СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

30 листопада 2007 року
Справа № 2-24/9835-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача: Кройтор І.В. дов. № 1042 від 09.10.2007 року;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Морське" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Колосова Г.Г.) від 27 вересня 2007 року у справі № 2-24/9835-2007А

за позовом Судацького міського центру зайнятості (вул. Леніна, 44, м.Судак, АР Крим, 98000)

до Державного підприємства "Морське" (вул. К. Маркса, 35,Морське, м. Судак,98033)

про стягнення 583798,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Судацький міський центр зайнятості звернувся до господарського суду АР Крим з позовом про стягнення з відповідача суми несплачених страхових внесків, штрафу та пені у розмірі 583798,56 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Судацьким міським центром зайнятості було проведено перевірку правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування Державним підприємством "Морське" страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України. За результатами перевірки складено акт перевірки № 16/1-16/5 від 15.03.2007 року, в якому встановлено наявність заборгованості ДП „Морське” станом на 15.03.2007 року по сплаті страхових внесків, штрафу та пені у розмірі 583798,56 грн.

Постановою господарського суду АР Крим від 27.09.2007 року у справі № 2-24/9835-2007А позов Судацького міського центру зайнятості задоволено. Суд стягнув з Державного підприємства „Морське” 435368,65 грн. заборгованості.

Не погодившись з постановою господарського суду АР Крим, Державне підприємство „Морське” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову Судацького міського центру зайнятості відмовити.

Доводи відповідача, викладені а апеляційній скарзі, полягають у невірному застосуванні судом першої інстанції норм Закону України „Про систему оподаткування”, Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, положень Основ законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також у неналежному дослідженні господарським судом АР Крим змін, які вносились до вказаних нормативних актів.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з неможливістю явки представника у судове засідання з причини відрядження. Однак, судова колегія виходить з того, що представництво юридичної особи в суді не обмежується колом певних осіб. Крім того, у випадку неможливості забезпечення явки представника у судове засідання, сторона у справі не позбавлена можливості надавати свої вимоги і заперечення в письмовому вигляді. Судова колегія також зазначає, що заявлене позивачем клопотання не підтверджено належними доказами. За таких обставин, судова колегія визнала можливим розглянути справу за відсутності представника Судацького міського центру зайнятості.

З причини зайнятості в іншому судовому засіданні судді Заплава Л.М., на підставі розпорядження першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду, у складі судової колегії було здійснено заміну на суддю Антонову І.В.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, вислухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції виходячи з наступного.

Державне підприємство радгосп-завод „Морське” зареєстровано виконавчим комітетом Судацької міської ради АР Крим як юридична особа та перебуває на обліку у якості платника фіксованого сільськогосподарського податку.

Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 26.12.2005 року № 747 „Про перейменування державних підприємств”, державне підприємство радгосп-завод „Морський” було перейменовано у державне підприємство „Морське”. Відповідно до Статуту, Державне підприємство „Морське" являється правонаступником майнових прав і обов'язків Державного підприємства радгоспу-заводу „Морський”. У зв`язку з цим, ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.11.2007 року було замінено сторону у справі - Державне підприємство Радгосп-завод „Морський” на його правонаступника - Державне підприємство „Морське”.

З матеріалів справи вбачається, що Судацьким міським центром зайнятості було проведено перевірку правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування Державним підприємством „Морське” страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України.

За результатами перевірки складено акти №№ 16/1-16/5 від 15.03.2007 року, в якому встановлено наявність заборгованості ДП „Морське” за 2001-2004 роки по сплаті страхових внесків, штрафу та пені у розмірі  583798,56 грн. Згідно розрахунку вимог по несплаті страхових внесків, сума недоїмки, визначена позивачем, складає 583798,56 грн. Вказана сума з`явилась предметом позову. Періодом, за який розраховано суму недоїмки, є 2001-2004 роки.

