ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

25.10.2007                                                                                          Справа  № 2/152

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Готіс”, м. Київ

ДО Управління з питань майна комунальної власності Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород

ДО Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації Рахівського району”, м. Рахів

Про визнання договору купівлі-продажу від 02.11.2006 року цілісного майнового комплексу „Санаторій „Гірська Тиса”, що знаходиться в с. Кваси, 163 Рахівського району недійсним, визнання першочергового права на укладання нового договору шляхом зобов'язання відповідача до укладення нового договору купівлі-продажу з позивачем з включенням до предмету договору адмінбудинку будівлі (літера „Д”) загальною площею 224,7кв.м., очисних споруд №1030013 та поверхневого водозбору з потічка Малий Тростянець з водопроводом діаметром 100мм

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача – не з’явився

від відповідача 1 – Калабіга К.М. –предст. за дорученням №610/01-9 від 20.09.07р.

від відповідача 2 – не з’явився

від третьої особи – не з’явився

СУТЬ СПОРУ: визнання договору купівлі-продажу від 02.11.2006 року цілісного майнового комплексу „Санаторій „Гірська Тиса”, що знаходиться в с. Кваси, 163 Рахівського району недійсним, визнання першочергового права на укладання нового договору шляхом зобов'язання відповідача до укладення нового договору купівлі-продажу з позивачем з включенням до предмету договору адмінбудинку будівлі (літера „Д”) загальною площею 224,7кв.м., очисних споруд №1030013 та поверхневого водозбору з потічка Малий Тростянець з водопроводом діаметром 100мм.

Позивач звернувся з позовними вимогами та просить їх задоволити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, вказує на неправомірність відчуження відповідачем тільки частини цілісного майнового комплексу, оскільки згідно преамбули Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” та умов, визначених рішенням 20 сесії 4 скликання Закарпатської обласної ради від 12.01.06р. №701, вирішено відчужити на конкурентних засадах цілісний майновий комплекс „Санаторій „Гірська Тиса”, який

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.10.2007 року по справі №2/152

віднесено до об’єктів групи А. Однак, на думку позивача, дане рішення не було виконано належним чином, оскільки до відчуженого на користь позивача майна не ввійшло ряд об’єктів, що на його думку, є його невід’ємною та складовою частиною. Відтак, вважає, що договір купівлі-продажу було укладено сторонами під впливом помилки, яка має істотне значення і знижує цінність та можливість використання за цільовим призначенням придбаного майна. Відповідно, стверджує про те, що підписуючи оспорювану угоду сторони допустилися помилки, оскільки внутрішня воля учасника правочину не відповідала її зовнішньому прояву –волевиявленню учасника.

Представник відповідача 1 заперечує з приводу поданого позову з мотивів, наведених в засіданні суду, однак, відповідного письмового пояснення по суті заявлених вимог суду не подав. Вважає, що вимоги позивача не можуть бути задоволені з огляду на приписи норм чинного законодавства, що регулюють підстави визнання недійсними право чинів, оскільки відповідно до умов даного договору та акту приймання-передачі до нього продавцем було продано, а позивачем придбано відповідний об’єкт з належною йому інфраструктурою, до складу якої не входить зазначене позивачем спірне майно. За повідомленням БТІ такі об’єкти на сьогоднішній день не зареєстровані за Закарпатською обласною радою (не є її власністю), відсутня відповідна інвентарна справа на ці об’єкти, крім того, такі знаходяться за іншою поштовою адресою, ніж ті, що є предметом договору купівлі-продажу. Також заперечує можливість задоволення судом вимоги позивача про зобов'язання до укладення додаткової угоди до договору  купівлі-продажу, оскільки нормами Господарського кодексу України чітко визначено порядок та підстави укладення договорів, в тому числі за рішенням суду.

Відповідач 2 вимоги ухвал суду не виконав, письмового пояснення по суті позовних вимог не подав, свого уповноваженого представника на засідання суду не направив.

