ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2007 р.
12:00
Справа №  1/804/07

м. Миколаїв

За позовом: Виробничо-комерційне підприємство “Каро”.
/54056,  м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 16, кв.23/
Представник позивача: Лушников Василь Петрович
/54007, м. Миколаїв, пров. Новоселів, 22/

До відповідача: Кривоозерська міжрайонна державна податкова інспекція
Миколаївської області
/55104, Миколаївська область, смт. Криве Озеро, вул. 1 Травня, 9/

про: скасування податкового повідомлення –рішення від 02.10.2007р: № /0 в частині застосування штрафної санкції у сумі 91 158 грн., рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.10.2007 року № /0, податкового повідомлення –рішення від 02.10.2007р: № /0 .

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від позивача: Лушніков В.П., довіреність від 08.10.2007р.

Від відповідача: Вдовін О.С., довіреність від 02.04.2007р.

Пипко Л.Л., довіреність від 12.12.2007р.

Позивач звернувся з позовом про скасування податкового повідомлення –рішення від 02.10.2007р: № /0 в частині застосування штрафної санкції у сумі 91 158 грн., рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.10.2007 року № /0, податкового повідомлення –рішення від 02.10.2007р: № /0, мотивуючі свої вимоги тим, що відповідачем  порушено вимоги  пункту 11.29 статті 29 Закону України “Про податок на додану вартість”: зазначена норма не передбачає  відповідальності за неперерахування  відповідних коштів на спеціальний рахунок, є лише одна підстава –використання коштів не за цільовим призначенням. Відповідачем не надано доказів використання коштів не за цільовим призначенням; неправомірним є визначення податкового зобов’язання і застосування штрафних санкцій по податку з доходів фізичних осіб, оскільки чинне законодавство не передбачає обов’язку платника податку витребувати   і зберігати копії документів стосовно   статусу особи, якій виплачено дохід як платника податку;  штрафна санкція в сумі 25000 грн. нарахована неправомірно, оскільки отримання готівкових коштів з банку по чековій книжці не є розрахунковою операцією і не потребує оприбуткування в касі підприємства, крім того, застосована санкція не штрафною  санкцією у розумінні  Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідач позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки   позивач порушив вимоги пункту 11.29 статті 29 Закону України “Про податок на додану вартість” і повинен сплатити штрафну санкцію в сумі 91 158 грн., яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України  від 26.02.1999 року № 271 “Про порядок акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками –платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів(робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів),  виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини”; позивачем не надано документального підтвердження знаходження суб’єктів підприємництва, яким виплачено дохід, на спрощеній системі оподаткування та обліку, тому донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі  3 092, 56 грн. і  застосована штрафна санкція в сумі  6 185, 12 грн.;  штрафна санкція  в сумі 25 000 грн. застосована за порушення пункту  2.6. пункту 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, яке затверджено постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637: отримані готівкові кошти в сумі 5 000 грн. не були оприбутковані в касі підприємства, що тягне за собою застосування штрафу відповідно  статті 1 Указу Президента України від  12.06.1995 року “Про застосування  штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки”.

Розглянувши надані сторонами докази, заслухавши представників сторін у  судовому засідання, - суд

встановив :

відповідач здійснив  планову виїзну документальну  перевірку  позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 року по 30.06.2007 року, про що склав акт  від 21.09.2007 року (а.с.31-43).

За результатами перевірки відповідач направив позивачу податкове повідомлення –рішення від 02.10.2007 року № /0 про застосування штрафної санкції у сумі 91 158 грн., рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій  в сумі  25 000 грн. від 02.10.2007 року № /0, податкове повідомлення –рішення від 02.10.2007р: № /0 про визначення податкового зобов’язання в сумі 3 092, 56 грн. та штрафної санкції в сумі 6 185, 12 грн., які позивач просить скасувати (а.с.13-16).

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне:

по податковому повідомленню-рішенню від 02.10.2007 року №/0.

