ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.12.2007
Справа №2-22/16665-2007

За позовом – МКП « Фірма «Дюбек» , м. Феодосія

До відповідача - ТОВ «ТКП «Абакан індустріал» ,  м. Луганськ

Про  стягнення 15000 грн.

Суддя С.В.Яковлєв

представники:

Від  позивача  -  Ємельянов С.О. – пред-к, дов .від 02.07.2007 р.

Від відповідача  - Єсіпов  Е.О.  – пред-к, дов. від 010.01.2007 р.

Сутність спору: МКП « Фірма «Дюбек» (далі позивач), звернулось до суду з позовною заявою, в якої просить стягнути з ТОВ «ТКП «Абакан індустріал» (далі відповідач)  15 000 грн. Вимоги мотивовані тим, що відповідач   сплатив за придбане на підставі  договору від 26.03.2007 р. нерухоме майно ціну, яке нижче  реальної на 15000 грн.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог , вказав, що зазначений спор згідно зі ст. 16 ГПК України, підлягає розгляду у господарському суді АРК, тому що майно,  відчуження якого було здійснено за договором  від 26.03.2007 р., розташовано на території АРК, а рішення по впливає на виникнення у  відповідача права  власності на зазначено майно.

Представник відповідача у судовому засіданні, яке відбулось  06.12.2007р. , надав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог,   вказавши, що розрахунки за отримане від позивача майно ним здійснені у повному обсязі,  а останнім не надані докази того, що зазначена у договорі від 26.03.2007р. має бути іншою ,ніж та, яка узгоджена сторонами під час укладення зазначеного договору. Він погодився з тим, що  рішення по справі впливає на виникнення у нього права власності на майно, яке він придбав  на підставі  договору від 26.03.2007 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін , дослідивши представлені докази,  суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем 26.03.2007 р.  був укладений Договір  купівлі- продажу  комплексу  будівель та споруд.  Відповідно до п. 1.  зазначеного договору позивач  продав , а відповідач придбав  комплекс  будівель та споруд , розташований за адресою: с. Владіславівка, Кіровського району,  вул. Федосеева, 55, загальною площею 4394,2 кв.м.  (далі майно).

У п. 2 договору зафіксована домовленість сторін про те, що  вартість майна складала 240 тис. грн., та була визнана остаточною.

Майно, яке було предметом зазначеного договору ,  передавалась  позивачем у власність відповідача шляхом укладення відповідного Акту  приймання – передачі (п.5.).

Договір набирав  сили з моменту підписання  його сторонами та діяв до повного виконання  сторонами обов’язків (ст. 9).

У відповідності зі ст. 173 Господарського  кодексу України (далі ГК України)  господарським визнається зобов'язання, яке виникає між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин в сфері господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний зробити певну дію господарського чи управлінсько -господарського характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію та ін.) або утриматись від виконання певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі і кредитор) має право  вимагати від зобов'язаної сторони  виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 174 ГК України  господарські  зобов'язання можуть  виникати , зокрема, з господарських договорів та інших угод, передбачених  законом, а також  з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Ціна є істотною умовою  господарського договору , яка зазначається у гривнах ( ст. 189 ГК України).

Ст.  193 ГК України визначає, що суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання  належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, не допускається відмова від виконання  зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Серед  загальних умов припинення господарського зобов’язання, передбачених у ст. 202 ГК України, визначено виконання, проведено належним чином.

Ст. 202 Цивільного кодексу України (далі  ЦК України ) встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Зміст правочину  не може суперечить ЦК України,  іншим  актам цивільного законодавства ( ст.203 ЦК України).

За  договором купівлі-продажу  одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати  майно  у власність другій стороні , а покупець приймає або   зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана зробити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші та ін.) або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання  повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України (ст. 526 ЦК України).

У ст. 626 ЦК України визначено, що  договором є домовленість двох або  більше сторін, спрямована  на встановлення, зміну або припинення цивільних прав  та обов’язків.

Ціна в договорі  встановлюється  за домовленістю сторін , її зміна після  виконання договору  не допускається ( ст. 632 ЦК України).

Ст. 655 ЦК України  визначає,  що  за договором купівлі-продажу  сторона ( продавець) передає або зобов’язується  передати  майно (товар) у власність  другій стороні (покупцеві), а покупець  приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов’язаний  оплатити товар за ціною встановленою у договорі купівлі-продажу ( ст.691 ЦК України).

Вивчивши матеріли справи, пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позивачем ставиться під сумнів визначена  сторонами у  договорі від 26.03.2007 р. вартість придбаного відповідачем майна, він вважає, що вона повинна бути збільшена на 15 000 грн. , яки він просить стягнути з останнього.

У порядку, передбаченому ст. 34 ГПК України, позивачем не надані докази того, що майно згідно з умовами зазначеного договору має бути передано відповідачу за ціною,  іншою ніж 240000 грн. Ним також не надані докази того, що, укладаючи з відповідачем 26.03.2007 р. договір купівлі-продажу,  він бажав передати йому майно , а перший за відсутністю  будь-якого примусу  мав намір отримати це майно за умови спали його вартості у сумі, яка відрізняється від визначеної у договорі купівлі-продажу.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність доказів того, що у порядку,  передбаченому  ГК України та ЦК України , сторонами  були внесені зміни у положення договору купівлі - продажу від 26.03.2007 р. щодо ціни майна, а позивачем по справ не надані докази того ,що визначена в зазначеному договорі ціна  не відповідає  рівню ринкових цін на  ідентичне (подібне) майно , яки склалися на момент його укладення сторонами та виконання ними його умов, суд , керуючись ст. 632 ЦК України , вважає , що позовні вимоги не підлягають задоволенню.   При цьому суд приймає до уваги те, що позовні вимоги базуються на припущенні, без надання позивачем  будь-яких доказів , яки обґрунтовували правомірність сплати відповідачем  додатково 15 000 грн.

За згодою представників сторін  в ході судового засідання, яке відбулось 06.12.2007 р. , були оголошені вступна та резолютивна частини рішення. Згідно зі ст. 84 ГПК України рішення оформлене і підписане 13.12.2007 р.

Керуючись ст.ст.   82-85 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Яковлєв С.В.