ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.12.07                                                                                                         Справа № 10/324

За позовом :    Жеребецького   О.П.,  м. Львів

До відповідача  1  :   Товариство з обмеженою відповідальністю  „ВТФ „Кемпі” м. Львів

До відповідача 2   : Чіпчар  Роман Романович , с. Вузлове,  Радехівського району, Львівської області .

До відповідача 3   :  Чіпчар –Возьна  Ореста  Романівна, м. Кам‘янка-Бузька   Львівської області

Про :  визнання  недійсним  рішень  зборів учасників  товариства

Суддя   Довга О.І.

При секретарі  Яремчук  С.М.

Представники:

Від  позивача:                 Дацко С.І. -  представник  ( доручення № 1754  від 04.10.2007 року )

Від відповідача  1  :     Легеда  М.М. -  представник  (  довіреність № 01/11 від 05.11.2007 року )

Від відповідача  2  :     Легеда  М.М. -  представник ( довіреність № 1522 від 15.11.2007 року)

Від відповідача  3  :     Легеда  М.М. -  представник  ( довіреність № 4350 від 02.11.20007 року)

Представникам сторін  роз’яснено їх права  та обов’язки передбачені  ст. 22 ГПК України та право відводу  судді ( ст. 20 ГПК України) . Заяв та клопотань про відвід судді  не подано ( не заявлено).

Сторони подали  письмове клопотання  про відмову від  технічного  запису судового  процесу.

Суть спору:

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Жеребецького Ореста Петровича, м. Львів, надалі –позивач, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо торгівельна фірма „Кемпі”, м. Львів, надалі - відповідач-1, Чіпчара Романа Романовича, м. Кам’янка-Бузька, надалі –відповідач-2 та Чіпчар-Возьної Орести Романівни, м. Кам’янка-Бузька надалі –відповідач-3, про визнання недійсним рішень загальних зборів учасників відповідача-1, які відбулися 04 жовтня 2004 року.

Ухвалою суду від 11.10.2007 року відкрито провадження у справі та вжито заходів до забезпечення позову до вирішення даного спору по суті, розгляд справи призначено на 06.11.2007 року.

В судовому засіданні 06.11.2007 року представник позивача підтримав позовні вимоги, представив суду нотаріально посвідченні заяви бувших учасників відповідача-1 - Завійського Григорія Івановича та Ільківа Василя Ярославовича, в яких вони заявляють, що не були повідомлені про проведення загальних зборів 04 жовтня 2004 року, не були присутні на цих зборах і тому не приймали участь в голосуванні по питаннях порядку денного.

Представник відповідача-1 проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 та відповідач-3 заперечень на позов суду не подали, явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, про причину неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

В судове засіданні 04.12.2007 року представник відповідача-1, відповідач-2 та відповідач-3 з’явився, подав доповнення до відзиву на позовну заяву. Представник позивача підтримав позовні вимоги та подав додаткове пояснення до позовної заяви. В судовому засіданні представники сторін подали заву про продовження терміну розгляду справи.

Розгляд справи відкладено на 26.12.2007 року.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, з’ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для справи в їх сукупності, суд встановив наступне:

17 грудня 1992 року виконавчим комітетом Львівської міської ради зареєстровано статут Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо –торгівельна фірма „Кемпі”.

Відповідно до п. 6.1 Змін та доповнень до статуту відповідача-1 від 20 лютого 1995 року учасниками товариства були Дмитришин В.М. з часткою в статутному фонді (капіталі) –0,2 %, Жеребецький О.П. з часткою в статутному фонді (капіталі) –16,66 %, Завіський Г.І. з часткою в статутному фонді (капіталі) –16,66 %, Ільків В.Я. з часткою в статутному фонді (капіталі) –16,66 %, Михайлів А.П. з часткою в статутному фонді (капіталі) –16,66 %, Пилипчик О.О. з часткою в статутному фонді (капіталі) –16,66 %, Чипчар Р.Р. з часткою в статутному фонді (капіталі) –16,66%.