Третя особа у поданому суду письмовому поясненні по суті заявленого позову вказує на те, що коло об’єктів, що є предметом оспорюваної позивачем угоди, було визначено за відношенням Управління з питань майна комунальної власності Закарпатської облдержадміністрації, відповідно виготовлено інвентарну справу та технічну документацію, видано свідоцтво про право власності на об’єкт обласної комунальної власності. Також просить взяти до уваги те, що зазначені позивачем будівлі знаходяться за іншою поштовою адресою, у власності відповідача 2 не зареєстровані у встановленому законодавством порядку та відповідні інвентарні справи на них не виготовлялись.

Вивчивши матеріали справи, в тому числі додатково подані позивачем та заслухавши пояснення представника відповідача 1, суд встановив:

Між Закарпатською обласною радою в особі начальника управління з питань майна комунальної власності Закарпатської обласної державної адміністрації та товариством з обмеженою відповідальністю „Готіс”, м. Київ 02.11.2006 року було укладено договір купівлі-продажу комплекс санаторію „Гірська Тиса” в с. Кваси, 163 Рахівського району Закарпатської області, що у відповідності до пункту 1.3 договору складається з будівель, споруд та обладнання визначених даною угодою. Дане майно належить продавцю на праві власності відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого Квасівською сільською радою на підставі рішення сесії Закарпатської обласної ради „Про надання згоди на передачу санаторію „Гірська Тиса” у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст області” від 16.03.2000р. №197 та зареєстрованого в Рухівському районному бюро

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.10.2007 року по справі №2/152

технічної інвентаризації 16.08.2005р. в реєстровій книзі №1 за реєстрованими номерами 534, реєстраційний номер в РПВ на нерухоме майно –11655495 (пункту 1.4 договору).

Даний договір 02.11.2006р. було посвідчено приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріною А.С. та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів під номером 1686224.

У відповідності до даного договору, що передбачає права та обов’язки сторін, зокрема, пунктів 4.1.1 та 6.1 договору, продавець за актом приймання-передачі від 06.11.2006р. передав, а покупець прийняв відповідне нерухоме майно. Разом з підписанням даного акту відповідачем 1 було передано позивачу технічний паспорт на будівлі та споруд, що входять до комплексу, про що зазначено в акті.

Позивач звернувся з вимогою про визнання даного договору купівлі-продажу недійсним, а також просить визнати його першочергове право на укладання нового договору шляхом зобов'язання відповідача до укладення нового договору купівлі-продажу з позивачем з включенням до предмету договору адмінбудинку будівлі (літера „Д”) загальною площею 224,7кв.м., очисних споруд №1030013 та поверхневого водозбору з потічка Малий Тростянець з водопроводом діаметром 100мм.

Аналізуючи доводи позивача, заперечення відповідача та пояснення третьої особи з приводу обґрунтованості поданого позову та відповідності заявлених вимог нормам чинного законодавства суд констатує наступне.

Згідно з ч.  1 ст.  229 ЦК України якщо особа, яка вчинила  правочин,  помилилася  щодо  обставин,  які мають істотне значення,  такий правочин  може  бути  визнаний  судом  недійсним. Істотне  значення  має  помилка  щодо  природи правочину,  прав та обов'язків сторін,  таких властивостей і якостей речі,  які значно знижують  її  цінність  або  можливість  використання  за цільовим призначенням.  Помилка щодо мотивів  правочину  не  має  істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правичини, які вчиняються під впливом помилки належать до оспорюваних правочинів, а тому наявність помилки повинна бути доведена особою, яка діяла під її впливом. Юридичне значення має не будь-яка помилка, а тільки та, яка має істотне значення. Відтак, не має значення помилялась чи ні особа щодо того, які правові наслідки виникнуть за правочином та щодо мотивів правочину за винятком випадків, визначених законом.

Водночас, законодавцем визначено, що помилка особи щодо правочину має полягати в тому, що воля особи на його вчинення сформована на підставі необ’єктивних відомостей, що полягає у неправомірних діях чи бездіяльності другої особи за договором.

