ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
січня 2007 р.

Справа
№ А-10/144

Господарський суд
Івано-Франківської області у складі судді Шелест С.Б.

При секретарях
судового засідання:
Бабінець У.В., Кузишин У.Б.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом:          Підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

до відповідача:   Коломийської об”єднаної державної податкової
інспекція,

вул. Б. Хмельницького, 3, м.
Коломия, 78200

про                        визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення

За участю
представників:

від позивача:
ОСОБА_1- підприємець, (паспорт НОМЕР_1)

від  відповідача: Тропець В.В. - нач. юридичного
відділу, (довіреність б/н від 01.02.06р.)

в с т а н о в и в:

Підприємцем
ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення
Коломийської ОДПІ НОМЕР_2.

Позивач заявою № 106 від 20.12.06р.
змінив позовні вимоги та просить суд з таких же підстав визнати нечинним
податкове повідомлення-рішення Коломийської ОДПІ                                 НОМЕР_3,
прийняте  за результатами розгляду ДПА в
Івано-Франківській області скарги платника, яким було зменшено суму
попереднього нарахування податкового зобов”язання.

Відповідно до ст. 51 КАС України
позивач має право змінити предмет
адміністративного позову в будь-який час до закінчення судового
розгляду, а тому заява позивача від № 106 від 20.12.06р. підлягає прийняттю та
розгляду по суті.

Не погоджуючись із оспорюваним
податковим повідомленням-рішенням, згідно якого
позивачу визначено суму податкового зобов”язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 309672,24 грн., в тому числі: 103224,08 грн. основного
платежу та 206448,16 грн.  штрафних
(фінансових) санкцій, позивач зазначає, що спірні правовідносини регулюються
розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з
громадян” та п.14.1.1. Інструкції про прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом  N 12 від
21.04.93р.   Міністерства фінансів
України, Головною ДПІ України, згідно з якими кошти від реалізації товарів
(виручка) не оподатковуються у джерела виплати. В спірному випадку, мала місце
купівля у громадян належних їм товарів /лісової продукції/ за договором
купівлі-продажу, а тому, вважає позивач , виплачуючи громадянам з постійним
місцем проживання кошти від реалізації належних цим громадянам товарів, позивач  зобов”язаний надавати у встановлені законом
строки  податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь таких платників податку. Податковий
розрахунок (звітність 1-ДФ) по
заготівельниках /фізичних особах/
відповідачу подавався вчасно, при цьому прибутковий податок із
зазначених виплат не нараховувався та не утримувався позивачем, так як
громадяни, у яких здійснювалась закупівля грибів не працювали у позивача і не
виконували разових чи інших робіт за договором цивільно-правового характеру чи трудовому
договору, а тому, зазначає позивач, відповідно до п.2 ст.14 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” платниками
податку є фізичні особи, які здійснювали продаж належних їм товарів, а
відповідальними за нарахування прибуткового податку -контролюючий орган.

Відповідач проти позову
заперечує, не погоджуючись з позицією та висновками, викладеними позивачем в
позовній заяві та в судовому засіданні вказуючи, що податкове зобов”язання
згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення визначено у відповідності
до вимог чинного законодавства та у зв»язку з порушеннями позивачем вимог
Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб», що набрав чинності на час
періоду, що перевірявся.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши доводи та заперечення представників сторін, суд
встановив, що за результатами проведеної Коломийською ОДПІ перевірки  дотримання вимог законодавства про
оподаткування, що відображені в акті перевірки                   НОМЕР_4, а також з
урахуванням рішення ДПА в Івано-Франківській області НОМЕР_5 про результати
розгляду скарги   підприємця ОСОБА_1,
Коломийською ОДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення           НОМЕР_6, згідно якого  позивачу визначено суму податкового зобов”язання
з податку з доходів фізичних осіб в сумі 309672,24 грн., в тому числі:
103224,08 грн основного платежу та
206448,16 грн.  штрафних
(фінансових) санкцій.

Як свідчать обставини справи,
підставою для прийняття оспорюваного рішення було те, що підприємцем ОСОБА_1
при здійсненні господарської діяльності у 2004р. та 1-3 кварталах 2005р., а
саме  закупівлі через найманих
працівників (заготівельників) грибів та лісових ягід у населення /фізичних
осіб/ та виплаті останнім готівкових коштів за цю продукцію податок з доходів
не нараховувався, не утримувався та не перераховувався до бюджету.

Суд вважає оспорюване рішення оДПІ
правомірним, а позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Законодавчим актом, який регулює
правовідносини, що виникають у сфері оподаткування податком на доходи фізичних
осіб є Закон України “Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.03 року N
889-IV, який набрав чинності 01.01.04р. /далі -Закон/.

