ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 березня 2007 р.

№ 23/337

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,  Гончарука П.А.

розглянувши  у відкритому
за участю представників позивача:
касаційну скаргу

судовому засіданні у м. Києві
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представника відповідача -   ОСОБА_2 Фізичної особи -підприємця  ОСОБА_1

на постанову

від 05.12.2006

Київського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 23/337

господарського суду

міста Києва

за позовом

Фізичної особи -підприємця  ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Виробниче підприємство “Компанія ДіСі”

про

стягнення 19358,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року фізична особа
-підприємець  ОСОБА_1 звернувся з позовом
до товариства з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Компанія
ДіСі” про стягнення з відповідача безпідставно отриманих ним грошових коштів в
сумі 16519,00 грн., процентів за весь період користування чужими грошовими
коштами в розмірі 1291,02 грн. та 1139,79 грн. інфляційних збитків.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.10.2006 у справі № 23/337 в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2006, за тією ж справою, вищезазначене судове
рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову апеляційного суду від 05.12.2006, рішення суду першої
інстанції від 06.10.2006 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні
вимоги. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з
порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 32, 33, 34,
36, 38, 43 ГПК України, ст.ст. 203, 207, 208, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст.
179, 180, 181 ГК України.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну
скаргу позивача -без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши
пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування
апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що
підлягає задоволенню частково.

До такого висновку суд дійшов на
підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, 24.04.2006 між ТзОВ "Евестра" та фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір НОМЕР_1 про відступлення права
вимоги, згідно умов якого ТзОВ "Евестра" відступило, а підприємець
ОСОБА_1 набув право вимоги отримати на свою користь від товариства "ВП
"Компанія ДіСі" грошові кошти у розмірі 16519,00 грн., що були
помилково перераховані товариством "Евестра" на рахунок відповідача
згідно платіжного доручення НОМЕР_2 від 19.08.2005. Умовами цього ж договору
також було передбачено, що підприємець ОСОБА_1 одержує право замість ТзОВ
"Евестра" вимагати від ТзОВ “ВП "Компанія ДіСі" сплати
грошових коштів у розмірі, зазначеному у договорі, процентів за безпідставне
користування чужими грошовими коштами, а також стягнення штрафних санкцій за
порушення відповідачем свого зобов`язання.

Судами також було встановлено, що
товариство "Евестра" листом від 13.04.2006 звернулося до ТзОВ
"ВП "Компанія ДіСі" в якому просило повернути кошти в сумі
16519,00 грн. (часткова оплата за продукцію, згідно договору НОМЕР_3 від
12.08.2005) перераховані платіжним дорученням НОМЕР_2 від 19.08.2005.

Крім того, судами встановлено, що
відповідач листом НОМЕР_4 від 01.09.2005 надіслало на адресу ТзОВ
“"Евестра" для підписання договір на поставку продукції від
12.08.2005 НОМЕР_3

Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що
відповідач шляхом направлення підписаного договору зробив товариству
"Евестра" пропозицію щодо укладення договору поставки і ТзОВ
"Евестра" вчинило дію відповідно до вказаних у пропозиції умов
договору, зокрема, зробило попередню оплату товару в розмірі 50%, а тому між
відповідачем та товариством "Евестра" укладено договір поставки і на
його підставі у сторін виникли цивільні права та обов`язки. Таким чином, суд
дійшов до висновку про те, що відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є
укладеним з моменту одержання товариством "Евестра" цієї пропозиції.

З такими висновками суду погодитись
не можна.

В даному випадку суд не прийняв до
уваги, що, згідно із ст. 641 ЦК України, пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною
у разі її прийняття. У цьому ж зв`язку суд не перевірив обґрунтованості
посилань позивача на те, що договір не був укладений між сторонами, які,
всупереч вимогам ст. 180 ГК України, так і не досягли згоди відносно таких
істотних його умов, як предмет та ціна.

В той же час, із змісту договору
випливає, що безпосередньо цим документом сторони не узгоджували між собою
питань відносно того, що саме є його предметом, як не узгоджували і питань
відносно ціни за договором, зазначивши лише про те, що постачальник, а тобто
відповідач за цією справою, зобов`язується поставити та передати позивачу
продукцію кількість, найменування, ціна та асортимент якої зазначаються у
специфікації та погоджуються між сторонами попередньо.

Відомості про те, що сторони попередньо
погоджували між собою вищезазначені питання, в матеріалах справи відсутні. В
той же час, в матеріалах справи є наявною специфікація до договору від
12.08.2005, яка містить в собі відповідну інформацію відносно певної продукції
відповідача. Проте, ця специфікація, як і сам договір, не підписана позивачем.

Оскільки сукупності вищенаведених
питань суди не з`ясували, їх висновок про те, що факт сплати позивачем грошової
суми у відповідь на отримання договору є, по суті, прийняттям пропозиції
укласти договір, ґрунтується на неперевірених даних.

Наведене дає підстави вважати, що
рішення по справі суди постановили за неповно з`ясованих обставин. Це, в свою
чергу, дає підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з передачею
справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить
врахувати вищенаведені недоліки, на підставі наданих, а при необхідності і
додатково зібраних доказів повно встановити фактичні обставини справи та, в
залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно
з вимогами процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи
-підприємця  ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2006 та рішення господарського суду міста Києва
від 06.10.2006 у справі № 23/337 скасувати, а справу направити до
господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий
Остапенко М.І.

Суддя
Харченко В.М.

Суддя                                                                                         Гончарук
П.А.