від 09.02.2004 р. № 09/02-ЯФ, від ДП “Агрофірма “Шахтар” Орендного підприємства “Шахта ім. О.Ф. Засядька”(покупець) одержало від ТОВ “Веста” (продавець) товар на загальну суму 6185000,00 грн. в т.ч. ПДВ 1030833,33грн. та отримало податкові накладні №11 від 15.01.2004року на суму 1987500,00грн. + ПДВ у розмірі 397500,00грн., всього на загальну суму 2385000,00грн.,№13 від 12.02.2004року на  суму 3166666,67грн. + ПДВ у розмірі 633333,33грн., всього на загальну суму 3800000,00грн.

Позивачем сплачена сума за поставлений товар, що підтверджується копіями платіжних доручень №62 від 12.02.2004року, №63 від 12.02.2004року, №10 від 15.01.2004року на загальну суму  9385000,00грн.

Відповідно до Акту перевірки суми податку на додану вартість по зазначеним податковим накладним включені до податкового кредиту позивачем  відповідного періоду, відображеного у книзі обліку придбання товарів (робіт, послуг) та відповідають даним податкових декларацій з ПДВ за квітень 2004 р. Також включення сум податку на додану вартість по податковим накладним до податкового кредиту підтверджується витягом з книги придбань за період з 01.04.2004року по 30.04.2004року, наявним у матеріалах справи.

Згідно до Довідки Будьонівської міжрайонної державної податкової інспекції                  м. Донецька від 12.10.2005 року № 14059/7/23-513 встановлено, що ТОВ “Веста” останній раз звітувало 19.03.2004року. Сума податкових зобов’язань , відповідно до декларацій з податку на додану вартість, склала: січень 2004 року – 230288,00грн., лютий 2004року – 148393,00грн. Тобто у період взаємовідносин з позивачем ТОВ „Веста” подавало податкову звітність.

Законом України „Про податок на додану вартість” введено не прямий податок на додану вартість, запровадження якого не повинно впливати на фінансово-господарську діяльність суб’єктів господарювання.

Згідно з Законом України „Про податок на додану вартість” яким визначено ставки та механізм справляння податку на додану вартість, обов’язок щодо визначення об’єкта оподаткування, нарахування податку та його утримання у покупця товарів або послуг, правильність обчислення та декларування податку, видачу податкових накладних покладено на платника податку – продавця товару.

Обов’язок сплатити нарахований продавцем ПДВ у складі ціни товару або послуг та отримати належним чином оформлену податкову накладну, у підтвердження сплати податку, законом покладений на платника податку – покупця.

У акті перевірки відповідачем у якості порушення зазначений п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”. Зазначена норма у редакції, яка діяла у 2004році передбачала, що податковий  кредит звітного періоду складається із сум податків,  сплачених (нарахованих) платником  податку  у  звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт,  послуг),  вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва  (обігу)  та основних   фондів   чи   нематеріальних   активів,  що  підлягають амортизації. Відповідач у акті перевірки (т.1 а.с.7-16) не встановив факту порушення позивачем формування валових витрат по господарським операціям з ТОВ „Веста”  за 1 квартал 2004року або за квітень 2004року. Відтак, посилання відповідача на порушення позивачем п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” не підтверджується актом перевірки та матеріалами справи.

Крім того відповідно до п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” не  дозволяється  включення  до  податкового  кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття  робіт  (послуг)  чи банківським документом,  який засвідчує перерахування  коштів  в  оплату  вартості  таких  робіт (послуг).

У  разі  коли  на  момент  перевірки платника податку органом державної податкової  служби суми податку, попередньо включені до складу   податкового кредиту, залишаються  не підтвердженими зазначеними  цим  підпунктом документами,  платник  податку  несе відповідальність   у   вигляді  фінансових  санкцій,  установлених законодавством,   нарахованих  на  суму  податкового  кредиту,  не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Судом при винесенні рішення враховано, що відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника  податку  на  податковий кредит вважається  дата здійснення першої з подій: або дата  списання  коштів  з  банківського  рахунку платника податку  в  оплату   товарів   (робіт,   послуг),   дата   виписки відповідного  рахунку  (товарного  чека)  -  в  разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата  отримання  податкової накладної,  що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Закон України „Про податок на додану вартість” не надає право платникам податку формувати податковий кредит за іншими подіями.

Закон України „Про податок на додану вартість” не містить у собі норми, яка б покладала відповідальність на платника податку – покупця товару (послуг) за правильність визначення платником податку – продавцем об’єктів оподаткування, правильність відображення їх у податкового обліку та інше.