Чинним законодавством визначено, що вирішуючи   спори   про   визнання   угод   недійсними, господарський  суд  повинен  встановити  наявність тих обставин, з якими   закон   пов'язує   визнання  угод  недійсними  і  настання відповідних  наслідків,  а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В свою чергу під помилкою  слід  розуміти  таке   неправильне   сприйняття стороною  за  угодою  предмета  чи  інших істотних умов угоди,  що вплинуло на її волевиявлення,  за відсутності якого можна вважати, що  угода  не  була  б  укладена.  Помилка  повинна  мати  суттєве значення,  зачіпати природу угоди або

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.10.2007 року по справі №2/152

такі якості її предмета, які значно  знижують  можливість  його  використання  за призначенням.

Однак, наявними у справі матеріалами та доводами позивача не підтверджено наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним з підстав укладення його під впливом помилки.

Дане твердження підтверджується тим, що зазначені позивачем об’єкти - адмінбудинок будівлі (літера „Д”) загальною площею 224,7кв.м., очисні споруди №1030013 та поверхневий водозбір з потічка Малий Тростянець з водопроводом діаметром 100мм не входять до складу цілісного майнового комплексу „Санаторій „Гірська Тиса”, що знаходиться в с. Кваси, 163 Рахівського району та у власності відповідача –Закарпатської обласної ради на момент розгляду справи не перебувають. Дані об’єкти також не включені до інвентарної справи, що розроблялась комунальним підприємством „Бюро технічної інвентаризації Рахівського району”, м. Рахів для укладання оспорюваної позивачем угоди та перебувають за іншою поштовою адресою, ніж ті, що є предметом оспорюваної угоди.

Відтак, твердження  позивача  про  фіктивність  оспорюваного правочину з відповідними посиланнями на ст. 229 Цивільного кодексу України повністю  спростовуються  досягнутими  цим правочином  правовими  наслідками,  які   полягають   у   вчиненні позивачем  юридично  значимих  дій щодо сплати придбаного за договором майна, його прийняття у встановленому порядку,  що підтверджується наявними у справі матеріалами.  Отже, оспорюваний договір укладався з наміром сторін створити правові наслідки та породив такі наслідки.

Решта позовних вимог про визнання першочергового права на укладання нового договору шляхом зобов'язання відповідача до укладення нового договору купівлі-продажу з позивачем з включенням до предмету договору адмінбудинку будівлі (літера „Д”) загальною площею 224,7кв.м., очисних споруд №1030013 та поверхневого водозбору з потічка Малий Тростянець з водопроводом діаметром 100мм також не підлягають задоволенню судом з огляду на таке.

Статтею 187 Господарського кодексу України визначено підстави укладання договорів за рішенням суду. За вимогами даної статті спонукання до укладення договору можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов’язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов’язкового для виконання акта планування (утому числі державного замовлення), який видано компетентним органом  За наявності таких обставини суд виносить рішення про спонукання до укладення договору чи про його укладення на певних умовах.

У тому випадку, коли договір, що укладається, не ґрунтується на обов’язковому для суб’єктів господарювання державному замовленні або не є обов’язковим для укладення через пряму вказівку закону, спір про спонукання до укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв’язані зобов’язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

Крім того, нормами чинного законодавства чітко визначено порядок продажу державного та комунального майна, яке може відбуватись виключно на конкурентних засадах та на інших підставах, що не заборонені законом.

Натомість, позивачем не доведено  суду існування вищевказаних обставин. А враховуючи те, що відповідач 2 також не є власником адмінбудинку будівлі (літера „Д”) загальною площею 224,7кв.м., очисних споруд №1030013 та поверхневого водозбору з потічка Малий Тростянець з водопроводом діаметром 100мм (відсутні відомості про реєстрацію даних об’єктів на праві власності за Закарпатською

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 25.10.2007 року по справі №2/152

обласною радою), а відтак, не має повноважень власника щодо даного майна, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського  процесуального  кодексу  України.

Суддя                                          О.Ф. Ремецькі