04 жовтня 2004 року відбулися загальні збори відповідача-1. На цих зборах прийнято рішення про прийняття до складу учасників товариства Чіпчар-Возьну О.Р.(відповідача-3), дано згоду на переуступку часток учасників товариства Дмитришина В.М. і Михайліав А.П. –Чіпчару Р.Р. (відповідачу-2), Жеребецького О.П., Завіського Г.І., Ільківа В.Я., Пилипчика О.О. –Чіпчар-Возьній О.Р. (відповідачу-3), а також затверджено новий розподіл часток у статутному фонді (капіталі), у відповідності до якого частка Чипчара Р.Р. становить –33,35 % статутного фонду (капіталу), а Чіпчар-Возньного О.Р. - 66,35 %. статутного фонду (капіталу).

Позивач стверджує, що загальні збори проведені з порушенням чинного законодавства, а саме: без належного повідомлення всіх учасників, за відсутності кворуму, порушено порядок проведення зборів щодо реєстрації учасників, порушено порядок обрання голови та секретаря зборів, внаслідок чого, вважає, що рішення прийняті на цих зборах є недійсними.

Відповідачі-1,2,3 проти позову заперечують, мотивуючи це тим, що у зв’язку з прийняттям оскаржуваних рішень на загальних зборах товариства, права позивача порушені не були, оскільки 15.07.2004 року позивач звернувся до загальних зборів відповідача-1 із заявою про свій добровільний вихід з числа учасників товариства, внаслідок чого на дату проведення зборів - 04.10.2004 року, втратив право брати участь в управлінні товариством, в тому числі і через участь у загальних зборах учасників. Також, на дату проведення загальних зборів, з числа учасників відповідача-1 вийшли  Завійський Г.І. та Ільків В.Я., які подали на адресу зборів засновників відповідача-1 відповідні нотаріально-завірені заяви, Ільків В.Я. –05.05.2001 року,  Завійський Г.І. –06.09.2001 року.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що  в задоволенні позовних  вимог слід відмовити, виходячи з наступного :

Судом встановлено, що 05.05.2001 року Ільків В.Я. звернувся до зборів засновників відповідача-1 із нотаріально-засвідченою заявою про виведення його зі складу засновників (учасників) товариства. Належну йому частку Ільків В.Я. попросив не виділяти, а залишити в розпорядженні відповідача-1, при цьому майнових і фінансових претензій до відповідача-1 він не мав.

06 вересня 2001 року з аналогічною нотаріально-засвідченою заявою до зборів засновників відповідача-1 звернувся Завійський Г.І. Він також просив вивести його зі складу засновників (учасників) товариства. Належну йому частку Завійський Г.І. просив не виділяти, а залишити в розпорядженні відповідача-1, при цьому майнових і фінансових претензій до відповідача-1 він також не мав.

15.07.2004 року до загальних зборів відповідача-1 звернувся також позивач. У заяві позивач повідомив про свій добровільний вихід з числа учасників відповідача-1. Належну йому частку позивач запропонував не виділяти, а залишити в розпорядженні товариства, при цьому зазначив, що жодних матеріальних чи будь-яких інших претензій до відповідача-1 не має і не буде пред’являти у майбутньому. Справжність підпису позивача на заяві засвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мельничуком Л.Г.

Порядок виходу учасника з господарського товариства передбачений ст.ст. 10, 54, 71 Закону України „Про господарські товариства ”.

Положення статутних документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства є незаконними.

Статутні документи відповідача-1, які існували на дату виходу позивача з товариства, таких обмежень не містять і не відносять до компетенції загальних зборів товариства вирішення питання про вихід учасника з товариства.

Правовим наслідком виходу учасника є виникнення у товариства зобов’язань щодо здійснення з ним розрахунків.

Зокрема, ст. 54 Закону про господарські товариства передбачає, що при виході учасника з товариства йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Така виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув, виплачується також належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

В той же час, ст. 53 Закону України „Про господарські товариства” передбачено, що учасник, який виходить з товариства, може відмовитися від свого права на виділення частки. Про це він повинен вказати в заяві, яка має бути нотаріально засвідчена. Відмова від виділення частки є підставою для залишення її в розпорядженні товариства або розподілу між іншими учасниками товариства.

У внутрішньокорпоративних відносинах вважається, що учасник вийшов з товариства з моменту подання заяви про вихід. З цього моменту учасник втрачає право брати участь в управлінні товариством. За ним зберігаються лише окремі майнові права: право отримати частку в майні товариства та частину прибутку, одержану товариством до моменту подання заяви про вихід.

