донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

16.01.2007 р.                                                                                  справа №1/241

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Шевкової  Т.А.

суддів
Дзюби  О.М., Стойка  О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача:
Долгов С.В. дов. № Н-01/233 від 01.02.2005р.,

від відповідача:
Лисенко О.В. дов. № юр-01 від 02.01.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська" м.Горлівка Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від
13.11.2006 року

по справі
№1/241 (суддя Азарова З.П.)

за позовом
Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська" м.Горлівка Донецької області

про
стягнення 13073грн. 52коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Донецька залізниця” м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська” м.Горлівка Донецької області 13073грн.52коп. збору за зберігання вантажу.

Господарський суд Донецької області рішенням від 13.11.2006р. по справі №1/241 позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Своє рішення господарський суд мотивував тим, що позивач належними доказами довів те, що вагони з вантажем були затримані на коліях станції призначення саме з вини відповідача, надані в підтвердження позовних вимог акти загальної форми визнав доказами, які підтверджують вину відповідача у затримці вагонів з причин, які залежали від нього.

Господарський суд визнав, що нарахування збору за зберігання вантажів у вагонах здійснено залізницею за час після закінчення терміну безоплатного зберігання у відповідності до пункту 9 договору №1/19 від 23.09.2002р., п.8 Правил зберігання вантажів, нарахування збору здійснено у відповідності до розділу 2 п.2 Тарифного керівництва №1, збільшення розміру збору за зберігання вантажів здійснено правомірно, з дотриманням встановленого порядку оформлення затримки вагонів.

Крім того, господарський суд виніс окрему ухвалу начальнику Державного підприємства “Донецька залізниця”, в якій з метою усунення порушень законності та недоліків запропонував при укладенні з підприємствами договорів про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги встановлювати окремими пунктами договору порядок повідомлення вантажоодержувачів з оголошеннями про нарахування подвійного збору за зберігання вантажу.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська” м.Горлівка Донецької області, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2006р. у справі №1/241 скасувати.

Заявник скарги вважає, що господарським судом при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, а саме, ст.ст.36, 46 Статуту залізниць України, п.п.2.3, 2.6 Розділу 2 Тарифного керівництва № 1, затвердженого Наказом Мінтрансу України від 15.11.1999р. №551, п.8 Правил зберігання вантажів, рішення суду прийнято з порушенням ст.33 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до неправильного вирішення спору.

Заявник скарги вважає, що збільшена ставка збору за зберігання вантажів до двократного розміру нарахована безпідставно, оскільки в накопичувальній картці №140298 за 13.02.2006р. відсутні номери наказів про підвищену ставку збору за зберігання вантажу, і ТОВ “ЦЗФ “Узлівська” не була повідомлена про наявність наказів начальника залізниці про застосування підвищеної ставки збору за зберігання вантажів до двократного розміру та про вивішення оголошення про це на станції.

Представник ТОВ “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська” м.Горлівка Донецької області у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ДП “Донецька залізниця” просив рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2006р. у справі №1/241 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності з вимогами діючого законодавства, вважає розрахунок збору здійсненим правильно у відповідності до п.8 Правил зберігання вантажів, після закінчення терміну безоплатного зберігання, вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про збільшення збору за зберігання вантажу до двократного розміру та про час і дату вивішення оголошення.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України  у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду відповідає вищевказаним вимогам, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Між ДП “Донецька залізниця” та ТОВ “ЦЗФ “Вузлівська” 23.09.2002р. був укладений договір №1/19 про подавання та забирання вагонів на залізничну під’їзну колію, яка належить залізниці при станції Трудова Донецької залізниці.

Пунктом 13 договору встановлено, що з усіх питань, які не передбачені цим договором сторони керуються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та іншими нормативно-правовими актами.

Між сторонами 29.11.2005р. було укладено договір №26005 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно пункту 2.1 даного договору відповідач зобов’язувався пред’являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним, або прибувають на його адресу, пунктом 2.3 договору передбачений обов’язок відповідача здійснювати оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги.

У період з 08.02.2006р. по 13.02.2006р. на станцію Трудова Донецької залізниці надійшли 70 вагонів з вантажем на адресу відповідача, які простоювали без розвантаження на коліях станції.

Відповідно до п.8 Правил зберігання вантажів, п.п.2.1, 2.3, 2.5, 2.6, 2.8 Розділу 2 Тарифного керівництва № 1 залізницею за зберігання  вантажів у вагонах на коліях станції Трудова був нарахований збір у сумі 41146грн.40коп., що відображено у накопичувальній картці № 140298. Сума 13073грн.52коп. із цієї суми складає збір за зберігання вантажу, якій нарахований у двократному розмірі, згідно з наказами ДП “Донецька залізниця” №№87,88 від 11.02.2006р., №89 від 12.02.2006р.

