ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
22.03.07                                                                                           Справа  № 5/49-92А
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційні скарги Приватного підприємства „Гарбо”, м.Луцьк та Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю „Вест Україна”, м.Луцьк

на постанову Господарського суду Волинської області від 11.09.2006р.

у справі № 5/49-92А

за позовом Луцької об”єднаної державної податкової інспекції, м.Луцьк

до Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю „Вест Україна”, м.Луцьк

до Приватного підприємства „Гарбо”, м.Луцьк

про визнання недійсними усних угод купівлі-продажу, укладених між СП ТзОВ „Вест Україна” та ПП „Гарбо”, і застосування наслідків, передбачених ст.208 ГК України, - стягнення із сторін всього одержаного ними за зобов”язаннями

За участю представників сторін:

від позивача: Сахарчук А.А.- головний державний податковий інспектор, Коптєва А.Є. –начальник відділу юридичного управління ДПА у Волинській області .

від відповідача 1: Омельчук А.Р. –представник.

від відповідача 2: Сорокапуд М.О. - представник.

Особам, які беруть участь у справі, права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49,51 Кодексу адміністративного судочинства України, роз’яснено. Заява про відвід суддів не поступало.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Волинської області від 11.09.2006р. у справі № 5/49-92А задоволено позов Луцької об”єднаної державної податкової інспекції, м.Луцьк та визнано недійсними угоди купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей, оформлені шляхом виписки податкових накладних на загальну суму 948 867 грн. між приватним підприємством „Гарбо” та спільним українсько-німецьким підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю „Вест Україна” в 2003 році та застосовано до сторін встановлені ст.49 ЦК УРСР наслідки недійсності угоди –стягнуто з ПП „Гарбо” та СП ТзОВ „Вест Україна” в доход Державного бюджету України по 948867 грн. з кожного.

При прийняття постанови місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 31.01.2006р. у справі № 2-463/2006 визнано недійсними установчі документи ПП „Гарбо” та свідоцтво платника податку на додану вартість з моменту їх реєстрації з березня 2002 року.; згідно з поясненням засновника ПП „Гарбо” Побігай В.А. та протоколом допиту Побігая В.А. від 02.06.2005р., складеного СВ ПМ ДПА у Волинській області, стверджується про здійснення господарської діяльності від імені ПП „Гарбо” іншими особами та приховування доходів підприємства від оподаткування.

Спільне українсько-німецьке підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю „Вест Україна”, відповідач 1 у справі, та Приватне підприємство „Гарбо”, відповідач 2 у справі, з постановою місцевого господарського суду не погоджуються, подали апеляційні скарги, в яких просять постанову суду скасувати, з мотивів неповного з’ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в позові відмовити з тих підстав, що умисел посадових осіб відповідачів не доведений, завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди не встановлена; повернення товарно-матеріальних цінностей в натурі є неможливим в силу використання їх для будівництва основних засобів, а стягнення їх вартості статтею 49 ЦК УРСР та іншими нормативними актами (в тому числі ст.208 ГК України) не передбачено; в 2003 році, тобто в момент здійснення господарських операцій, ПП „Гарбо” мало статус платника податку на додану вартість, оскільки рішення Луцького міськрайонного суду у справі № 2-463/2006 винесено в січні 2006 році.

Представники відповідачів в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційних скарг підтримали.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу відповідача 2 та представники позивача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційних скарги відповідачів заперечили, просили постанову місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційні скарги –без задоволення, мотивуючи тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 31.01.2006р. у справі № 2-463/2006 визнано недійсними установчі документи ПП „Гарбо” та свідоцтво платника податку на додану вартість з моменту їх реєстрації, засновник ПП „Гарбо” Побігай підприємницькою діяльністю не займався, господарські операції здійснювали сторонні особи, які використовували банківські рахунки та печатку ПП „Гарбо”, тому укладення та виконання усних угод купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей, вчинено з метою суперечною інтересам держави та суспільства.

У судовому засіданні 11.01.2007р. оголошувалась перерва до 08.02.2007р.

Розглянувши доводи відповідача 1 та відповідача 2, викладені в апеляційних скаргах, доводи позивача, наведені у запереченні на апеляційну скаргу відповідача 2, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд вважає доведеним скаржниками неповне з’ясування Господарським судом Волинської області обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та дійшов до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та помилкове застосування ст.49 ЦК УРСР у цій справі, що призвело до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення, що є підставою для його скасування та задоволення апеляційних скарг., виходячи з наступного.

