ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-12/008-4/489
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У к р а ї н и

"13" грудня 2007 р.  15:30                                                                                          м. Севастополь

За адміністративним позовом

1472 Військово-морського клінічного госпіталю Міністерства оборони Російської Федерації (Госпітальний спуск, 1, місто Севастополь, 99001)

Державної податкової інспекції в Нахімовському  районі міста Севастополя (вул. Героїв Севастополя, 74, місто Севастополь, 99001)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

суддя Остапова К.А.,

при секретарі судового засідання Пірог О.В.,

За участю представників:

Від позивача: Зайцев А.П., довіреність №718 від 04.12.2007,

Від відповідача: Ліннік О.В., довіреність №7202/10-0 від 15.12.2006,

Суть спору: 1472 Військово-морський клінічний госпіталь Міністерства оборони Російської Федерації звернувся 12.01.2006 до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до Державної податкової інспекції в Нахімовському районі міста Севастополя про скасування податкових повідомлень-рішень №/3, №/3, №/3 від 21.12.2005, №/3, №/3, №/1 від 29.12.2005, скасування рішень №6183/10-018 від 29.07.2005, №1511/10/21-41 від 06.10.2005, №12906/6/25-0215 від 21.12.2005,  визнання позивача таким, що не є об’єктом оподаткування по комунальному податку, зборів за спеціальне використовування водних ресурсів та по податку з володільців транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів.

Від позивача надійшло уточнення позовних вимог (вхідний номер 3549 від 15.02.2006), яким він просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення №/3, №/3, №/3 від 21.12.2005, №/3, №/3, №/1 від 29.12.2005.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 09.03.2006 (суддя І.А. Харченко) задоволено позовні вимоги .

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.05.2006 рішення господарського суду міста Севастополя від 09.03.2006 залишено без змін.

Суди розглянули спір, керуючись нормами Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки суб'єктний склад та характер правовідносин свідчить про те, що вони є публічно-правовими, тому дана справа є справою адміністративної юрисдикції і її розгляд повинен здійснюватись за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2007 постанову від 16.05.2006 Севастопольського апеляційного господарського суду та рішення від 09.03.2006 господарського суду міста Севастополя у справі 20-12/008 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Севастополя.

Ухвалою від 16.11.2007 справа №20-12/008 прийнята до провадження суддею Остаповою К.А. з привласненням справі №20-12/008-4/489 та призначенням попереднього судового засідання на 04.12.2007.

За наслідками підготовчого провадження ухвалою від 04.12.2007 справа №20-12/008-4/489 призначена до розгляду на 13.12.2007.

Згідно зі статтями 27-32, 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні  представникам сторін роз’яснені  процесуальні права та обов’язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд

в с т а н о в и в :

В період з 22.06.2005 по 08.07.2005 Державною податковою інспекцією в Нахімовському районі міста Севастополя проведена виїзна планова комплексна документальна перевірка дотримання позивачем податкового законодавства за період з 01.04.2002 по 31.03.2005.

За результатами перевірки був складений Акт перевірки № 5733/10/23-123/164 від 08.07.2005 (а. с. 9-34).

Оскільки позивачем були допущені порушення чинного податкового законодавства, викладені на аркушах 25-26 Акту перевірки, відповідачем відносно позивача були винесені податкові повідомлення-рішення:

-          №/3 від 21.12.2005 про визначення податкового зобов’язання по комунальному податку на суму 72282,30 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 42061,40грн.;

-          №/3 від 21.12.2005 про визначення податкового зобов’язання по збору за спеціальне водокористування на суму 8206,41 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 4237,98 грн.;

-          №/3 від 21.12.2005 про визначення податкового зобов’язання по збору за спеціальне водокористування на суму 50672,44 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 26119,67 грн.;

-          №/3  від 29.12.2005 про визначення податкового зобов’язання по  податку з власників водних транспортних засобів на суму 1216,11 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 1118,06грн.;

-          №/3  від 29.12.2005 про визначення податкового зобов’язання по податку з власників наземних транспортних засобів на суму 32588,41 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 17484,21 грн.;

-          №/1  від 29.12.2005 про застосування  штрафних санкцій в сумі 824,93 грн. з податку з власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюється система оподаткування, податки і збори.

Згідно зі статтею 15 Декрету Кабінету Міністрів України від 20.05.1993 №56-93 „Про місцеві податки і збори” комунальний податок справляється з юридичних осіб, крім бюджетних установ, організацій, планово-дотаційних та сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетна установа - орган, установа чи організація, визначена Конституцією України, а також установа чи організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевих бюджетів. Бюджетні установи є неприбутковими.

Згідно зі статтею 14 Угоди між Російською Федерацією та Україною про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, підприємства, організації та установи  Чорноморського флоту провадять податкові відрахування відповідно до законодавства України.

Як вбачається з довідки Державного комітету статистики України, Госпіталь МО РФ є закладом з бюджетною формою фінансування.