Із змісту пункту 1.8 ст. 1 Закону України „Про ПДВ” вбачається, що „бюджетне відшкодування” – це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою у випадках, визначених цим Законом. Нормами Закону України „ Про податок на додану вартість” не передбачений обов’язок покупця товару – платника податку сплачувати нарахований йому продавцем у складі ціни товару ПДВ безпосередньо до державного бюджету, тому доводи податкового органу щодо обов’язку платника податку – покупця товару доводити надмірну сплату ПДВ саме до державного бюджету, а також про залежність права платника податку – покупця на податковий кредит від перевірки всіх постачальників по всьому ланцюгу, є такими, що не відповідають встановленому законодавчо механізму справляння цього виду податку.

Таким чином, відповідно до п. 1.8 ст. 1 , пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” сумою, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету, у зв’язку з надмірною сплатою є саме від’ємне значення за результатами звітного періоду. Від’ємне значення ПДВ є коштами платника податку, які він сплатив продавцям товару відповідно до вимог Закону України „Про податок на додану вартість”. Цим законом встановлені умови та гарантії повернення цих коштів у вигляді обов’язку держави на підставі декларації здійснити повернення коштів за результатами звітного періоду.

Не знаходження юридичної особи за юридичною адресою саме по собі не тягнуло за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Відповідно до п.п.7.2.4. п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” право  на нарахування податку та складання податкових накладних  надається  виключно  особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

На момент укладання та виконання договорів між ДП “Агрофірма “Шахтар” Орендного підприємства “Шахта ім. О.Ф. Засядька” та ТОВ “Веста” останній був і на момент розгляду справи знаходиться в Єдиному  державному реєстрі, а також має свідоцтво про реєстрацію його платником податку на додану вартість. Матеріалами справи доведено та не спростовано відповідачем, що позивач у безготівковому порядку перерахував продавцю ПДВ в ціні придбаного товару.  За таких обставин покупець не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями.

Відповідач у акті перевірки зазначив, що позивачем порушені вимоги  до п.п.7.7.5 п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”. Зазначена норма у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин позивача з ТОВ „Веста” передбачала, що суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України та використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно з цим Законом. За умови повного розрахунку щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість з платником податку відповідно до цього Закону доходи, які надходитимуть до Державного бюджету України від сплати податку на додану вартість, використовуються у порядку, визначеному бюджетним законодавством. У випадку коли сума бюджетних надходжень від податку на додану вартість відповідного періоду не покриває суму податків, що має бути відшкодована бюджетом, для такого бюджетного відшкодування використовуються доходи з інших джерел, які відповідно до законодавства зараховуються до Державного бюджету України.

Приписи цієї норми ( у редакції  2004року) не могли бути порушені позивачем тому, що регулюють порядок формування та використання податку на додану вартість з Державного бюджету України.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону "Про податок на додану вартість" платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пп. "а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону).

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наявними у матеріалах справи податковими накладними, які фактично оплаченими позивачем, підтверджується право позивача на податковий кредит відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, яки передбачає, що не дозволяється  включення  до  податкового  кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Матеріалами справи спростовані висновки акту перевірки про порушення позивачем п.1.8 ст.1, пп.7.4.1   п.7.4. пп.7.7.5 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість"  від 03.04.1997 р. №168/97-ВР. Відповідач належними доказами не довів правомірність прийняття спірного податкового повідомлення – рішення. Відтак, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.09.2006року.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом  владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена її  вступна та резолютивна частина  у судовому засіданні 18 січня 2007 року в присутності представників сторін.

На підставі Закону України “Про систему оподаткування”,  Закону України  „Про податок на додану вартість”, Закону України “Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами“,  та керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59,   69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 пунктами 6,7 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Дочірнього підприємства “Агрофірма “Шахтар” Орендного підприємства “Шахта ім. О.Ф. Засядька”  с. Олександрівка,  Донецька область до   Слов’янської  об’єднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання недійсними податкових повідомлень визнання недійсними податкові повідомлення-рішення від 23.12.2005р. №/0/3876/51380,  №/0/3875/51348, від 16.02.2006р. №/1/4094 та №/1/4095  задовольнити повністю.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Слов’янської  об’єднаної державної податкової інспекції Донецької області від 23.12.2005р. №/0/ 3876/51380, №/0/3875/51348, від 16.02.2006р. №/ 1/4094 та №/1/4095.

Присудити Дочірнього підприємства “Агрофірма “Шахтар” Орендного підприємства “Шахта ім. О.Ф. Засядька” (84168, Донецька область, Слов”янський район, с. Олександрівка, буд.17, р/р 9001 у КФ КБ “Приватбанк” м. Краматорська, МФО 335548, )  з Державного бюджету України судовий збір у сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня  складання постанови  у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 22.01.2007року

Суддя                                                                                              Кододова О.В.