Накопичувальна картка №140298 підписана представником відповідача із застереженням, відповідач з нарахованою сумою збору не згоден, оплатив лише 30251грн.80коп., від оплати 10894грн.60коп. відмовився, з врахуванням податку на додану вартість неоплачена відповідачем сума складає 13073грн.52коп.

Акт загальної форми №605 від 14.02.2006р. засвідчив те, що представник відповідача накопичувальну картку №140298 підписав з оговоркою, в якій не визнав нарахування збору за зберігання вантажу у двократному розмірі, до оплати визнав суму 30251грн.80коп.

Предметом спору є стягнення збору за зберігання вантажу в сумі 13073грн. 52коп., збільшеного до двократного розміру, якій нарахований залізницею у зв’язку з затримкою вагонів з вантажем на станції призначення Трудова, з причин які залежали від відповідача, а саме зайнятістю фронтів вивантаження (навантаження).

Згідно умов договору про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надання залізницею послуг від 29.11.2005р. №26005 передбачено надання залізницею відповідачу послуг на станції Трудова Донецької залізниці.

Відповідно до п.п.4, 5, 6 договору № 1/19  від 23.09.2002р. подача вагонів передбачалась на під’їзну колію локомотивами залізниці з розстановкою вагонів по фронтам навантаження та вивантаження із визначенням максимальної кількості вагонів, яка може одночасно здаватися залізницею та зараховуватися в користування відповідачу. Подача вагонів повинна здійснюватися за повідомленням, переданим не пізніше ніж за дві години до подачі.

Пунктом 9 даного договору визначений обов’язок відповідача здійснювати залізниці оплату за користування вагонами і контейнерами згідно Правил користування вагонами і контейнерами, а також сплачувати інші збори і плати, які повинні вноситися залізниці подекадно.

В пункті 6 договору про подачу та забирання вагонів №1/19 від 23.09.2002р. на залізничній під’їзній колії, яка належить залізниці при станції Трудова Донецької залізниці сторони визначили максимальну кількість вагонів, які одночасно однією партією здаються залізницею та зараховуються в користування відповідачу.

Внаслідок зайнятості фронтів навантаження-вивантаження вагони, які прибували на станцію Трудова для подачі їх на адресу відповідача в спірний період не могли бути подані у зв’язку із зайнятістю фронту вивантаження.

Залізниця вивісила оголошення вантажоодержувачу про те, що з 11.02.06р. у зв’язку з невиконанням вивантаження вагонів з його вини, згідно ст. 36 Статуту залізниць України, отримані дозволи начальника залізниці №87 від 11.02.06р. о 15:40год. та №88 від 11.02.06р. о 18:25год. на збільшення збору за зберігання до двократного розміру.

Крім того, на станції Трудова було вивішено оголошення керівнику підприємства відповідача про те, що з 12.02.06р. у зв’язку з невиконанням вивантаження вагонів з його вини згідно ст. 36 Статуту залізниць України отриманий дозвіл начальника залізниці №89 від 12.02.06р. о 6:10год. на збільшення збору за зберігання до двократного розміру.

Нарахування збору за зберігання вантажів у вагонах здійснено залізницею за час після закінчення терміну безоплатного зберігання у відповідності до пункту 9 договору №1/19 від 23.09.2002р., п.8 Правил зберігання вантажів, розділу 2 п.2 Тарифного керівництва № 1.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Факт затримки вагонів підтверджено актами загальної форми, які складені станцією Трудова та містять відомості про те, що вагони простоювали на станції призначення з причин, які залежать від вантажоодержувача, а саме у зв’язку з їх затримкою при проходженні митного догляду та в очікуванні звільнення фронту вивантаження. В актах вказано час початку та закінчення затримки, є відмітки про направлення повідомлення про передачу наказу про затримку вагонів. Акти  підписані представниками залізниці та відповідача без заперечень. ( див. а.с. 12-20).

При наявності даних обставин, слід визнати, що затримка вагонів оформлена актами форми ГУ-23, в яких визначений час затримки, факт зайнятості фронтів вивантаження ТОВ “ЦЗФ “Узлівська” підтверджений актами загальної форми станції Трудова, які складені у відповідності до вимог п.8 Правил користування вагонами і контейнерами, п.3 Правил складання актів, і є належними доказами, підтверджуючими факт затримки вагонів на станції призначення з вини відповідача.

На підставі наведеного, висновок господарського суду про доведеність факту затримки вагонів наданими документами і оформлення затримки вагонів з дотриманням вимог Правил зберігання вантажів, Правил користування вагонами і контейнерами та Правил складання актів є правильним.

