ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.07 р.                                                                             Справа № 22/194а

Суддя господарського суду Донецької області Волошинова Л. В.

при секретарі судового засідання Прядці І. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк

до: Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 29.05.2006 р. № /0/14581/10/15-16-23/3

за участю

прокурора:

представників сторін:

від позивача: Потоцький  – за довір.

від відповідача: Кримчак М. А. – за довір.

третя особа

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 29.05.2006 р. № /0/14581/10/15-16-23/3.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сплата податку на додану вартість в 2005 р. проводилась підприємством відповідно до порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України “Про заходи щодо стабілізації роботи підприємств вугільної промисловості” від 05.06.2000 р. № 892.

Відповідач проти позову заперечує і наполягає на тому, що факт несвоєчасної сплати підприємством самостійно узгодженого у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2005 р. податкового зобов’язання став підставою для застосування до нього передбачених п. п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних (фінансових) санкцій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2005 р. Державне підприємство “Донецька вугільна енергетична компанія” узгодила податкове зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 12 703 918 грн.

Платіжними дорученнями:

Державне підприємство “Донецька вугільна енергетична компанія” частково сплатило до Державного бюджету України авансовими платежами податок на додану вартість  за  травень  2005 р. в сумі 11 335 393,29 грн.

Представники податкового органу пояснили суду, що відповідні платежі були спрямовані на погашення податкового боргу, який виник за попередні податкові періоди, а також внаслідок правонаступництва.

29.05.2006 р. Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку було прийняте податкове повідомлення – рішення № /0/14581/10/15-16-23/3, яким до Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк були застосовані передбачені п. п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафні фінансові санкції в сумі 809 110,42 грн.

За результатами розгляду матеріалів справи суд вважає, що позов Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк підлягає задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до п. п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ (зі змінами та доповненнями) у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Приписами зазначеної норми визначено, що розмір штрафних (фінансових) санкцій залежить від фактично сплаченої суми податкового зобов’язання та кількості днів прострочення.

Відповідно до п. п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ (зі змінами та доповненнями) платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Як свідчать матеріали справи, позивач щомісячно подає до органу державної податкової служби податкові декларації з податку на додану вартість, тому граничним строком сплати узгодженого податкового зобов’язання, визначеного у податковій декларації за травень 2005 р., є 30.06.2005 р.

Як вже зазначалось раніше, позивач протягом травня 2005 р. авансовими платежами сплатив податок на додану вартість в сумі 11 335 393,29 грн. Всі перелічені вище платіжні документи в графі “призначення платежу” містять відмітку “податок на додану вартість за травень 2005 р.”.

Відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Суд не приймає посилання представника відповідача на приписи зазначеного пункту  щодо правомірності зарахування сплаченої позивачем суми в порядку календарної черговості виникнення податкового боргу, оскільки ця норма не визначає кола осіб, на яких розповсюджується її дія, чи то контролюючі органи, чи платники податків.

Зазначена норма не визначає, хто зобов’язаний здійснювати погашення у встановленому нею порядку, такий обов’язок нею взагалі не визначений. У будь-якому випадку, ця норма не встановлює право чи обов’язок саме контролюючого органу (у даному випадку – органу державної податкової служби) якимось чином (в тому числі і шляхом ведення податкового обліку відповідним чином) змінювати податкові зобов’язання, в рахунок сплати яких платник податків спрямував кошти. Не передбачено таке право податкового органу і будь-якими іншими нормами Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” або іншими законами з питань оподаткування.

Так, норми підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7, пункту 10.1 статті 10, підпункту 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 зазначеного Закону уповноважують податковий орган на здійснення самостійних заходів з погашення податкового боргу за платника податків (а не через нього, як у даному випадку, при самостійному виконанні таким платником свого конституційного обов’язку по сплаті сум податку) шляхом винесення безпосередньо податковим органом як органом стягнення: рішення про стягнення активів, надіслання банку, обслуговуючому платника, платіжної вимоги на суму податкового боргу, складення та надіслання платнику податків повідомлення про здійснення перерозподілу суми, що сплачена платником податку саме в погашення податкового боргу, окремо на погашення пені та інше. В матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про складення податковим органом будь-яких із вищенаведених документів. Відповідно до норм Конституції та законів України податковий орган зобов’язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на зазначене, у податкового органу відсутні повноваження змінювати призначення платежу, яке було визначене самостійно платником податків у платіжних дорученнях під час виконання ним свого конституційного обов’язку по своєчасній сплаті сум податкових зобов’язань та направляти такі суми при веденні оперативного обліку платежів на погашення податкового боргу за інший податковий період.

За таких обставин позов Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 17-20, 69-72, 86, 158 – 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 29.05.2006 р. № /0/14581/10/15-16-23/3 задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення від 29.05.2006 р. № /0/14581/10/15-16-23/3.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Суддя                                                                                              Волошинова Л.В.