Таким чином, позивач, незважаючи на те, що не створений органами влади України, але визнаний органом статистики як такий, що відповідає ознакам бюджетної установи за Українським законодавством.

Відсутність комерційного обслуговування позивачем також підтверджується Угодою від 14.03.2000 про організацію лікування ветеранів військової служби в установі позивача, укладеною між Севастопольською міською адміністрацією та командуванням ЧФ РФ, де в розрахунок витрат не включено оплату праці медперсоналу або якийсь інший прибуток.

Враховуючи викладене, судом не приймається до уваги посилання відповідача на відсутність в реєстрі податкового органу доказів пільг у 1472 Військово-морського клінічного госпіталю Міністерства оборони Російської Федерації щодо сплати комунального податку у зв`язку з їх безпідставністю.

Щодо нарахування податку за спеціальне водокористування, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 3.1. пункту 3 Інструкції “Про порядок обчислення і справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту”, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.10.1999 за N 711/4004 , водокористувачі, які здійснюють забір води з водного об'єкта або використовують в установленому законодавством порядку воду, отриману від інших водокористувачів, мають відповідно дозволи на спеціальне водокористування або договори на поставку води. Водокористувачам у встановленому порядку затверджуються ліміти використання водних ресурсів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не має ані відповідного дозволу на спеціальне водокористування, ані договору на поставку води, а саме:

Директивою Міністерства оборони Російської Федерації №Д-20 від 25.05.2000 закріплено порядок використання води для військових формувань. Згідно з пунктом 3 цієї Директиви, укладення угод на поставку води для бюджетних користувачів потрібно здійснювати тільки квартирно - експлуатаційними органами. Таким органом для позивача є 1997 ВМІС ЧФ РФ, який і уклав угоду з Державним комунальним підприємством “Севміськводоканал” на постачання води (т.2 а.с.13). Відповідно до цієї угоди, 1997 ВМІС ЧФ РФ встановив розрахунок ліміту водокористування для позивача, якому надає воду.

Таким чином, платником податку за спеціальне водокористування повинен виступати не позивач, а 1997 ВМІС ЧФ РФ.

Статтею 1 Закону України “Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” передбачено, що платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Як встановлено судом, транспортні засоби позивача не зареєстровано в Україні, а відтак і платником податку з власників транспортних засобів установи позивача бути не може.

Обґрунтованість вимог позивача визнано і в постанові слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у місті Севастополі в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб’єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);  безсторонньо (неупереджено);  добросовісно;  розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;  пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір в сумі 3,40 грн. підлягає відшкодуванню позивачу з бюджету.

На підставі викладеного, керуючись статтями 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у Нахімовському районі міста Севастополя  № /3 від 21.12.2005 про визначення 1472 Військово-морському клінічному госпіталю Міністерства оборони Російської Федерації податкового зобов’язання по комунальному податку на суму 72282,30 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 42061,40грн.

3.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у Нахімовському районі міста Севастополя  № /3 від 21.12.2005. про визначення 1472 Військово-морському клінічному госпіталю Міністерства оборони Російської Федерації податкового зобов’язання по збору за спеціальне водокористування на суму 8206,41 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 4237,98грн.

4.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у Нахімовському районі міста Севастополя  № /3 від 21.12.2005. про визначення 1472 Військово-морському клінічному госпіталю Міністерства оборони Російської Федерації податкового зобов’язання по збору за спеціальне водокористування на суму 50672,44 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 26119,67грн.

5.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у Нахімовському районі міста Севастополя  № /3  від 29.12.2005. про визначення 1472 Військово-морському клінічному госпіталю Міністерства оборони Російської Федерації податкового зобов’язання по  податку з власників водних транспортних засобів на суму 1216,11 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 1118,06грн.

6.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у Нахімовському районі міста Севастополя  № /3  від 29.12.2005. про визначення 1472 Військово-морському клінічному госпіталю Міністерства оборони Російської Федерації податкового зобов’язання по податку з власників наземних транспортних засобів на суму 32588,41 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 17484,21 грн.

7.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у Нахімовському районі міста Севастополя  № /1  від 29.12.2005. про застосування до 1472 Військово-морському клінічному госпіталю Міністерства оборони Російської Федерації  штрафних санкцій в сумі 824,93 грн. з податку з власників наземних транспортних засобів.

8.          Стягнути з Державного бюджету України на користь 1472 Військово-морського клінічного госпіталю Міністерства оборони Російської Федерації (Госпітальний спуск, 1, місто Севастополь, 99001) судовий збір в сумі 3,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду шляхом подання заяви про апеляційне оскарження до господарського суду міста Севастополя протягом десяті днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства –з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Виконавчий лист видається за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено.

Суддя
К.А. Остапова

Постанова складена та підписана
в порядку частини  третьої
статті  160 КАС України
18.12.2007