Аналіз зазначених правових норм та статутних документів відповідача-1 (п. 5.2 Статуту відповідача-1, зареєстрованого 17.12.1992 року за реєстраційний № 04377, ст. 11 Установчої угоди відповідача-1 від 06.12.1994 року, ст. 11 Установчої угоди відповідача-1 (нова редакція ), засвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М. 15.04.2004 року) дає підстави для висновку про те, що на вихід учасника з товариства відповідача-1  не вимагається згода інших учасників чи прийняття рішення зборами учасників відповідача-1, а днем виходу учасника з товариства  є  день подачі ним заяви про вихід з товариства у встановленому порядку.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України, який у рішенні ( рішення Судової палати у цивільних справах ВСУ від 28.02.2007 року)  у справі за позовом Брусенського В.О. до ТОВ “Магістраль-Агро”, треті особи: Логвин О.П., Редько Д.В., Ковтун П.В. про визнання недійсним та скасування наказів генерального директора ТОВ “Магістраль-Агро”, визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів учасників ТОВ “Магістраль-Агро”, стягнення вартості частини майна, пропорційної частці у статутному фонді, збитків та витрат на проведення судово-економічної експертизи, зробив висновок про наступне:  „Скасовуючи рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 06.06.2006 року і ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01.08.2006 року в частині стягнення вартості частки в статутному фонді товариства і постановляючи нове рішення, колегія суддів вказала: „Висновок зазначених судів про те, що днем виходу позивача з товариства, на який проводиться розрахунок вартості частки позивача, є дата прийняття зборами рішення про його вихід, а не день подачі ним заяви про вихід з товариства, суперечить нормам матеріального права, зокрема, ст. 10 Закону України „Про господарські товариства”, яка передбачає право учасника у встановленому порядку в будь-який час вийти з товариства, незалежно від згоди інших учасників чи самого товариства. Положення статутних документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що на вихід учасника з товариства не вимагається згода інших учасників чи прийняття відповідного рішення зборами учасників товариства, а днем виходу учасника з товариства є день подачі ним заяви про вихід з товариства у встановленому порядку. Днем подачі такої заяви слід розглядати день передачі її учасником будь-якому виконавчому органу товариства або уповноваженому на це учаснику чи працівнику товариства, а не тільки зборам товариства, підставою скликання яких була заява позивача про вихід з товариства”.

Для  визнання  недійсними  рішення  загальних зборів   товариства необхідно  обов‘язково  встановити факт  порушення  цим рішенням  прав та  законних інтересів  позивача. Якщо  за результатами  розгляду  справи факту  такого  порушення  не встановлено, у господарського  суду відсутні  підстави  для задоволення  позову .

Такий висновок  зроблено Вищим господарським судом України у постанові від 23.01.2007 року у справі за позовом ДП „Авіаційний науково-технічний комплекс ім. О.К. Антонова” до Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі ЗАТ „Укрсибтрансавіа” про визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів СП ЗАТ „Укрсибтрансавіа”. Суд вказав, „що суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач не є власником акцій СП ЗАТ “Укрсибтрансавіа” та не має правових підстав на участь у загальних зборах акціонерів СП ЗАТ “Укрсибтрансавіа”, дійшов правильного висновку про те, що рішення загальних зборів не порушують права і охоронювані законом інтереси позивача, у зв’язку з чим позов задоволенню не підлягає”.

Таким чином суд прийшов до висновку, що станом на 04.10.2004 року - дату проведення загальних зборів відповідача-1, позивач вийшов зі складу учасників відповідача-1, внаслідок чого втратив право брати участь в управлінні товариством, в тому числі і через участь у загальних зборах учасників, а тому, його права щодо прийняття рішень загальними зборами відповідача-1, порушені не були.

Згідно ст. 1 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), громадяни за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

У п. 2 роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р № 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсним актів державних чи інших органів”  зазначається, що обов’язковою умовою  визнання акту недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи, що звертається  до суду з відповідним позовом. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для визнання недійсними оспорюваних рішень.

Згідно із ст. 33  ГПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивач у встановленому порядку не довів наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених ним вимог.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 53, 54, 71 Закону України „Про господарські товариства”, ст.ст. 33, 43, 49, 68, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Скасувати заходи  забезпечення позову, постановлені  ухвалою  господарського  суду  Львівської області  від 11.10.2007 року.

Суддя