ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2007                                                                                   Справа № 10/249-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Павловського П.П.,

суддів: Швеця В.В. (доповідача), Логвиненко А.О.

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.

за участю представників:

від позивача: Суворова Н.Г. директор, протокол №2 від 20 жовтня 2005 року;

від відповідача-1: Каплан Г.А. представник, довіреність №31 від 25 грудня 2006 року;

від відповідача-1: Івріна О.Л. представник,;

від відповідача-1:  Книгін К.Г. представник,  ;

від третьої особи-2:  Воробйов І.В. представник, довіреність №б/н  від 6 грудня 2006 року;

від відповідача-2 та третьої особи-1: представники не з’явилися.

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю “Київ”, м. Нікополь на рішення  господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2007 року  у справі №  10/249-07

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Київ”, місто Нікополь, вулиця Героїв Чорнобиля, будинок №106, 53201;

до відповідачів:

відповідача-1 Одеської національної юридичної академії вулиця Піонерська будинок №3, місто Одеса, 69009 в особі Нікопольського факультету Одеської національної юридичної академії, місто Нікополь проспект Трубників, будинок № 87а, 53210;

відповідача-2 відкритого акціонерного товариства “Нікопольбуд”, місто Нікополь, вулиця Героїв Чорнобиля, будинок №106, 53201;

третя особа-1 без самостійних вимог на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю “Торговельна компанія”, місто Орджонікідзе, вулиця Тельмана, будинок № 5, 53300;

третя особа-2 без самостійних вимог на стороні позивача: закрите акціонерне товариство “ОТП- Банк, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок №43, 01033, в особі Дніпропетровської філії закритого акціонерного товариства  “ОТП- Банк, місто Дніпропетровськ”, вулиця Артема, будинок №20, 49600;

про визнання договору недійсним і виселення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю “Київ”, звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №20 від 9 червня 1998 року та договір фінансового лізингу в новій редакції №20 від 14 квітня 2000 року, укладених між ВАТ “Нікопольбуд” і філією Харківського державного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, Нікопольським факультетом та винести окрему ухвалу на адресу прокурора міста Нікополь по факту порушення законності при укладенні договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в момент вчинення договорів сторонами були недотримані вимоги, які є обов’язковими при укладанні правочинів відповідно до чинного законодавства України, а саме: здійснення правочину з метою суперечною інтересам держави і суспільства, укладення однією особою від імені іншої без належних повноважень, із перевищенням цих повноважень, що не може створювати, змінювати і припиняти цивільні права та обов’язки особи, яку представляють та недодержання нотаріальної форми угоди, яка відповідно до чинного законодавства підлягає обов’язковому нотаріальному посвідченню.

Рішенням господарського суду Дніпропетровській області у справі №10/249-07 від 2 жовтня 2007 року (суддя Кощеєв І.М.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з того, що відсутність дозволу Фонду державного майна України на укладення договору фінансового лізингу не спричинив негативних наслідків, оскільки після перетворення державного підприємства “Нікопольбуд” в акціонерне товариство, оскаржувана будівля стала власністю останнього.

До того ж, договір фінансового лізингу №20 передбачає перехід права власності на будівлю до держави в особі державного навчального закладу, що вже не може завдати шкоди інтересам держави.

Підставою для укладення нової редакції договору фінансового лізингу №20 від 14 квітня 2000 року було доручення від 15 серпня 1998 року, видане декану Нікопольським факультетом Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, яким передбачено право останнього укладати подібні договори.

Термін дії вищезазначеного доручення становить три роки, що доводить правомірність дій вище зазначеної особи.

Відповідно до Постанови КМУ від 16 червня 1998 року №913 “Про затвердження порядку реєстрації договорів лізингу” не передбачено державну реєстрацію договору лізингу.

Позивач ТОВ “Київ”, місто Нікополь не погодившись з рішенням господарського суду звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій зазначає, що рішення господарського суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати договір фінансового лізингу №20 від 9 червня 1998 року та договір фінансового лізингу №20 від 14 квітня 2000 року недійсними на майбутнє.

Арбітражний керуючий Мороз І.А. надав відзив на апеляційну скаргу в якій підтримав висновки, викладені в апеляційні скарзі в повному обсязі.

Відповідач-1 також надав відзив на апеляційну скаргу в якій вважає апеляційну скаргу безпідставною та не обґрунтованою і просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що між ВАТ “Нікопольбуд” та філіалом Харківського державного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, Нікопольським юридичним факультетом 9 червня 1998 року був укладений договір фінансового лізингу №20.

Між цими ж сторонами 14 квітня 2000 року був укладений  договір фінансового лізингу №20, але вже у новій редакції, обумовлений тим що статус структурного підрозділу Харківського державного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди було змінено.

Згідно з яким, відповідач-2 (лізингодавець) передав у користування  з наступною передачею у власність адміністративно-господарську будівлю по проспекту Трубників, 87-а у місті Нікополі, Дніпропетровської області.

