ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  18/71

22.11.07

За позовом:          ЗАТ „Українська транспортна страхова група”;

До:                    ВАТ „Київський електромеханічний завод „Транссигнал”;

Третя особа:          ВАТ „Універмаг „Україна”;

Про:                     стягнення 15 177,46 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:                    Петренко В.М., представник, довіреність №347 від 23.05.2007 р.;

Остроух М.В., представник, довіреність №12 від 03.01.2007 р.;

Від відповідача:           Кизима Г.М., представник, довіреність №173 від 01.02.2007 р.;

Від третьої особи:          Гарматюк А.Д., представник, довіреність №14/07 від 16.08.2007 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2006 р. у даній справі призначена судово-економічна експертиза, у зв’язку з чим провадження у справі було зупинене до закінчення її проведення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2007 р. провадження у справі поновлено, справа призначена слуханням на 19.09.2007 р.

Справа, в порядку статті 77 ГПК України, була відкладена слуханням з 19.09.2007 р. до 10.10.2007р., з 07.11.2007 р. до 22.11.2007 р., про що господарським судом винесені відповідні ухвали від 19.09.2007 р. та від 07.11.2007 р.

На підставі статті 77 ГПК України у справі була оголошена перерва з 10.10.2007 р. до 07.11.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 15 177,46 грн. шкоди, 151,77 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

24.09.2007 р. позивачем до господарського суду була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 21 369,86 грн. (15 177,46 грн. заборгованості + 6 192,40 грн. інфляційних втрат), 1 504,44 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у наданому відзиві на позов, а представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечує, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що у договорі №224/ю добровільного страхування автотранспорту від 11.12.2003 р. відсутня істотна умова договору –строк його дії, а тому, як стверджує відповідач, страховий випадок наступив поза межами строку дії договору №224/ю добровільного страхування автотранспорту від 11.12.2003 р. і останній не повинен був сплачувати страхове відшкодування.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

11.12.2003 р. між третьою особою та позивачем укладений договір добровільного страхування автотранспорту №224/ю, згідно з яким об’єктом страхування є майновий інтерес третьої особи, що не суперечить чинному законодавству, пов’язаний з володінням, користування і розпорядженням транспортними засобами.

Згідно зі страховим полісом №0008029 від 13.12.2003 р., укладеним між позивачем та третьою особою, під страховий захист взято автомобіль марки „Мерседес –Бенд” (державний номерний знак 178-73 КА), який належить позивачеві.

24.03.2004 р. у м. Києві по вул. Річна, 4 сталася ДТП за участю автомобіля марки „Мерседес –Бенд” (державний номерний знак 178-73 КА) під керуванням Лахно П.М., та автомобіля марки „ЗІЛ –441” (державний номерний знак 142-29 КА), що належить відповідачеві, під керуванням Дейнеги І.К.

Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2004 р. №3-8612/04 винним у скоєнні вищезазначеної ДТП визнано водія Дейнегу Івана Кириловича, що керував автомобілем марки „ЗІЛ –441” (державний номерний знак 142-29 КА).

В результаті вищезазначеної ДТП автомобіль марки „Мерседес –Бенд” (державний номерний знак 178-73 КА) був пошкоджений. Розмір завданої автомобілю шкоди згідно з актом №469 дослідження спеціаліста –автотоварознавця від 16.04.2004 р. ЛФ ЗАТ УЦПЩ „Експерт –Сервіс” складає 18 476,82 грн.

Позивачем на користь третьої особи сплачено 15 177,46 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1786 від 21.04.2004 р. на суму 485,40 грн. (експертні послуги) та №2590 від 21.06.2004 р. на суму 14 658,01 грн. (сума страхового відшкодування).

Позивач 30.06.2005 р. звернувся до відповідача з претензією №1241 про виплату шкоди у розмірі 15 177,46 грн., яка листом відповідача №934 від 05.08.2005 р. залишена без задоволення.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому господарський суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України „Про страхування” страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як визначено статтею 27 Закону України „Про страхування”, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічний зміст вищезазначеній статті містить стаття 993 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Вищезазначені норми чинного законодавства України свідчать про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги в межах фактичних затрат до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи ту обставину, що винним у ДТП, яка сталася 24.03.2004 р. у м. Києві по вул. Річна, 4 визнано водія Дейнегу Івана Кириловича, який керував автомобілем марки „ЗІЛ –441” (державний номерний знак 142-29 КА), що належить відповідачеві, позивач правомірно звернувся до відповідача за відшкодуванням шкоди.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6 192,40 грн. інфляційних втрат та 1 504,44 грн. трьох процентів річних з простроченої суми не підлягають задоволенню, оскільки статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність боржника за прострочення виконання грошових зобов’язань. Оскільки з боку відповідача існує обов’язок щодо відшкодування шкоди внаслідок деліктного зобов’язання, стаття 625 Цивільного кодексу України до даних правовідносин не застосовується.

Вина відповідача підтверджена дослідженими доказами та матеріалами справи.

Посилання відповідача на те, що страховий випадок наступив поза межами строку дії договору №224/ю добровільного страхування автотранспорту від 11.12.2003 р. і останній не повинен був сплачувати страхове відшкодування є безпідставним, оскільки страховим полісом №0008029, укладеним між позивачем та третьою особою, строк його дії починається з 13.12.2003р. та закінчується 12.06.2004 р., а тому страховий випадок стався під час дії зазначеного страхового полісу.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Київський електромеханічний завод „Транссигнал” (інд. 01135, м. Київ, вул. Жилянська, 97, ) на користь Закритого акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія” (інд. 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, ) 15 177 (п’ятнадцять тисяч сто сімдесят сім) грн. 46 коп. шкоди, 151 (сто п’ятдесят одна) грн. 77 коп. витрат по сплаті держмита та 78 (сімдесят вісім) грн. 29 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів. Видати наказ.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
О.В. Мандриченко