Надаючи правову оцінку заявленим Судацьким міським центром зайнятості позовним вимогам, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок”, фіксований сільськогосподарський податок сплачується в рахунок таких податків і зборів (обов'язкових платежів): податок на прибуток підприємств; плати (податку) за землю; податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів; комунального податку; збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету; збору до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення; збору на обов'язкове соціальне страхування; збору на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг загального користування України; збору на обов'язкове державне пенсійне страхування; збору до Державного інноваційного фонду; плати за придбання торгового патенту на здійснення торговельної діяльності; збору за спеціальне використання природних ресурсів (щодо користування водою для потреб сільського господарства).

Статтею 6 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” передбачений порядок зарахування фіксованого сільськогосподарського податку до бюджетів і державних цільових фондів, згідно з яким платники перераховують у визначений строк кошти на окремий рахунок відділень Державного казначейства України у районах за місцем розташування земельної ділянки. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми фіксованого сільськогосподарського податку у таких розмірах : до місцевого бюджету - 30 відсотків, на обов'язкове державне пенсійне страхування - 68 відсотків, на обов'язкове соціальне страхування - 2 відсотки.

Статтею 3 Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” встановлено, що законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України „Про зайнятість населення” та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, стаття 1 Основ законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами а також державних та інших джерел, передбачених законом.

Стаття 4 Основ законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування містить перелік видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, серед яких: пенсійне страхування, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витрати, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до 01.01.2001 року діяв Закон України „Про збір на обов'язкове соціальне страхування” та Закон України „Про ставку збору на обов'язкове соціальне страхування”. Закон України „Про збір на обов'язкове соціальне страхування” визначав порядок справляння та використання збору на обов'язкове соціальне страхування ( у тому числі збору на обов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття). Тобто, збір на обов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття був складовою частиною збору на обов'язкове соціальне страхування, про що прямо було вказано у Законі.

Дію Закону України „Про збір на обов'язкове соціальне страхування” було зупинено для сільськогосподарського товаровиробника - платників фіксованого сільськогосподарського податку згідно із Законом України „Про фіксований сільськогосподарський податок”.

Після набрання чинності Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням” втратили силу такі закони:

- Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”;

- Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яки спричинили втрату працездатності”;

-    Закон України „Про збір на обов'язкове соціальне страхування”;

- Закон України „Про ставку збору на обов'язкове соціальне страхування”.                     Однак, при цьому, збір на обов'язкове соціальне страхування не було анульовано. Такий збір залишився без змін у переліку загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів), наведеному у статті 14 Закону України „Про систему оподаткування” та був виключений з такого переліку лише на підставі Закону України № 429-ІХ від 16.01.2003 року.

При цьому, зміни в Законі України „Про фіксований сільськогосподарський податок” в частині виключення збору на обов'язкове соціальне страхування мали місце лише 23.12.2004 року на підставі Закону  України  „Про  внесення змін  в деякі закони України  відносно оподаткування сільськогосподарських підприємств” № 2287.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду АР Крим про те, що у 2001-2004 роках збір на обов'язкове соціальне страхування існував на законодавчому рівні та сплачувався платниками шляхом сплати фіксованого сільськогосподарського податку.

Наведена вище правова позиція також підтверджується судовою практикою, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.09.2007 року

Судовою колегією встановлено, що Державне підприємство „Морське" на протязі 2001-2004 років сплачувало фіксований сільськогосподарський податок в рахунок податків та зборів, у тому числі, в рахунок збору на обов'язкове соціальне страхування.

Відповідно до пунктів 1 та 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання або справи.

У даному випадку, судом першої інстанції було невірно застосовано норми Закону України „Про систему оподаткування”, Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок”, положення Основ законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також неналежним чином досліджено зміни, які вносились до вказаних нормативних актів.

Наведені вище обставини свідчать про необгрунтованість заявлених Судацьким міським центром зайнятості позовних вимог. У зв`язку з цим, оскаржувана постанова господарського суду АР Крим підлягає скасуванню, при тому, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 198 п.3, 202 п.п.1, 4, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морське" задовольнити.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 вересня 2007 року у справі № 2-24/9835-2007А скасувати.

У задоволенні позову Судацького міського центру зайнятості відмовити.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді