ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  18/471

22.11.07

За позовом:          ЗАТ СК „ВУСО”;

До:                    ВАТ „Українська перестрахувальна компанія „Гарант Ре”;

Про:                     стягнення 1 910,71 грн.

Суддя  Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          Винокуров О.В., представник, довіреність №76/2007-Г

від 11.07.2007 р.;

Від відповідача:            Пшеничний О.С., представник, довіреність №13/07 від 20.11.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 1 910,71 грн. суми перестрахового відшкодування, 102,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у наданому письмовому клопотанні та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

01.01.2005 р. між сторонами укладений договір №01/2005-ВУСО облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум, яким встановлені умови взаємовідносин при здійсненні сторонами облігаторного (обов’язкового) перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцедента сум.

Згідно з п. 1.2. договору його предметом є облігаторне (обов’язкове) пропорційне перестрахування відповідачем на засаді ексцеденту сум частини відповідальності позивача, прийнятої останнім за договорами добровільного страхування засобів наземного транспорту (КАСКО транспортних засобів) на умовах Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту, які є невід”ємною частиною даного договору.

15.06.2005 р. між позивачем та громадянином Гончаровим Олегом Вікторовичем був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №4641-01-02.

14.05.2006 р. із застрахованим за договором страхування транспортним засобом сталася ДТП, яка була визнана позивачем страховим випадком, про що складений страховий акт №762 від 30.05.2006 р.

20.05.2006 р. позивачем було виплачене страхове відшкодування страхувальнику –Гончарову О.В., у розмірі 8 125,06 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №649 від 30.05.2006 р.

Згідно з договором облігаторного пропорційного перестрахування відповідальність відповідача визначена у розмірі 23,2472%, що становить 1 910,71 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору облігаторного пропорційного перестрахування відшкодування відповідачем своєї частки збитків позивачеві здійснюється шляхом оплати складаного останнім рахунку бордеро збитків, в який включаються всі збитки, що врегульовані позивачем за звітний період і в яких відповідач зобов’язаний прийняти участь.

Рахунок бордеро збитків №12 за травень 2006 р., в якому було здійснено виплату страхового відшкодування Гончарову О.В., відповідач отримав 14.06.2006 р., але виплачу своєї частки перестрахового відшкодування на користь позивача не сплатив. Станом на день слухання справи у судовому засіданні сума боргу відповідача перед позивачем складає 1 910,71 грн. Наявна заборгованість визнана відповідачем у повному обсязі.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вина відповідача повністю підтверджена дослідженими доказами та матеріалами справи.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Українська перестрахувальна компанія „Гарант Ре” (інд. 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 7, ) на користь Закритого акціонерного товариства Страхова компанія „ВУСО” (інд. 83055, м. Донецьк, вул. Університетська, 20, ) 1 910 (одна тисяча дев’ятсот десять) грн. 71 коп. заборгованості, 102 (сто дві) грн. витрат по сплаті держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
О.В. Мандриченко