ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

06.03.07р.

Справа № А32/87-07

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо-Схід»,                                        м. Дніпропетровськ

До : Державної виконавчої служби у Жовтневому районі м. Дніпропетровська

Про : скасування постанов

Суддя   Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача : не з’явився ;

Від відповідача : Миронов Р.О. ( дов. № 5 від 21.02.07 р. )

СУТЬ СПОРУ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо-Схід»звернулося до господарського суду із адміністративним позовом до Державної виконавчої служби у Жовтневому районі   м. Дніпропетровська про скасування постанов державного виконавця від 12.01.07 р. № В 25-155/07 та від 18.01.07 р. № В 25-182/07.Позовні вимоги обґрунтовані посиланням позивача на невідповідність оспорюваних постанов вимогам Закону України «Про виконавче  провадження  » , та порушенням цими постановами прав та охоронюваних законом інтересів позивача .

Відповідач позовні вимоги не визнав , зазначаючи у запереченнях , що ця справа не підсудна господарському суду, а підсудна місцевому загальному суду ; окрім того відповідно до приписів п.6 ст.3  Закону України «Про виконавче  провадження  »виконавча служба має право приймати до виконання постанови Управлінь у справах захисту прав споживача ; згідно із ст.32 вищезазначеного Закону, якщо сторони несвоєчасно отримали документи по виконавчому провадженню, внаслідок чого були позбавлені можливості використати надані цим Законом права, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача або боржника на строк до 10 днів.

Позивач до судових засідань двічі не з’явився , незважаючи на ту обставину , що про час та місце судових засідань був своєчасно повідомлений судом , про що свідчить клопотання позивача про відкладання слухання справи від 21.02.07 р. ( що надійшло до канцелярії суду 22.02.07 р. ) . Враховуючи вищезазначене , суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача , за наявними в справі матеріалами .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

12.01.07 р. державним виконавцем ДВС у Жовтневому районі м. Дніпропетровська на підставі постанови Головного Дніпропетровського обласного управління у справах захисту прав споживачів від 28.11.06 р. № 257  ( про стягнення на користь держави штрафу в розмірі      2 113,62 грн. ) винесена постанова № В25-155/07 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеної постанови № 257 від 28.11.06 р.  про стягнення з                ТОВ «Ельдорадо-Схід»на користь держави штрафу в розмірі 2 113,62 грн. Боржнику                            ( відповідачу ) запропоновано добровільно виконати цю постанову в строк  до 19.01.07 р. шляхом сплати зазначеного штрафу .

18.01.07 р. державним виконавцем ДВС у Жовтневому районі м. Дніпропетровська на підставі постанови Головного Дніпропетровського обласного управління у справах захисту прав споживачів від 06.12.06 р. № 274  ( про стягнення на користь держави штрафу в розмірі      5 730,00 грн. ) винесена постанова № В25-182/07 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеної постанови № 274 від 06.12.06 р.  про стягнення з              ТОВ «Ельдорадо-Схід»на користь держави штрафу в розмірі 5 730,00  грн. Боржнику                          ( відповідачу ) запропоновано добровільно виконати цю постанову в строк  до 24.01.07 р. шляхом сплати зазначеного штрафу .  Копії вищезазначених постанов ДВС надійшли на адресу позивача 22.01.07 р.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на ту обставину , що зазначені постанови не відповідають вимогам ч.7 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження  », відповідно до приписів якої : копія постанови  про  відкриття  виконавчого  провадження  не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Окрім того ще однією із підстав невідповідності оспорюваних постанов вимогам чинного законодавства ( на думку позивача ) є відсутність в переліку виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою   ( наведеному у ст.3 вищезазначеного Закону ) постанов  управління у справах захисту прав споживачів .

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих  органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і  характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні. Підставами для визнання акта недійсним  є  невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до приписів Закону України «Про захист прав споживачів»: у разі порушення законодавства про захист прав  споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: 1) відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 3) реалізацію продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом з підтвердження відповідності на відповідний вид продукції, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 4) виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 5) реалізацію продукції, забороненої відповідним державним органом для виготовлення та реалізації (виконання, надання), - у розмірі п'ятисот відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 6) реалізацію небезпечного товару (отрути, пестицидів, вибухо- і вогненебезпечних речовин тощо) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання - у розмірі ста відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, але не менше двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 7) відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 8) створення перешкод службовим особам спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та структурного підрозділу з питань захисту прав споживачів органу місцевого самоврядування у проведенні перевірки якості продукції, а також правил торговельного та інших видів обслуговування - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості реалізованої продукції за попередній календарний місяць, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не  веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 9) невиконання або несвоєчасне виконання припису посадових осіб спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів про усунення порушень прав споживачів - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;10) реалізацію товару, строк придатності якого минув, - у розмірі двохсот відсотків вартості залишку одержаної для реалізації партії товару, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 11) порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суми штрафів зараховуються до державного бюджету. Порядок їх стягнення визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі невиконання в добровільному порядку суб'єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів, його територіальних органів та їх посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється державною виконавчою службою в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження"  ( ст.23 )

Відповідно до  Закону України «Про виконавче провадження»: примусове виконання   рішень   державною  виконавчою  службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню ( поміж-іншим ) і такі виконавчі документи ,як  постанови    органів   (посадових   осіб),   уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом ; рішення інших органів державної влади у випадках,  якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу ( ст.3 ) .

Таким чином суд дійшов висновку , що постанови Головного Дніпропетровського обласного управління у справах захисту прав споживачів від 28.11.06 р. № 257  та  від 06.12.06 р. № 274   про стягнення з ТОВ «Ельдорадо-Схід»на користь держави штрафу ; є виконавчими  документами , які підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої  службою.

Згідно з вимогам ч.7 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження  »:  копія постанови  про  відкриття  виконавчого  провадження  не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Одночасно відповідно до приписів ст. 32 цього Закону : за наявності    обставин,    що перешкоджають   провадженню виконавчих дій або несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості використати надані їм цим Законом права, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача або за заявою боржника, або з власної ініціативи на строк до 10 днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторони, суд або інший  орган,  який  видав  виконавчий  документ.

Таким чином в разі несвоєчасного одержання  позивачем оскаржуваних ним постанов ДВС, він не позбавлений був можливості в установленому законом порядку звернутися до ДВС із заявою про відкладання  провадження виконавчих дій .Але позивач не звертався до відповідача із зазначеним клопотанням .

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку , що наведені позивачем доводи в обґрунтування позовних вимог про скасування оспорюваних  постанов ДВС не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства .

Суд вважає необґрунтованими і заперечення відповідача стосовно непідсудності цього спору господарським судам за правилами КАС України, оскільки відповідно до приписів ст.181 цього Кодексу: учасники    виконавчого   провадження   (крім   державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Оскільки позивачем та відповідачем у цій справі є юридичні особи, то ця справа за своїм суб’єктним складом підсудна та підвідомча саме господарському суду .

Згідно з вимогами ст.71 КАС України кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи  бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. З вищенаведених обставин  суд не знаходить також достатньо правових підстав для задоволення клопотання позивача про забезпечення позовних вимог

На підставі вищезазначеного , керуючись вимогами Закону України «Про захист прав споживачів»; Закону України «Про виконавче провадження  »ст.ст.71,72, 156,158-163 КАС України, господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ :

1.В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі .

2. В задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову відмовити .

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, установлених вимогами ст.254 КАСУ ; та може бути оскаржена відповідно до вимог розділу ІV КАСУ .

Суддя                                                                                                                          О.Ю.Васильєв