ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.01.07 р.                                                                               Справа № 14/285

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою відкритого акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (представник Риженіна Н.М., довіреність 09-18/1128 від 25.12.06 року), до комунального підприємства „Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” (представник до судового засідання не з’явився), про стягнення заборгованості за поставлену продукцію з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у загальному розмірі 117’181,43 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі – Товариство) 29.09.06 року звернулося до суду з позовом про стягнення суми боргу за поставлену продукцію 82’702,76 грн., інфляційних 27’548,15 грн. та трьох процентів річних 6’930,52  грн. до виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства „Міськводоканал”. Позовні вимоги Товариства ґрунтуються на неналежному виконанні умов договору поставки № 0103031/39 від 06.03.03 року (далі – Договір) та простроченні відповідачем грошового зобов’язання, яке виникло з поставки металопродукції загальну суму 82’702,76 грн.

Представник Товариства в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав суду додаткові документи. В засіданні позивач усно пояснив, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог комунального підприємства „Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” (далі – Компанія) № 1093 від 22.06.06 року не може бути підставою для припинення грошового зобов’язання в силу статті 602 ЦК України, оскільки по вимогах Компанії до Товариства сплив строк позовної давності.

Суд в порядку статті 24 ГПК України за згодою позивача замінив неналежного відповідача виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства „Міськводоканал” на належного відповідача Компанію, оскільки саме останній суб’єкт господарювання є стороною за Договором.

Представник Компанії в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги на суму 65’287,56 грн., заперечивши проти стягнення суми боргу та санкцій за актами приймання-передачі від 18 та 24 червня 2003 року (51’893,87 грн.) – через закінчення строку позовної давності для цієї частини позовних вимог.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки окремі ненадані суду Компанією та Товариством докази не можуть істотно вплинути на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Товариства підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки Компанії та Товариства, суд дійшов висновку, що укладена між сторонами угода за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статей 245-253 ЦК УРСР та статті 712 ЦК України, застосування норм якої можливе на підставі пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України – через продовження існування після 01.01.04 року взаємних прав та обов’язків Компанії та Товариства.

Таким чином, в силу статті 245 ЦК УРСР, статті 712 ЦК України, розділів 1, 3 та 5 Договору, а також додатків до Договору №№ 2-4 (специфікації), Товариство зобов’язалося поставити металопродукцію продукцію у власність Компанії згідно специфікації, яка є додатком до Договору, на суму 115’876,32 грн., а Компанія зобов’язалася прийняти це майно і сплатити за нього певну грошову суму протягом 5 діб з моменту вивезення продукції.

Поставка продукції здійснювалася згідно пунктів „Умови поставки” додатків Договору №№ 2-4 на умовах франко-склад вантажовідправника, що відповідає умовам Ex Works (EXW) Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року, згідно яких продавець (постачальник) Товариство вважається таким, що виконав свої зобов’язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Подібний спосіб поставки та момент виконання зобов’язання щодо поставки визначений також пунктом 28 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 року № 888, що є чинним на території України згідно постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року „Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР”.

Факти передачі Компанії металопродукції на суму 82’702,76 грн., а також факти пред’явлення рахунків на оплату підтверджені наступними документами:

ь          18.06.03 року прокат на суму 9’461,87 грн. – акт приймання-передачі від 18.06.03 року, рахунок-фактура № 90176303, довіреність на ім’я Лактіонова А.А. № НАД 094167 від 18.06.03 року;

ь          24.06.03 року прокат на суму 26’327,03 грн. – акт приймання-передачі від 24.06.03 року, рахунок-фактура № 90177280, довіреність на ім’я Лактіонова А.А. № НАД 094167 від 18.06.03 року;

ь          13.10.03 року сталь на суму 10’038,34 грн. – акт приймання-передачі від 13.10.03 року, рахунок-фактура № 90211712, довіреність на ім’я Лактіонова А.А. № НАЄ 554143 від 06.10.03 року;

ь          12.11.03 року сталь на суму 9’423,74 грн. – акт приймання-передачі від 12.11.03 року, рахунок-фактура № 90220738, довіреність на ім’я Лактіонова А.А. № НАЄ 556336 від 11.11.03 року;

ь          20.11.03 року сталь на суму 27’451,78 грн. – акт приймання-передачі від 20.11.03 року, рахунок-фактура № 90221687, довіреність на ім’я Лактіонова А.А. № НАЄ 556336 від 11.11.03 року.