На сторінці 9 акту перевірки (а.с.35) та у висновку акту (а.с.42-зворотна сторона) відповідачем зазначено, що  в порушення пункту 11.29. статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість” та пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України  від 26.02.1999 року № 271 “Про порядок акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками –платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів(робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів),  виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини” позивач не визначив податкове зобов’язання по податку на додану вартість і не перерахував на спеціальний рахунок суму 91 158 грн., в тому числі по періодам: грудень 2006 року 23 932 грн., лютий 2007 року 8 579 грн., березень 2007 року 58 647 грн., що на думку відповідача є підставою для стягнення  91 158 грн. до бюджету, оскільки ці кошти вважаються використаними не за цільовим призначенням.

Суд вважає висновок акту перевірки щодо стягнення 91 158 грн. до бюджету, як таких, що використані не за цільовим призначенням, помилковим з огляду на наступне:

відповідно до положень пункту 11.29  ст.11 Закону України “Про податок на додану вартість” (з врахуванням змін та доповнень) до 01 січня 2007 року зупинено дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються  сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення.

У  разі  нецільового  використання   акумульованих   коштів   вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку.

Отже, зазначена норма закону встановлює єдину підставу для стягнення коштів до Державного бюджету –це нецільове використання акумульованих коштів.

Абзацом 2 пункту 4 Постанови  Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 року № 271, яка є підзаконним актом і прийнята на виконання  вказаної вище норми закону, зазначено, що  не перераховані на окремий рахунок  зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за  цільовим  призначенням,  і  підлягають стягненню до державного бюджету у безспірному порядку. Фактично  постановою встановлена нова підстава для стягнення  коштів до Держаного бюджету -  не перерахування на спеціальний рахунок відповідних коштів, тобто порушення порядку акумуляції коштів, що є викривленням  смислу  пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість”, якою передбачено відповідальність лише за порушення цільового використання коштів.

Таким чином, абзац 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України  від 26.02.1999 року № 271 “Про порядок акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками –платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів(робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів),  виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини” протирічить 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість” і відповідно пункту 4 статті 9 Кодексу адміністративного  судочинства України  не застосовується судом.

Приймаючи до уваги, що позивачем фактично порушено порядок  акумуляції коштів, передбачений Постановою Кабінету Міністрів України  від 26.02.1999 року № 271, зважаючи на те, що  актом   перевірки від 21.09.2007 року  не встановлено факту використання коштів не за цільовим призначення податкове повідомлення-рішення від 02.10.2007р: № /0 в частині застосування штрафної санкції у сумі 91 158 грн. підлягає скасуванню.

По податковому повідомленню-рішенню від  02.10.2007року  №/0:

вказаним рішенням відповідачем  визначено податкове зобов’язання в сумі     3 092, 56 грн. та штрафної санкції в сумі 6 185, 12 грн. по податку з доходів фізичних осіб, а саме: в акті перевірки (а.с.38-39) відповідачем зазначено про порушення позивачем пункту 4 Порядку надання документів та їх складу при застосування податкової соціальної пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2003 року № 2035(надання податкової соціальної пільги  працівникам в місяць їх звільнення), що стало підставою для донарахування податку в сумі 242,10 грн., а також про порушення пункту 81. статті 8 Закону України “Про оподаткування доходів фізичних осіб”(виплата доходу фізичним особам без будь-яких документів, які свідчать про те, що громадяни на момент отримання доходів здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування), що на думку відповідача є підставою для донарахування податку з доходів фізичних осіб  в сумі 2 850, 46 грн.

Стосовно визначення податкового зобов’язання в сумі 242, 10 грн., суд вважає правомірним донарахування податку у вищезазначений сумі з тих підстав, що  відповідно припису пункту 4 Порядку надання документів та їх складу при застосування податкової соціальної пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2003 року № 2035 пільга  зупиняється   з податкового  місяця,  в  якому  платник  податку  подав  заяву про відмову  від  пільги  або  припинив  трудові  відносини  з   таким працедавцем. Отже, у позивача відсутні були підстави для надання соціальної пільги своїм працівникам в місяць їх звільнення.

В процесі судового розгляду спору позивач визнав правомірним донарахування податку з доходу, виплаченого громадянам Гарту через Крамаренко в сумі 148, 20 грн., та Макаровій С.І. в сумі 45 грн.

