ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2007
Справа №2-30/14504-2007

За позовом Заступника прокурора м. Ялта (м. Ялта, вул. Кірова, буд. 18) в інтересах державі в особі Верховної Ради України, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 5.

До відповідачів: 1. Фонду майна АР Крим, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, буд. 17.

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком», м. Сімферополь, вул. Більшовицька, буд. 24.

3. Міністерства охорони здоров’я України, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 7.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Санаторій «Передгірний», м. Алупка, шосе Свободи, буд. 11.

2. Алупкінська міська рада, м. Алупка, вул. Червоноармійська, буд. 32.

Про визнання частково недійсним наказу Фонду майна АР Крим № 1349 від 12.11.2004 р. та визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 07.12.2004 р.

Суддя Ловягіна Ю.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Лаптієв, за дов. від 11.07.2006 р. № 182 у справі.

Від відповідачів – 1. Соловьева, за дов. від 07.06.2007 р. № 01/2015; 2. Кубанцев, керівник, Поповіч, за дов. від 02.11.2007 р. у справі; 3. не з’явився.

Третя особа: 1. Лімарев, головний лікар, 2. не з’явився.

Від прокурора – Куінджі, посвід.

Суть спору: Заступник прокурора м. Ялти звернувся до господарського суду АР Крим в інтересах держави в особі Верховної Ради України з позовом про визнання частково недійсним наказу Фонду майна АР Крим № 1349 від 12.11.2004 р. в частині передачі ТОВ «Інвестком» в оренду будівлі дитячого садку літ. «В» загальною площею 120,4 кв.м. за адресою: м. Алупка, вул. Шосе Свободи, буд. 16, визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 07.12.2004 р., укладеного Фондом майна АРК та ТОВ «Інвестком» з моменту укладення та зобов’язанні ТОВ «Інвестком» повернути орендоване приміщення санаторію «Передгірний».

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що укладений договір оренди будівлі дитячого садку суперечить актам цивільного законодавства, оскільки на підставі ч. 5 ст. 16 Закону України «Про дошкільну освіту» вивільнені приміщення ліквідованих державних та комунальних дошкільних навчальних закладів використовуються виключно для роботи з дітьми, а тому засновник (власник) державного чи комунального дошкільного навчального закладу не має права безпідставно ліквідувати його, зменшувати в ньому площу території, кількість груп, а також здавати в оренду приміщення (будівлі). З приведених підстав прокурор просить визнати укладений договір оренди від 07.12.204 р. недійсним з моменту його укладення на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, визнати недійсним наказу Фонду майна АР Крим № 1349 від 12.11.2004 р. та зобов’язати ТОВ «Інвестком» повернути орендоване приміщення.

12.11.2007 р. на адресу суду надійшло клопотання Верховної Ради України від 08.11.2007 р. № 3016-47(164474) (а.с. 18 – 20) яким Рада погоджується з доводами прокурора та пояснює, що згідно з нормами ст. 75, 92 Конституції України Верховна Рада України не є належним позивачем по справі.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про управління об’єктами державної власності» управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

З приводу цього, на підставі ст. 22 ГПК України Верховна Рада України просить залучити до участі у справі належного позивача.

Дане клопотання також було підтримано прокурором.

Проте, заявлене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки норми Господарського процесуального кодексу України не передбачено заміни позивача на іншого, належного позивача.

Відповідач 1 – Фонд майна АР Крим – у відзиві, яке прийнято в судовому засіданні 12.11.2007 р. з позовом не згоден та просить у його задоволенні відмовити з підстав, що орендоване приміщення не є дитячим дошкільним закладом та не використовується вже тривалий термін як дитячий садочок.  Крім того, відповідач - 1 посилається на те, що органом управління є Міністерство охорони здоров’я України, яке надало згоду на оренду даного нежитлового приміщення.

Відповідач – 2 у відзиві також проти позову заперечує з підстав, що законодавчими актами встановлено, що законодавство України не містить в собі заборони щодо оренди дошкільних установ освіти.

Крім того, в судовому засіданні, яке відбулося 05.12.2007 р. представник відповідача – 2 усно заперечував проти заявленого прокурором та позивачем клопотання про заміну позивача на належного позивача з підстав, що ГПК України не містить такої норми.

Представник відповідача – 3 у судові засідання не з’явився, письмовий відзив не представив, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином.

Головний лікар Санаторію «Передгірний» у судових засіданнях приймав участь, однак письмові пояснення по справі не представив.

Представник Алуштинської міської ради в судовому засіданні участі не приймав, 05.12.2007 р. на адресу суду від Ради надійшла телеграма, з повідомленням, що вимоги прокурора підтримуються в повному обсязі, однак просить розглянути справу у відсутності представника.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, господарський суд розглядає справу по наявним в ній матеріалам. Інших доказів сторонами не представлено.

Дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення прокурора та представників  сторін, суд –

в с т а н о в и в:

07.12.2004 р між Фондом майна АР Крим та ТОВ «Інвестком» на підставі наказу Фонду майна АР Крим від 12.11.2004р № 1349 «Щодо передачі в оренду ТОВ «Інвестком» державного нерухомого майна» був укладений договір оренди державного майна строком дії до 06 грудня 2009 року, об'єктом оренди за яким було визначене державне майно, розташоване за адресою: м. Алупка, вул. Шосе Свободи, буд. 16, в тому числі, будівля  дитячого саду (літ. В), загальною площею 120,4м2.

