ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 р.
№ 4/257-3/41

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. –головуючого, Мележик Н. І., Подоляк О. А., за участю представників відповідача –Онищака П. І., голови правління, Гончар М. В. дов. б/н від 14.11.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ВАТ «Завод «Львівсільмаш»на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12 липня 2007 року у справі господарського суду Львівської області за позовом ЗАТ «Міжнародна агропромислова корпорація»до ВАТ «Завод «Львівсільмаш»про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року ЗАТ «Міжнародна агропромислова корпорація»звернулось до господарського суду з позовом до ВАТ «Завод «Львівсільмаш»про стягнення боргу.

Посилаючись на невиконання відповідачем зобов’язання поставити продукцію за договором № 73 від 3 квітня 2006 року, просив стягнути з останнього 2700000 гривень основного боргу, 145444 гривні 17 коп. втрати коштів від інфляції та 26186 гривень 30 коп. – три проценти річних.

Рішенням господарського суду Львівської області від 22 лютого 2007 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 липня 2007 року рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ВАТ «Завод «Львівсільмаш»просить скасувати судові рішення і відмовити в позові, посилаючись на неправильне застосування судами ст.ст. 613, 689 ч.1, 712 ч.2 ЦК України.

Наполягає на тому, що мала місце прострочка кредитора, а заявник не порушив свої зобов’язання.

Представники позивача в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що про час і місце розгляду касаційної скарги сторони повідомлені належним чином, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників позивача.

Вислухавши пояснення представників відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 3 квітня 2006 року між сторонами було  укладено договір поставки товарів № 73, за яким відповідач зобов’язувався виготовити та передати у власність позивача продукцію на загальну суму 2700000 гривень.

За п.5.1 цього договору позивач зобов’язався здійснити передоплату 100 відсотків вартості поставленого товару.

Позивач виконав це своє зобов’язання і 4 серпня 2006 року платіжним дорученням № 000039 перерахував на рахунок відповідача у банку 2700000 гривень.

За умовами п.3.1 зазначеного договору відповідач зобов’язався поставити продукцію в термін до 1 жовтня 2006 року, однак не виконав своє зобов’язання.

2 жовтня 2006 року позивач звернувся до відповідача з листом про розірвання договору поставки та повернення коштів.

Листом № КС-03 від 5 жовтня 2006 року ВАТ «Завод Львівсільмаш»погодився розірвати договір та повернути суму передоплати.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що станом на 1 жовтня 2006 року договір поставки № 73 припинив свою дію у зв’язку із закінченням терміну дії договору, визначеного п.9.2, але відповідач порушив свої зобов’язання, не поставив обладнання і не повернув кошти, тобто, суд вирішив спір на підставі норм інституту зобов’язального права.

Однак з такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Так, суди, в порушення ст. 38, 43, 65, 84 і 101 ГПК України, не звернули уваги на той факт, що позивач заявив вимогу про стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України (а.с.30), як безпідставно набутих, не перевірили доводи позивача в цій частині і не дали їм оцінки, тобто, фактично вийшли за межі позову.

Крім того, суд не перевірив доводи відповідача щодо прострочки кредитора у зобов’язанні і відсутності станом на 5 жовтня 2006 року повноважень у арбітражного керуючого давати згоду на розірвання договору.

Враховуючи, що вказані обставини можуть мати суттєве значення для юридично правильного вирішення спору, оскаржувані судові рішення визнати законними та обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати наведене, уточнити позовні вимоги, більш ретельно перевірити доводи сторін, встановити дійсні обставини справи та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119, 11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12 липня 2007 року і рішення господарського суду Львівської області від 22 лютого 2007 року.

Справу передати до господарського суду Львівської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий                                                                                        Т. Козир

Судді                                                                                           Н. Мележик

О. Подоляк