Приймаючі до уваги, що сторони визнають правомірність донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 148, 20 грн. та 45 грн. і у суду не виникає сумнівів стосовно достовірності визнаних сторонами обставин, відповідно до пункту 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства  України   вказані  обставини доказуванню не підлягають.

Визначення податкового зобов’язання  відповідачем по податку з доходів фізичних осіб  в сумі 2 657, 26 грн. з тих підстав, що при перевірці позивач не надав доказів, що  громадяни  Попченко Л.П., Сташевський Н.М. та Розумняк О.Ю., яким виплачений доход у сумі відповідно 7 000 грн., 1 692 грн., 210 грн., 10 000 грн. (а.с.38), є платниками єдиного податку, є неправомірним, оскільки  чинне  податкове законодавство   вимагає від податкового агента перевірити правовий статус отримувача доходу, але не вимагає витребовувати копії  цих документів, зберігати їх і надавати перевіряючим.

Надані  позивачем докази (а.с.17-19, 97-99) свідчать, що Попченко Л.П., Сташевський Н.М. та Розумняк О.Ю. є суб’єктами підприємницької діяльності і на них не поширюється дія  пункту 8.1. статті 8 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”,  оскільки вони сплачують податок з доходів у порядку, визначеному  розділом 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” та пунктом 9.12. статті 9 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” не як фізичні особи, а як суб’єкти підприємницької діяльності .

За вказаних вище обставин правомірним є визначення податкового зобов’язання в сумі 435, 30 грн. та відповідно пункту 17.1.9 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафної санкції в сумі  870, 60 грн.

Оскільки підстави для визначення податку в сумі 2 657, 26 грн.  відсутні, то й застосування штрафної санкції в сумі 5 314, 52 грн. відповідно пункту 17.1.9 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є неправомірним.

По  рішенню про застосування фінансових (штрафних)  санкцій від 02.10.2007 року №/0:

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково  з огляду на наступне:  відповідно пункту 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого  Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004  N 637 уся готівка,  що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах  підприємств,  які  проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до  вимог  глави  4  цього  Положення,  є здійснення  обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. 2.6. Уся готівка,  що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах  підприємств,  які  проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до  вимог  глави  4  цього  Положення,  є здійснення  обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Пункт 7.14 вказаного Положення свідчить про необхідність оприбуткування в касі  сум коштів, одержаних з банку (оформлення прибуткового касового ордеру, та відповідного запису в касовій книзі).

Акт перевірки від  21.09.2007 року (а.с.42) свідчить, що позивач вказані вище вимоги Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні порушив, отримані  з банківської установи 30.03.2007 року кошти в сумі 5 000 грн. в касі не оприбуткував. Отже, відповідач правомірно згідно припису  абзацу 1 статті 1 Указу Президента України від  12.06.1995 року “Про застосування  штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” застосував штрафну санкцію в сумі 25 000 грн.

Разом з тим,   оспорюване рішення містить неправомірне посилання на пункт 5.3.1. статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, оскільки визначена відповідачем штрафна санкція не є штрафною санкцією в розумінні  пункту 1.5. статті 1 вказаного закону і цей нормативний акт не регулює  як порядок визначення даної штрафної санкції так і порядок її стягнення.

Отже, оспорюване рішення підлягає скасуванню в частині посилання на пункт 5.3.1. статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Керуючись  ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати  податкове повідомлення –рішення від 02.10.2007р: № /0 в частині застосування штрафної санкції у сумі 91 158 грн.

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 02.10.2007р: № /0  в частині визначення  податкового зобов’язання в сумі               2 657, 26 грн.  та застосування штрафної санкції в сумі 5 314, 52 грн.

В задоволенні позовних вимог щодо скасування  податкового повідомлення - рішення від 02.10.2007р: № /0  в частині визначення  податкового зобов’язання в сумі   435, 30 грн. та штрафної санкції в сумі  870, 60 грн. відмовити.

Скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.10.2007 року № /0  в частині посилання на пункт 5.3.1. статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

В задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.10.2007 року № /0  в частині  штрафної санкції в сумі 25 000 грн. відмовити.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Л.I.Васильєва