У відповідності до нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу 31 травня 2006 року вказана будівля по проспекту Трубників, будинок №87-а у Нікополі, відчужена ВАТ “Нікопольбуд” на користь ТОВ “Торгівельна компанія”, а тим, в свою чергу, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22 червня 2006 року на користь ТОВ “Київ”.

У відповідності до інформаційної довідки Нікопольського міжміського бюро технічної інвентаризації від 5 березня 2007 року власником будівлі по проспекту Трубників, будинок №87-а у Нікополі на теперішній час є ТОВ “Київ” на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу  від 22 червня 2006 року.

Відповідно до частини 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до статті 8  Закону України “Про фінансовий лізинг”, що узгоджується зі статтею 770 ЦК України,  у разі переходу права власності  на  предмет  лізингу  від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов’язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 травня 2007 року по справі №31/73-07 порушеної за позовом прокурора міста Нікополь Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України в особі Одеської національної юридичної академії до ВАТ “Нікопольбуд” та ТОВ “Київ” про зобов’язання  ТОВ “Київ” прийняти  на себе права та обов’язки лізингодавця за договором фінансового лізингу №20 від 14 квітня 2000 року, зобов’язання ВАТ “Нікопольбуд” перерахувати лізингові платежі  на рахунок ТОВ “Київ” було встановлено, що ВАТ “Нікопольбуд” створений відповідно до рішення Української державної будівельної корпорації “Укрбуд” внаслідок перетворення державного підприємства трест “Нікопольбуд” в акціонерне товариство та відповідно є його правонаступником.

Спірна будівля була передана Одеської національної юридичної академії у фактичне користування згідно договору фінансового лізингу, який був схвалений ВАТ “Нікопольбуд”, про що свідчить його виконання сторонами протягом тривалого часу.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті ж самі сторони.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про те, що факти встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 травня 2007 року по справі №31/73-07 не повинні доводитися знову при вирішенні спору по справі  №10/249-07 в якій беруть участь ті ж самі сторони.

На час укладення спірних угод діяв ЦК УРСР.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав та обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актами цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов’язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Загальні підстави і наслідки недійсності угод були встановлені статтею 48 ЦК УРСР, за якою недійсною визнається угода, що не відповідає вимогам закону.

Дія статті 5 Закону України “Про оренду державного і комунального майна” мала вплив на правовідносини сторін до моменту передачі права власності від держави до ВАТ “Нікопольбуд” 22 лютого 2001 року, тобто після цього ВАТ “Нікопольбуд”, як правонаступник Української державної будівельної корпорації “Укрбуд”, продовжував виконувати договір фінансового лізингу №20 на протязі тривалого часу.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про незадоволення позовних вимог посилаючись на те, що відсутність дозволу Фонду державного майна України на укладення договору фінансового лізингу не спричинив негативних наслідків, оскільки після перетворення державного підприємства “Нікопольбуд” в акціонерне товариство, оскаржувана будівля стала власністю останнього.

До того ж, договір фінансового лізингу №20 передбачає перехід права власності на будівлю до держави в особі державного навчального закладу, що вже не може завдати шкоди інтересам держави.

Господарським судом було встановлено, що при укладення нової редакції договору фінансового лізингу №20 від 14 квітня 2000 року було доручення від 10 лютого 1998 року, видане декану Нікопольським факультетом Харківського державного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, яким передбачено право декана укладати подібні договори.

Термін дії вищезазначеного доручення становить три року, що доводить правомірність дій вище зазначеної особи.

Доводи ТОВ ”Київ”, щодо оцінки діяльності голови правління ВАТ “Нікопольбуд” стосовно перевищення його посадових обов’язків стосовно підписання договору спростовується фактичним виконанням договору сторонами на протязі тривалого часу.

Судова колегія вважає, що у господарському суді були повно і всебічно досліджені обставини справи, після чого була надана належна правова оцінка усім наявним в матеріалах справи доказам.

Окрім цього відсутність державної реєстрації договору фінансового лізингу №20 обумовлена немотивованою відмовою ВАТ “Нікопольбуд” пройти необхідну для державної реєстрації процедуру. Одеська національна юридична академія зверталася до ВАТ “Нікопольбуд” та ТОВ “Київ” з вимогою погодитися на нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію договору. ВАТ “Нікопольбуд” до теперішнього часу це звернення залишило без відповіді, а ТОВ “Київ” відмовилося від його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, що підтверджується наданими до матеріалів справи листами.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає-апеляційну  скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін .

На підставі наведеного та керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Київ”, місто Нікополь залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровській області від 2 жовтня 2007 року у справі №10/249-07, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Господарського суду України.

Головуючий                                                            П.П. Павловський

Судді                                                                                В.В. Швець

А.О. Логвиненко

З оригіналом згідно

Помічник судді                                        О.В. Чабаненко