Відповідно до умов п. 1.2. вказаного договору, об’єкт оренди знаходиться на балансі Санаторію «Передгірний» та належить державі в особі Верховної Ради України на підставі свідоцтва про право власності, згідно з рішенням виконавчого комітету Алупкінської міської ради від 15.11.2004 р. №253, зареєстрованого Комунальним підприємством «Ялтинське бюро технічної інвентаризації» за номером 979 від 24.11.2004р, та знаходиться в оперативному управлінні у Міністерстві охорони здоров’я України.

За змістом п. 1.1. договору державне майно передане в оренду з метою організації оздоровлення і відпочинку громадян.

Договір оренди від 07.12.2004 р. був посвідчений нотаріально, про що приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу було зроблено запис в реєстрі за № 352 від 0712.2004р.

Укладення договору оренди державного майна було здійснено за наявності дозволу Міністерства охорони здоров'я України, в управлінні якого знаходиться об’єкт оренди, що випливає з листа вказаного органу державної виконавчої влади від 07.10.04 р. (а.с. 44).

Спеціальним законом, яким врегульовано організаційні та майнові відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій щодо господарського використання такого державного майна, є Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року № 2269-XII.

На підставі ст. 4 вказаного Закону, не можуть бути об’єктами оренди: цілісні майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України «Про підприємництво»; цілісні майнові комплекси казенних підприємств; цілісні майнові комплекси структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць) казенних підприємств, що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України «Про підприємництво».

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що законодавчими актами України може бути доповнений перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути об'єктами оренди.

Так, посилання прокурора на положення абзацу  6  п. «б» ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», за змістом якої не підлягають приватизації, як і передачі в оренду об'єкти освіти, які фінансуються з державного бюджету, є безпідставним.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про дошкільну освіту» дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) створюється для дітей віком від трьох до шести (семи) років, де забезпечуються їх розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти.

Стаття 13 Закону України «Про  дошкільну освіту» встановлює, що дошкільний навчальний заклад визнається юридичною особою а його статут, незалежно від підпорядкування, типу і форми власності розробляється відповідно до Конституції України, Закону України «Про освіту», цього Закону, Положення про дошкільні навчальні заклади та затверджується засновником (власником), погоджується з відповідним органом управління освітою та реєструється місцевим органом виконавчої влади у порядку, встановленому законодавством України.

Також, на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про дошкільну освіту» джерелами фінансування дошкільного навчального закладу є, зокрема, кошти відповідних бюджетів (для державних і комунальних дошкільних учбових закладів).

З матеріалів справи судом вбачається, що будь-який дошкільний навчальний заклад за адресою: м. Алупка, вул. Шосе свободи, 16, за якою знаходиться спірний об’єкт оренди – не зареєстрований та взагалі відсутній, що підтверджується листами виконавчого комітету Алупкінської міської ради та Алупкінського міського відділу освіти.

Крім того, зі змісту спірного договору вбачається, що об’єктом оренди визначений не дитячий садок, як об’єкт освіти - дошкільний навчальний заклад, а будівля дитячого садку, до того ж – колишнього.

За таких обставин, за відсутності доказів того факту що спірне орендоване майно є в розумінні діючого законодавства об’єктом освіти, що фінансується з державного  бюджету, суд вважає, що на дані відносини не розповсюджуються положення абзацу  6  п. «б» ч . 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», оскільки спірне майно - будівля  колишнього дитячого саду (літ. В), загальною площею 120,4м2, розташована за адресою: м. Алупка, вул. Шосе свободи, 16, є окремим нерухомим індивідуально визначеним  майном, яке може бути передане в оренду.

Проте, дослідивши заявлені вимоги, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У позовній заяві заступник прокурора м. Ялти визначив в якості позивача по даній справі Верховну Раду України керуючись частиною 1 статті 32 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 р., де значилось, що суб’єктом права загальнодержавної власності є держава в особі Верховної Ради України.

20.06.2007 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України у зв’язку з прийняттям Цивільного кодексу України», відповідно до якого втратив чинності Закон України «Про власність».

На підставі ст. 75 Конституції України, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні, а правовий режим власності в державі, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України.

Правові підстави управління об’єктами державної власності в Україні були визначені Законом України «Про управління об’єктами державної власності» від 21.09.2006 р. № 185.

Так, на підставі ст. 1 вказаного Закону, управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Це також відповідає пункту 5 ст. 116 Конституції України, згідно з яким Кабінет Міністрів України здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Таким чином, управління об’єктами державної власності не належить до законотворення, а є виконавчо-розпорядчою дією, а тому право здійснення повноважень щодо реалізації прав держави як власника зазначених об’єктів, а отже, й представляти інтереси держави в зазначеній сфері належить Кабінету Міністрів України та уповноваженими ним органами.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на норми законодавства, подання позову, в якому зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

На підставі ст. 1 ГПК України суб'єкти господарського процесу мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

З приведених підстав, суд вважає, що у позові слід відмовити, оскільки права або охоронювані законом інтереси позивача не порушені, оскільки Верховна Рада України є неналежним позивачем по справі.

У судовому засіданні, яке відбулося 05 грудня 2007 р. були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення оформлено та підписано 13 грудня 2007 р.

Керуючись ст. 44, 48, 49, 82 – 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.