Відповідно до п.п. 3.1.3 ст. 3
Закону, об”єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є, зокрема,
доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому
оподаткуванню при  їх виплаті.

Відповідно до п. 4.2.1 ст. 4 Закону
до складу загального місячного оподаткованого доходу включаються доходи у
вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані платнику
податків відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

В даному випадку, підприємцем ОСОБА_1
укладались з фізичними особами договори купівлі-продажу, чого не заперечує
позивач. Список заготівельних відомостей, згідно яких у  2004р. та протягом 9 місяців 2005р. здійснено
закупку у громадян лісової продукції на загальну суму 794031,40 грн.  наведений у додатках до акту перевірки. При
цьому, прибутковий податок із зазначених виплат не нараховувався та не
утримувався.

Відповідно до п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8
Закону, податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку податку, визначену п. 7.1 ст. 7 цього Закону.

Відповідно до п. 1.15 Закону,
податковий агент -юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений
підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента -юридичної особи,
які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування
іншими податками зобов”язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та
подавати податкову звітність податковим органам відповідно до Закону, а також
нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Згідно  пп.2а
п. 19.2. ст.19 Закону особи,
які  відповідно  до
цього  Закону мають статус
податкових агентів, зобов'язані: своєчасно
та   повністю   нараховувати,   утримувати
та сплачувати (перераховувати) до
бюджету  податок  з  доходу,  який виплачується на користь платника податку
та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

В силу п.20.2 “а” ст. 20 Закону
при  порушенні правил нарахування,  утримання та сплати до бюджету  податку
з  доходів  платника
податку,  що  здійснюються особами, визначеними  цим
Законом  податковими  агентами,
- такі особи є фінансово відповідальними
за  порушення  норм цього Закону.

Відповідно до п. 20.3.2 п.20.3. ст.
20 Закону, у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на
користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату
(перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового
зобов”язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій,
покладається на такого податкового агента. При цьому платник податку -отримувач
таких доходів звільняється від обов”язків погашення такої суми податкових
зобов”язань або податкового боргу.

Таким чином, підприємець ОСОБА_1,
здійснюючи виплату платникам податків відповідно до умов цивільно-правових
договорів (договорів купівлі-продажу), в порушення вимог п. 8.1.1 ст. 8, п
20.3.1 ст. 20 Закону не нарахував, не утримав, не сплатив до бюджету податок на
доходи фізичних осіб, в зв”язку з чим
позивачу визначено податкове зобов”язання із зазначеного податку в сумі
103224,08 грн (794031,40 грн. ·13%). Відповідно до п. 20.3.2 ст.20 Закону
підприємець ОСОБА_1 є особою, відповідальною за погашення суми податкового
зобов”язання або податкового боргу.

Відповідно до п. 22.10. ст.22  Закону, Декрет  Кабінету Міністрів України  від                          26 грудня 1992 року N
13-92  "Про прибутковий податок з
громадян" визнано таким,  що втратив
чинність,  крім розділу IV у частині  оподаткування
доходів   фізичних   осіб
від   зайняття
підприємницькою  діяльністю,  який
застосовується  з  урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
цього  Закону  та
діє  до  набрання чинності  спеціальним
законом  з  питань
оподаткування  фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності.

Таким чином, розділ IV Декрету діє
тільки в частині доходів саме суб»єкта підприємницької діяльності, тоді як в
спірному випадку, донарахуваня податкового зобов”язання мало місце у зв”язку з
невиконанням позивачем обов”язку щодо утримання та внесення до бюджету податку  на доходи фізичних осіб, що визначений
наведеними вище нормами Закону.

Відповідно до п.17.1.9. п.17.1. ст.17
Закону  України  “Про порядок погашення зобов'язань  платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами”  від
21.12.2000р.  N  2181-III у
разі  коли  платник
податків   здійснює   продаж (відчуження)  товарів (продукції) або здійснює грошові
виплати без попереднього нарахування та сплати податку,  збору
(обов'язкового платежу),  якщо  відповідно
до  законодавства таке нарахування
та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження)  або виплати, такий платник податків сплачує
штраф у подвійному розмірі від суми
зобов'язання  з  такого
податку,  збору  (обов'язкового платежу), що, в даному
випадку, становить 206448,16 грн.

Наведені обставини та норми
законодавчих актів спростовують доводи позивача, та є  достатніми для висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 124 Конституції
України, Законом  України  “Про порядок погашення зобов'язань  платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами” ,  Законом
України “Про податок з доходів фізичних осіб”, ст. ст. 94, 158, 160, 186, п. 6  Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення; апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом  двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Шелест С.Б.

Постанова складена у
повному обсязі 25.01.07р.

Внесено в діловодство

Кузишин У.Б.