Посилаючись на обставини, встановлені судовим рішенням Луцького міськрайонного суду від 31.01.2006р. у справі № 2-463/2006, Господарський суд Волинської області не тільки помилково вважає, що вони підтверджують наявність необхідних ознак недійсності угоди за ст.49 ЦК УРСР, оскільки правові наслідки визнання недійсності статуту та свідоцтва платника податку на додану вартість ПП „Гарбо” настають лише для ПП „Гарбо” у вигляді скасування державної реєстрації та наступної ліквідації цієї юридичної особи у встановленому законодавством порядку, але безпідставно застосовує п.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду в цивільної справі, що набрало законної сили, є обов’язковим для господарського суду згідно з п.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України щодо фактів (обставин), які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 31.01.2006р. у справі № 2-463/2006 не звільняло Господарський суд Волинської області від встановлення наявності умислу підприємства на укладення угод, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Також не можна погодитись ні з висновками позивач, ні з висновками суду першої інстанції про доведеність умислу обох сторін в укладанні та виконанні вищенаведених усних угод, як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства.

У постанові суду відсутні обставини, встановлені на підтвердження того що, укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства. Навпаки, встановлені місцевим господарським судом факти свідчать про те, СП ТзОВ „Вест Україна” сплатило в ціні товару податок на додану вартість.

Факт несплати ПП „Гарбо” обов’язкових платежів до бюджету не стосується договірних відносин між сторонами. Відповідно до податкового законодавства існуванням факту несплати податкових зобов”язань тягне за собою відповідальність у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій тільки щодо порушника –ПП „Гарбо”, , і не веде до визнання недійсним договору та до цивільно-правової відповідальності.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2006р. про скасування заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 31.01.2006р. за позовом Луцької ОДПІ до ПП „Гарбо”, Побігая В.А., виконкому Луцької міської ради про визнання недійсними установчих документів підприємства, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2006р. про закриття провадження в цивільній справі за позовом Луцької ОДПІ до Побігая В.А., ПП „Гарбо”, виконкому Луцької міської ради про визнання недійсними установчих документів ПП „Гарбо” та свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2006р. про звільнення Побігая В.А. –директора ПП „Гарбо”, який обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі Закону України „Про амністію” від 31.05.2001р., що були приєднані до справи на підставі заяви представника ПП „Гарбо” –адвоката Сорокопуда М.О., повністю спростовують обставини, встановлені судовим рішенням Луцького міськрайонного суду від 31.01.2006р. у справі № 2-463/2006.

Отже, висновок суду першої інстанції про суперечність спірних усних угод купівлі-продажу інтересам держави та суспільства помилково ґрунтується на обставинах, які не мали правового значення для справи. Цей висновок є наслідком порушення судом, зокрема, норм процесуального права про належність доказів та підстави звільнення від доказування.

Самі по собі усні угоди купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей (будівельні матеріали, лист металевий), укладені між ПП „Гарбо” (продавцем) та СП ТзОВ „Вест Україна” (покупцем) на суму 948867,24 грн. (що підтверджується податковими накладними: № 34/1 від 02.01.2003р., № 53 від 21.06.2003р., № 38 від 30.07.2003р., № 68 від 30.07.2003р., № 78 від 01.09.2003р.), не є такими, що суперечать інтересам держави та суспільства. Такі товари не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю ними не вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно їх купівлі-продажу.

Крім того, на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення були відсутніми правові підстави застосування ст.49 ЦК УРСР, так як 1 січня 2004 року згідно з пунктами 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963р. втратив чинність.

Цивільний кодекс України не містить таких публічно-правових наслідків укладення недійсної угоди (правочину), які були встановлені ст.49 ЦК УРСР. Цим Кодексом не встановлено відповідальності (правових наслідків) у вигляді публічно-правової санкції –стягнення в доход Держави, одержаного однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави та суспільства. Наслідком укладення угоди, яка порушує публічний порядок (ст.228 ЦК України), не є адміністративно-правова конфіскація.

За змістом ч.2 ст.5 ЦК України Кодекс має зворотну дію у часі у випадках, коли він пом’якшує або скасовує відповідальність особи.

Таким чином, застосування судом першої інстанції при вирішенні спору публічно-правових санкцій, які були встановлені законом (ЦК УРСР), чинним на момент укладення угоди, але відсутні в законі (ЦК України), чинному на момент ухвалення судового рішення про притягнення до відповідальності, є помилковим.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1978р. № 11 “Про судове рішення” із змінами і доповненнями, рішення є законним тоді коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Судове рішення у зазначеній справі цим вимогам не відповідає, у зв’язку з чим воно підлягає скасуванню.

Відповідно до викладеного та керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги приватного підприємства „Гарбо” та спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю „Вест Україна” задоволити.

Постанову Господарського суду Волинської області від 11.09.2006р. у справі № 5/49-92А скасувати.

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, згідно із ст.212 КАС України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                                Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                                    Процик Т.С.

Суддя                                                                                                    Галушко Н.А.