ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15.11.2007р.
м.Київ
№ 11/241-32/175

За позовом   Акціонерного комерційного банку "Інтерконтинентбанк"

До                  1. Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва

2. Головного управління Державного казначейства України в м. Києві

3. Державного казначейства України

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Головне управління НБУ по м. Києву та Київській області

2. Державна податкова адміністрація у м. Києві

Про                     стягнення збитків

Колегія суддів у складі: Хрипун О.О.-головуючий

Митрохіна А.В.

Копитова О.С.

Представники сторін:

Від позивача             не з'явилися

Від відповідача-1     Вакуленчик І.Л. –нач. від.

Від відповідача-2     Наталич А.А. –пров.сп.юр.відд., Юмашева В.В. –пров.сп.юр.відд.,

Від відповідача-3     Наталич А.А. –пров.сп.юр.відд., Юмашева В.В. –пров.сп.юр.відд.,

Від третьої особи-1  Кривенко С.Г. –предст.

Від третьої особи-2  Джерелюк Ю.В. –голов.держ.под.інсп.,

Припіяло С.В. –голов.держ.под.інсп.,

Онуфрійчук В.А. –голов.держ.под.інсп.

Обставини  справи:

24.06.2003 Акціонерний комерційний банк "Інтерконтинентбанк" звернувся з позовом про стягнення з Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва 949417,90 грн. збитків.

29.07.2003 позивачем заявлено клопотання про збільшення розміру грошових коштів, які підлягають стягненню на користь банку в частині очікуваного та неотриманого прибутку, на день винесення рішення Господарським судом міста Києва згідно з розрахунком, що додається.

Позивач зазначив, що злочинними розпорядженнями працівників податкових органів позивачу спричинені збитки, які підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі: 703400 грн. –сума, яку стягнуто з банку на користь Спільного Українсько-Болгарського підприємства у вигляді ТОВ "Д.К.Ф.Лімітед", 35170 грн. –виконавчий збір, 6186 грн. –витрати банку по сплаті державного мита, за розгляд справи в апеляційній інстанції та по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; 226588, 32 грн. - очікуваний і неотриманий прибуток банку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2003 у справі № 11/241, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2003, в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.02.2004 рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2003 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2003 скасовано, справу передано на новий розгляд. Ухвалою Верховного Суду України від 29.04.2004 відмовлено у відкритті касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 05.02.2004.

Під час нового розгляду заявою від 29.06.2004 № 3.5/1463 позивач уточнив позовні вимоги та просив повернути йому 700000,00 грн., безпідставно списаних відповідачем з коррахунку позивача,  та стягнути з відповідача на користь позивача 314926,95 грн. збитків.

Заявою від 14.02.2006 позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України, на користь АКБ "Інтерконтинентбанк" відшкодування матеріальних збитків в розмірі 808019,00 грн., завданих у зв’язку з неправомірним списанням ДПІ у Оболонському районі м. Києва з рахунку банку коштів в розмірі 700000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2006 у справі № 11/241, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2006, позов задоволено повністю, стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 808019 грн., завдані неправомірним списанням коштів з банківського рахунку, стягнуто з ДПІ у Оболонському районі м. Києва на користь позивача 1818 грн. судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2007 рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2006 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2006 скасовані, справа № 11/241 передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свою постанову Вищий господарський суд України мотивував тим, що судами попередніх інстанцій неповно встановлені обставини справи, зокрема не досліджено питання правомірності дій відповідача-1 і третьої особи по зарахуванню спірної суми до бюджету, не надано правової оцінки самим інкасовим дорученням відповідача-1, згідно з якими з кореспондентського рахунку позивача грошові кошти, що належать СП "Д.К.Ф.Лімітед", було перераховано до державного бюджету як недоїмка з ПДВ ПП "Продекс" (у т. ч. не встановлено, чому за наявності недоїмки з ПДВ у ПП "Продекс" в інкасових дорученнях від 13.07.2000 №№ 633/1, 634/1, 635/1 платником зазначено "Інтерконтинентбанк" тощо).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2007 справа прийнята до нового розгляду під № 11/241-32/175 та зобов’язано сторони надати письмові пояснення щодо предмету спору з урахуванням обставин, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 01.03.2007.

Позивач не виконав вимоги ухвал Господарського суду міста Києва, явку повноважних представників в судові засідання не забезпечив.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі постанови про накладення арешту на грошові кошти, виданої старшим слідчим ОВС Слідчого відділу податкової міліції ДПА у м. Києві, було накладено арешт на грошові кошти підприємств, у т.ч. ПП "Продекс", які були відкриті у позивача; Головне управління Національного банку України по м. Києву та Київській області на виконання вказаної постанови відкрило накопичувальні рахунки, з яких кошти було списано на підставі інкасових доручень (розпоряджень) відповідача-1; відповідно до рішення Арбітражного суду № 18/297 від 26.09.2000 за позовом ТОВ "Д.К.Ф.Лімітед" до  АКБ "Інтерконтинентбанк" з позивача було стягнуто 700000,00 грн. з тих підстав, що кошти, які надійшли на рахунок ПП "Продекс" від ТОВ "Д.К.Ф.Лімітед", не належали ПП "Продекс". Позивач зазначив, що безпідставно стягуючи з коррахунку позивача спірні кошти як такі, що належать ПП "Продекс", відповідач порушив норми закону та завдав позивачу шкоду.

