ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2007 р.
№ 40/188-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дерепи В.І. –головуючого (доповідача),
Стратієнко Л.В.,

Грека Б.М.,

за участю повноважних представників:

позивача
Здоренка С.О., Куценка О.В.

відповідача
Старжинської О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
ТзОВ “Фірма "Восток”

на постанову
від 18 липня 2007 року
Харківського апеляційного господарського суду

у справі
№ 40/188-06

за позовом
ТзОВ “Фірма "Восток"

до
ВАТ "Мегабанк"

про
та за зустрічним позовом
стягнення 986 540 грн.,
про визнання недійсним попереднього договору №3/10-04 від 10.03.2004 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача про стягнення збитків в сумі 986 540 грн., завданих неналежним виконанням ВАТ "Мегабанк" зобов’язань.

Відповідач звернувся з зустрічною позовною заявою про визнання недійсним попереднього договору №3/10-04 від 10.03.2004 року, укладеного між ТзОВ “Фірма "Восток" та ТОВ "КУА "Форвард".

Рішенням господарського суду Харківської області від 16 травня 2007 року первісний позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 980000 грн. збитків, судові витрати. В решті позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18 липня 2007 року рішення суду скасоване частково. Відмовлено в первісному позові в частині стягнення з ВАТ "Мегабанк" 980000 грн. збитків. В іншій частині рішення залишене без змін.

У касаційній скарзі ТзОВ “Фірма "Восток” просить скасувати вказану постанову, як прийняту з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування апеляційним господарським судом, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2003 року між ТОВ "Фірма "Восток" та ВАТ "Мегабанк", у забезпечення своєчасного виконання ТОВ "Фірма "Восток" зобов'язань за кредитним договором, був укладений договір застави майна №39-з-2, згідно умов якого ТОВ "Фірма "Восток" передало у заставу ВАТ "Мегабанк" належні йому на праві власності цінні папери, які є простими іменними акціями ЗАТ "Ровенський ливарний завод" в кількості 5056847штук, номінальною вартістю 5 056 847 грн.

10 березня 2004 року між  ТОВ   "Фірма  "Восток" та ТОВ "КУА "Форвард" було укладено попередній договір № 3/10-04, за умовами якого сторони зобов'язались у строк до 26.03.2004 року укласти основні договори позики та застави.

У забезпечення договору позики, відповідно до вимог п.1 попереднього договору, сторони мали до 26.03.2004 року укласти договір застави, за умовами якого позивач за первісним позовом зобов'язався передати у заставу ТОВ "КУА "Форвард" прості іменні акції ЗАТ "Рівненський ливарний завод" у кількості 5056847 штук, номінальною вартістю 5 056 847,00 грн.

Як видно з матеріалів справи, вказані прості іменні акції ЗАТ "Ровенський ливарний завод", які позивач за первісним позовом мав намір передати у заставу за попереднім договором № 3/10-04 від 10.03.2004 року, були надані у заставу ВАТ "Мегабанк", згідно договору застави №39-3-2 від 24.04.2003 року, в забезпечення належного виконання умов кредитного договору №99/2003 від 10.09.2003 року.

Згідно з п.2.1.1 попереднього договору позивач за первісним позовом повинен був надати документи, що підтверджують право власності позивача на предмет застави, а також документи, що свідчать про те, що це майно не є предметом застави іншому кредитору(кредиторам).

Відповідно до ст.593 ЦК України, ст. 28 Закону України "Про заставу" право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

На підставі п. 7.20 Положення про порядок ведення реєстрів власників іменних цінних паперів припинення застави здійснюється реєстроутримувачем на підставі розпорядження застави, підписаного від імені зареєстрованого в системі реєстру заставодержателя цінних паперів, оригіналу або нотаріально засвідченої копії документу, який підтверджує припинення існування застави іменних цінних паперів.

Таким чином, особою, яка зобов'язана внести запис про припинення застави є реєстроутримувач. Обов'язок надання відповідачем за первісним позовом відповідних документів та строк їх надання вказаним положенням не передбачено.

Розглядаючи справу, суд встановив, що оскільки відповідач за первісним позовом листом від 13.02.2004 року засвідчив факт припинення зобов'язань за кредитним договором №99/2003 від 10.09.2003 року, що є підставою припинення права застави, то позивач за первісним позовом мав можливість у визначений попереднім договором строк надати іншій стороні за попереднім договором документ, який засвідчував відсутність обтяжень на акції, які діяли відповідно до договору застави №39-3-2 від 24.04.2003 року, укладеного між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між протиправними діями особи, самою шкодою та наявністю вини (умислу або необережності).

Відсутність причинного зв'язку, як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.623 ЦК України, при визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором, щодо їх отримання.

Правильними є висновки суду апеляційної інстанції в тому, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував той факт, що позивачем за первісним позовом не були вчинені такі заходи, зокрема, звернення з позовом про зобов'язання зняття в установленому законом порядку обтяження з простих іменних акцій, тощо.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вірно встановив не доведеним позивачем за первісним позовом факт наявності збитків і обгрунтовано відмовив в первісному позові в частині стягнення з ВАТ "Мегабанк" суми збитків, скасувавши рішення суду в цій частині і залишив без змін в іншій частині.

Крім того, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним попереднього договору №3/10-04 від 10.03.2004 року.

При прийнятті оскаржуваної постанови, суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам і прийняв законну постанову, яку необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18 липня 2007 року залишити без змін, а касаційну скаргу ТзОВ “Фірма "Восток” –без задоволення.

Головуючий                                                                                Дерепа В.І.

С у д д і:                                                                                       Стратієнко Л.В.

Грек Б.М.