ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

10.01.07                                                                                           Справа  № 12/158

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                           Скрутовського П. Д.

суддів                                      Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув           апеляційну скаргу ТзОВ «Мантес», м. Чернівці б/н і б/д

на постанову           Господарського суду Чернівецької області від 01.11.2006 р.

у справі           № 12/158

за позовом           Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до           ТзОВ «Мантес», м. Чернівці

про           стягнення фінансових санкцій в розмірі 10 828, 32 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача (скаржника) –явка необов’язкова –не з’явився

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2006 р. розгляд справи було призначено на 10.01.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Сторони не забезпечили явки уповноважених представників у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення поштового відправлення №№ 1863820, 1863900.

Постановою господарського суду Чернівецької області від 01.11.2006 р. у справі № 12/158 за позовом Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТзОВ «Мантес»про стягнення 10 828, 32 грн. штрафних санкцій за невиконання нормативу по працевлаштуванні 2 інвалідів у 2005 році позов задоволено частково, з ТзОВ «Мантес»на користь позивача стягнено 3 609, 44 грн., у решті позовних вимог відмовлено.

При винесенні оскаржуваної постанови, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, Порядком сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 1767 від 28.12.2001 р. та мотивував її тим, що відповідач не у всіх звітах форми № 3-ПН за 2005 рік вказував про потребу у працівниках-інвалідах, а саме у січні –лютому та частково у травні –липні.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з постановою господарського суду Чернівецької області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, а у позові слід відмовити, зазначаючи, що відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 314 «Про затвердження положення про робоче місце інваліда і працевлаштування інвалідів», підприємство протягом 2005 року інформувало Чернівецький міський центр зайнятості шляхом подання звітів форми № 3-ПН про можливість працевлаштувати інвалідів. Апелянт вважає, що у січні-лютому 2005 року підприємство не повинно було вказувати про потребу в інвалідах, оскільки середньооблікова чисельність працівників в цей період становила 1 чоловік, а у травні-липні відповідач вказував лише про потребу в 1 інвалідові, з огляду на те, що 3 вже працювало на підприємстві. Крім цього, апелянт зазначає, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», обов’язок по працевлаштуванню інвалідів покладається на органи, перелічені в цій статті, а не на підприємства, а також, що створення робочого місця для інваліда неможливе без наявності конкретного інваліда. При цьому, до апеляційної скарги відповідач подав Довідку від 29.11.2006 р. № 219, де вказує, що у травні –липні 2005 року на підприємстві працювало 3 інвалідів, а необхідно було працевлаштувати 4, тобто, на його думку, він повинен був створити ще 1 робоче місце для працевлаштування інваліда.

Позивач не скористався правом, наданим ст. 191 КАС України, не подав відзиву на апеляційну скаргу, а також не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши наявні матеріали справи, а також доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанову місцевого господарського суду Чернівецької області слід змінити, а апеляційну скаргу задоволити з наступних підстав:

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, для підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8  до 25 чоловік –у кількості 1 робочого місця.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, вбачається, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала 113 чоловік, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періоді повинен був становити в кількості 5 інвалідів, проте, на підприємстві у цьому періоді працювало лише 3 інваліди.

За п.п. 3.2.5 Інструкції із статистики кількості працівників, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно змісту Листів Держкомстату № 6-2-7/230 від 21.10.2002 року та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 6538 від 12.11.2003 р., у разі отримання при розрахунку не цілого значення показника необхідно заокруглювати його за загальними правилами арифметики до цілого значення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Отже, відсутність в спірному періоді прибутку не звільняє відповідача від сплати штрафних санкцій за не створення робочого місця для працевлаштування інваліда.

Згідно з положеннями Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів, суми штрафних санкцій визначаються в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, незайняте інвалідом і виплачується підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, наступного за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, а у разі несплати в установлений термін, відділення Фонду соціального захисту інвалідів вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку, керуючись також Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1434 від 26.09.2002 р., ст. 2 КАС України та ст. 124 Конституції України.

Із вищезгаданого звіту форми № 10-ПІ, а також із розрахунку штрафних санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2005 році ТзОВ «Мантес»вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 5 414, 16 грн. – відповідно Фондом соціального захисту інвалідів були нараховані штрафні санкції в подвійному розмірі за 2 нестворених робочих місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється органами  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно ч. 2 ст. 19 цього ж Закону, відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів покладається на керівника підприємств.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування ) робочих місць для працевлаштування інвалідів. (п. 5)

Згідно даного Положення, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. (п. 3)

У матеріалах даної справи містяться звіти форми № 3-ПН про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках за 12 місяців 2005 року, отримання яких підтверджено Листом Чернівецького міського центру зайнятості від 18.10.2006 р. № 2286 (а. с. 61).

Господарським судом першої інстанції не взято до уваги даних вказаних звітів, відповідно до яких у січні та лютому облікова чисельність працівників становила 3 засновники і 1 директор, тобто у цьому періоді у товариства не виникало обов’язку по забезпеченню 4 –відсоткового нормативу по працевлаштуванні інвалідів.

У щомісячних звітах, починаючи з березня 2005 року товариство інформувало про наявність відповідної кількості вільних створених (пристосованих) робочих місць для інвалідів, враховуючи вже працюючих на підприємстві.

Таким чином, апеляційна інстанція, дійшла висновку, що ТзОВ «Мантес»протягом 2005 року здійснював низку необхідних заходів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов’язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Враховуючи наведене і за відсутності доказів відмови відповідачем інвалідам в працевлаштуванні, вина останнього в незайнятті створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів відсутня.

Так, штрафні санкції Фондом соціального захисту інвалідів до відповідача були застосовані неправомірно та необґрунтовано.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також норми чинного законодавства України і практику Вищого господарського, адміністративного та Верховного судів України щодо перегляду матеріалів справ в касаційному порядку з аналогічним предметом спору, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про зміну постанови господарського суду Чернівецької області, оскільки вона прийнята з неповним врахуванням всіх обставин справи.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ТзОВ «Мантес»задоволити;

2.          Постанову господарського суду Чернівецької області від 01.11.2006 р. у справі № 12/158 змінити;

3.          Прийняти нову постанову, якою:

4.          В задоволенні позовних вимог Чернівцеького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити повністю;

5.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду;

6.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                      П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                              В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                             М. Г. Слука