Засвідчені копії вищенаведених документів залучено до матеріалів справи, їх доказова належність та відповідність до Договору перевірена судом. Документи, які б свідчили про незгоду Компанії з належністю виконання Товариством своїх зобов’язань по Договору – суду не надавалися.

Оплата поставленої продукції згідно додатків №№ 2-4 до Договору має здійснюватися Компанією не пізніше 5 днів з моменту поставки кожної партії продукції, наразі докази оплати Компанією боргу за Договором – суду не надавалися.

Згідно приписів статті 161 ЦК УРСР та статті 530 ЦК України, право грошової вимоги позивача до Компанії за Договором виникало:

ь          24.06.03 року на суму 9’461,87 грн. за актом приймання-передачі від 18.06.03 року;

ь          30.06.03 року на суму 26’327,03 грн. за актом приймання-передачі від 24.06.03 року;

ь          19.10.03 року на суму 10’038,34 грн. за актом приймання-передачі від 13.10.03 року;

ь          18.11.03 року на суму 9’423,74 грн. за актом приймання-передачі від 12.11.03 року;

ь          26.11.03 року на суму 27’451,78 грн. за актом приймання-передачі від 20.11.03 року.

У відповідності до договору на відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації на 2002 рік № 880/11207 від 03.12.01 року, Товариство мало перед Компанією невиконане грошове зобов’язання на загальну суму 1’816’368,42 грн. Зазначене зобов’язання виникло в силу пункту 3.2 договору на відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації на 2002 рік № 880/11207 від 03.12.01 року – на шостий день після передачі Товариству рахунків № 208 від 23.10.01 року на суму 530’942,81 грн., № 208 від 28.12.01 року на суму 24’733,30 грн., № 208 від 23.07.01 року на суму 241’436,21 грн., № 208 від 28.08.01 року на суму 311’122,81 грн., № 208 від 26.09.01 року на суму 311’146,57 грн., № 880 від 27.03.03 року на суму 137’711,48 грн. та № 208 від 26.11.01 року на суму 259’275,24 грн. (далі – Рахунки).

Товариством та Компанією станом на 01.01.04 року в перебігу аудиторської перевірки звітності Товариства фірмою Pricewaterhouse Coopers здійснено звірення взаємних заборгованостей, в результаті чого встановлено наявність заборгованості Товариства перед Компанією на суму 4’191’935,50 грн. та заборгованості Компанії перед Товариством на суму 1’946’393,84 грн. Зазначене підтверджено актом звірення розрахунків від 01.01.04 року та додатком № 1 до цього акту звірення розрахунків, згідно яких враховано також заборгованості по Рахунках, що витікають з договору на відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації на 2002 рік № 880/11207 від 03.12.01 року, а також заборгованість 82’702,76 грн. за Договором.

Оскільки зазначений акт звірення розрахунків від 01.01.04 року містить підписи не тільки головних бухгалтерів та печатки сторін, але й підписи перших керівників Товариства та Компанії, які вправі без довіреності представляти інтереси сторін, то суд вважає акт звірення розрахунків від 01.01.04 року документом, який достовірно свідчить про визнання керівництвом Товариства та Компанії взаємних заборгованостей, що випливають з Договору та договору на відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації на 2002 рік № 880/11207 від 03.12.01 року, у зв’язку з чим суд вважає, що в порядку статті 264 ЦК України, Товариством та Компанією вчинено юридично значимі дії, що вказують на визнання обома сторонами взаємних боргів за вищезазначеними правочинами. З огляду на наведене, строк позовної давності за грошовими зобов’язаннями за Рахунками, виданими Компанією, та за рахунками-фактурами № 90176303, № 90177280, № 90211712, № 90220738 та № 90221687, виданими Товариством, – відновився з 01.01.04 року та розпочав свій трирічний перебіг заново.