Відповідачі позовні вимоги заперечують.

Відповідач-1 у відзиві на позов свої заперечення обґрунтовує відсутністю своєї вини у спричиненні збитків позивачу, стверджуючи, що податкові органи діяли відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач-2 та відповідач-3 у відзивах на позов просили у позові відмовити, вказуючи, що шкода, (збитки) заподіяна органом  державної податкової служби, повинна відшкодовуватися за рахунок коштів бюджету, передбачених для цього органу. Державним бюджетом України на 2007 рік не передбачено відшкодування шкоди заподіяної незаконними діями органів Державної податкової служби України, не існує джерел покриття витрат даного типу.

Третя особа-1 в своїх поясненнях вказала, що при виконанні постанови про накладення арешту від 11.07.2000 не здійснювало перерахування коштів з внутрішнього рахунку позивача 3720 ("Кошти до з'ясування"), де, за твердженням позивача, обліковувалися кошти, що надійшли на рахунок ПП "Продекс". Перерахування коштів з накопичувальних рахунків 3207 до Державного бюджету України здійснювалося на підставі інкасових доручень (розпоряджень) районних державних податкових інспекцій м. Києва.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Платіжним дорученням № 115-121 від 29.06.2000 Спільним Українсько-Болгарським підприємством у вигляді ТОВ "Д.К.Ф. Лімітед" на рахунок № 101, що був відкритий в АКБ "Інтерконтинентбанк" та належав ПП "Продекс", було перераховано грошові кошти в сумі 700000,00 грн. Кошти в сумі 700000,00 грн. для зарахування на розрахунковий рахунок ПП "Продекс" надійшли в банк 30.06.2000 о 9 год. 30 хв.

Однак напередодні, 29.06.2000 за заявою ПП "Продекс" вказаний рахунок був закритий банком. У зв’язку з цим грошові кошти були автоматично зараховані на рахунок         № 3720 "Кредитові суми до з’ясування" відповідно до Постанови Національного банку України № 388 від 21.11.1997 "Про заходи щодо реалізації Програми реформування бухгалтерського обліку та звітності Національного банку України і комерційних банків України".

29.06.2000 Державна податкова адміністрація у м. Києві розпорядженням № 000587 призупинила операції на рахунку № 101, що належав ПП "Продекс", а 30.06.2000 розпорядженням  № 000591 та 05.07.2000 розпорядженням № 000639 призупинила всі операції на кореспондентському рахунку № 1 АКБ "Інтерконтинентбанк" в ОПЕРУ. На підставі розпорядження від 30.06.2000 № 000591 було заблоковано активні операції по кореспондентському рахунку АКБ "Інтерконтинентбанк" № 1, про що третя особа-1 повідомила банк листом від 30.06.2000 № 11-010/9787.

Відповідно до п. 4.4 Положення про зупинення операцій платників податків на рахунках в установах банків, інших фінансово-кредитних установах, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 23.04.1198 № 191, розпорядження про зупинення припиняє виконання всіх доручень платників податків щодо видатків, за винятком операцій з надходження коштів, сплати сум податків, зборів, інших платежів (в тому числі пені та фінансових санкцій) до бюджетів та державних цільових фондів, а також у випадках, передбачених пунктом 4.5 Положення. Тобто, позивач мав можливість здійснювати операції на внутрішніх рахунках банку (перерахування коштів з одного внутрішнього рахунку на інший), якщо операції по цим рахункам не були зупинені окремим розпорядженням.

У листі від 05.11.1998 № 12-111/1336 "Про застосування рахунку № 3720 "Кредитові суми до з’ясування" Національним банком України роз’яснено, що у разі відсутності або закриття рахунку одержувача, повернення зарахованих на рахунок № 3720 коштів здійснюється не пізніше наступного дня після їх надходження.

При надходженні коштів від СП ТОВ "Д.К.Ф. Лімітед" в сумі 700000,00 грн. для зарахування на поточний рахунок ПП "Продекс", банк не мав можливості повернути вказану суму СП ТОВ "Д.К.Ф. Лімітед", оскільки відповідно до розпорядження ДПА у м. Києві від 30.06.2000 № 000501 серія ПМ операції по коррахунку банка були зупинені.

Постановою старшого слідчого СВ ПМ ДПА у м. Києві Костецької П.В. від 11.07.2000 накладено арешт на грошові кошти на кореспондентському рахунку позивача –АКБ "Інтерконтинентбанк" № 1, відкритому в ОПЕРУ НБУ по Києву і Київській області, що належать ПП "Продекс" в сумі 3924662,03 грн.