У відповідності зі статтею 3 Закону України “Про залізничний транспорт” законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України “Про транспорт”, цього Закону, Статуту залізниць України та інших актів законодавства України.

Згідно статті 46 Статуту залізниць України одержувач зобов’язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24 години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24 години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції призначення понад встановлений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Пунктом 2.1 розділу 2 Тарифного керівництва №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999р. №551 передбачено, що, після закінчення терміну безоплатного зберігання до моменту вивезення вантажів вантажоодержувачами (експедиторами), справляється збір за кожну добу у розмірі 1,5грн. за 1 тону.

Відповідно п.8 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї…), при цьому термін безоплатного зберігання при затримці обчислюється з моменту затримки.

За умовами п.2.3 розділу 2 Тарифного керівництва №1 за зберігання у вагонах вантажів, що мають вивантажуватись на місцях загального і незагального користування, але не подані під вивантаження з вини одержувача, збір справляється після закінчення терміну безоплатного зберігання, що визначається з 24 години дати повідомлення одержувача про прибуття вантажу.

Стаття 36 Статуту залізниць України передбачає, що у разі виникнення ускладнень на станції у зв’язку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру.

При цьому, відповідно до п.2.6 Розділу 2 Тарифного керівництва №1,  при виникненні на станції ускладнень, пов’язаних із несвоєчасним вивезенням вантажів одержувачами, начальник залізниці має право збільшити ставку збору за зберігання вантажів до двократного розміру. Підвищена ставка вводиться не раніше доби після того, як буде вивішене оголошення про це на станції.

Як вбачається з матеріалів справи залізницею дані вимоги були виконані (див. а.с. 25, 31, 33).

В матеріалах справи знаходяться телефонограми станції Трудова про повідомлення щодо затримки вагонів, які слідують на адресу відповідача (а.с. №№29-34) та з проханням збільшити збір за зберігання до двократного розміру.

Крім того, як вбачається з актів загальної форми №№13, 14 від 11.02.2006р., № 15 від 12.02.2006р. представники  відповідача відмовились прийняти телефонні повідомлення про наявність наказів №№87, 88, 89 начальника залізниці про збільшення розміру за зберігання вантажу до двократного розміру та про час і дату вивішення оголошень.

Оскільки затримка вантажу на станції призначення оформлена залізницею документами, складеними у відповідності до вимог п.3 Правил складання актів, в яких обумовлені причини затримки вагонів з вини вантажовласника, відповідача по справі, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що наданими доказами підтверджений факт затримки вагонів з причин, які залежали від відповідача. Нарахування збору за зберігання вантажу у двократному розмірі здійснено залізницею за час після закінчення терміну безоплатного зберігання у відповідності до умов договору №1/19 від 23.09.2003р., укладеного між сторонами, ст.36 Статуту залізниць України, п.8 Правил зберігання вантажів, п.п.2.1, 2.3, 2.6 Розділу 2 Тарифного керівництва №1, затвердженого наказом Мінтрансу України від 15.11.1999р. №551, відповідач був належним чином повідомлений про збільшення збору за зберігання вантажу до двократного розміру, тому висновки господарського суду про доведеність позовних вимог щодо стягнення збору за зберігання вантажу, нарахованого у двократному розмірі у сумі 13073грн.52коп. (з ПДВ) визнає таким, що відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи.

Доводи заявника скарги щодо неповідомлення його про нарахування подвійного збору, не приймаються колегією суддів до уваги оскільки позивачем до матеріалів справи надані оголошення та накази №№87, 88 від 11.02.2006р., №89 від 12.02.2006р. про збільшення розміру збору. Порядок ознайомлення з оголошеннями не передбачений умовами договору, станцією Трудова дотриманий порядок ознайомлення одержувача, встановлений п.2.6 Розділу 2 Тарифного керівництва №1.

Доводи заявника скарги щодо відсутності посилання на накази залізниці у накопичувальній картці, також не приймаються судовою колегією до уваги,  оскільки нормативними документами не передбачено, що номери наказів повинні бути вказані при складанні накопичувальної картки. Згідно п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів у накопичувальні картки вносяться усі належні залізниці платежі, таким чином, накопичувальна картка  №140298 складена у відповідності до вимог п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів.

Враховуючі вищенаведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду від 13.11.2006р. у справі № 1/241 відповідає фактичним обставинам, матеріалам справи, прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, тому підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська” м.Горлівка Донецької області –залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська” м.Горлівка Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2006р. у справі №1/241 залишити без змін.

Головуючий          Шевкова  Т.А.

Судді:          Дзюба  О.М.

Стойка  О.В.

Надруковано 5 прим.:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 – у  справу

4 –ДАГС

5 –ГСДО