З огляду на наведене, посилання сторін на пропущення строку позовної давності за вимогами, що виникли з Договору та договору на відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації на 2002 рік № 880/11207 від 03.12.01 року – судом до уваги не беруться через їх безпідставність.

У порядку, визначеному статтею 601 ЦК України, Компанія надіслала Товариству лист № 1093 від 22.06.06 року щодо зарахування однорідних грошових зустрічних вимог на суму 1’816’368,42 грн., у тому числі у спірних правовідносинах за Договором на суму 82’702,76 грн. проти вимог за Рахунками. Позивачем зазначену заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог отримано 29.06.06 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, через що з 29.06.06 року грошове зобов’язання Компанії за Договором на суму 82’702,76 грн. вважається припиненим, у зв’язку з чим у задоволенні вимог щодо стягнення суми основного боргу слід відмовити.

Не зважаючи на означене, з моменту виникнення права грошової вимоги за Договором (24.06.03-26.11.03 року) до 29.06.06 року грошове зобов’язання Компанії за Договором – виконане не було. Наявність невиконаного грошового зобов’язання перед Товариством на суму 82’702,76 грн. протягом зазначеного тривалого часу (майже три роки) – є порушенням статей 161, 162 ЦК УРСР, які передбачають, що зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок Закону, акта планування, договору, а при відсутності таких вказівок – відповідно до вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається. Аналогічні положення щодо загальних умов виконання зобов’язання та недопущення односторонньої відмови від виконання зобов’язання містять і статті 525 та 526 ЦК України, застосування яких здійснюється на підставі пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України – через продовження існування після 01.01.04 року обов’язку Компанії сплатити грошову суму Товариству.

Прострочення Компанією грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних з простроченої суми, на підставі статті 214 ЦК УРСР та статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача, розмір індексу інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми за період з моменту виникнення права вимоги до 31.07.06 року становить 27’548,15  грн. та 6’930,52 грн. відповідно. Означений розрахунок, за висновком суду, не є вірним, зважаючи на неправильне визначення граничного строку нарахування вказаних санкцій (31.07.06 року замість 29.06.06 року), тому позовні вимоги в цій частині підлягають лише частковому задоволенню, в сумі 26’565 грн. інфляційних ((9’461,87 грн. Х 1,3479 – 9’461,87 грн.) + (26’327,03 грн. Х 1,3479 – 26’327,03 грн.) + (10’038,34 грн. Х 1,328 – 10’038,34 грн.) + (9’423,74 грн. Х 1,3082 – 9’423,74 грн.) + (27’451,78 грн. Х 1,2884 – 27’451,78 грн.)), а також 6’723,79 грн. річних ((9’461,87 грн. Х 0,03 / 12 Х 35) + (26’327,03 грн. Х 0,03 / 12 Х 35) + (10’038,34 грн. Х 0,03 / 12 Х 32) + (9’423,74 грн. Х 0,03 / 12 Х 31) + (27’451,78 грн. Х 0,03 / 12 Х 30)).

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Компанією умов Договору, а також порушення норм ЦК УРСР та ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів поставки.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст.161, 162, 214, 217, 245-253 ЦК УРСР, ст.ст.264, 525, 526, 601, 625 та 712 ЦК України, п.п.27-28 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 року № 888, умов EXW ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року, керуючись ст.ст.1, 21, 22, 25, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов відкритого акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до комунального підприємства „Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” про стягнення сум індексу інфляції та трьох процентів річних у загальному розмірі 33’288,79 грн. В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути з комунального підприємства „Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” на відкритого акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» суму санкцій 33’288,79 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 33,52 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 332,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.