Однак, як свідчать матеріали справи та вказує позивач, на коррахунок надходили кошти, що належали різним клієнтам банку, а не тільки ПП "Продекс".

Процедура накладення арешту на кореспондентський рахунок банку на момент надходження постанови від 11.07.2000 була врегульована нормами Інструкції про міжбанківські розрахунки в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 27.12.1999 № 621 та Інструкції № 7 про безготівкові розрахунки в господарському обороті України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02.08.1996 № 204.

На виконання вимог розділу 10 Інструкції про міжбанківські розрахунки Головне управління Національного банку України по м. Києву і Київській області 11.07.2000 відкрило на балансовому рахунку 3207 ("Накопичувальні рахунки") рахунки АКБ "Інтерконтинентбанк" для обліку коштів при виконанні постанови слідчого. Оскільки у постанові від 11.07.2000 про накладення арешту окремо зазначено 9 юридичних осіб, з метою диференціації коштів було відкрито відповідну кількість накопичувальних рахунків.

Листом Національного банку України від 28.12.1998 № 12-108/1571 було заборонено вказувати у електронних платіжних документах кореспондентські рахунки банків-резидентів.

Листом від 11.07.2000 № 11-010/10525 (електронна пошта) Управління НБУ по м. Києву та Київській області повідомило АКБ "Інтерконтинентбанк", що з АКБ "Інтерконтинентбанк" буде списано кошти у сумі 14979924,53 грн. згідно постанови про накладення арешту на грошові кошти від 11.07.2000 б/н.

12.07.2000 Державною податковою адміністрацією у м. Києві було прийняте розпорядження про відновлення операцій на рахунках в установах банків № 217 та № 218 серія ПМ.

14.07.2000 меморіальним ордером № 1 кошти ПП "Продекс" в сумі 3924662,03 грн. були переведені на рахунок 3207 "Накопичувальний рахунок" АКБ "Інтерконтинентбанк" у Головному управлінні Національного банку України по м. Києву і Київській області з внутрішнього рахунку банка 3678 ("Інші нараховані витрати") через транзитний рахунок 4749.

Таким чином, судом встановлено, що Управління НБУ по м. Києву і Київській області при виконанні постанови про накладення арешту від 11.07.2000 не здійснювало перерахування коштів з внутрішнього рахунку позивача 3720 ("Кредитові суми до з’ясування"), де, як стверджує позивача, обліковувалися грошові кошти у розмірі 700000,00 грн., що надійшли від СП ТОВ "Д.Ф.К.Лімітед" на рахунок ПП "Продекс" після його закриття.

17.07.2000 УПМ Державної податкової адміністрації у м. Києві листом           №9003/10/26-09 на адресу начальника ОПЕРУ Національного банку України повідомило, що СВ ПМ Державної податкової адміністрації в м. Києві не заперечує проти списання грошових коштів, які знаходяться у тому числі на рахунку № 9 в ОПЕРУ Національного банку України по м. Києву та Київської області до Державного бюджету України по мірі надходження інкасових доручень.

В подальшому Головним управлінням по м. Києву і Київській області НБУ відповідно до вимог розділу 9 Інструкції про міжбанківські розрахунки та розділу ІХ Інструкції № 7 про безготівкові розрахунки в господарському обороті України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02.08.1996 № 204, на підставі інкасових доручень відповідача-1 № 633/1 від 13.07.2000, № 634/1 від 13.07.2000, № 635/1 від 13.07.2000, № 650/1 від 20.07.2000, № 651/1 від 20/07.2000 та повідомлення слідчого про необхідність списання коштів до бюджету кошти з накопичувального рахунку 3207 були перераховані до Державного бюджету України. Вказана обставина підтверджується наявними у справі копіями вищезазначених інкасових доручень та копією листа Управління по м. Києву і Київській області НБУ України від 26.07.2000 № 11-010/396.

Платником в інкасових дорученнях вказаний АКБ "Інтерконтинентбанк" і уточнено "ПП "Продекс", призначення платежу –погашення недоїмки по податках ПП "Продекс".

Як вбачається з матеріалів справи, сума в розмірі 700000,00 грн. фактично не належала ПП "Продекс", що встановлено судовим рішенням у справі № 18/297, а належала ТОВ "Д.К.Ф. Лімітед". Рішенням Арбітражного суду м. Києва від 26.09.2000 у справі         №18/297 за позовом СП "Д.К.Ф. Лімітед" до АКБ "Інтерконтинентбанк" з АКБ "Інтерконтинентбанк" стягнуто  на користь позивача у вказаній справі грошові кошти в сумі 700000,00 грн. Рішення мотивоване тим, що АКБ "Інтерконтинентбанк", порушуючи право власника коштів, перерахованих позивачем (СП "Д.К.Ф. Лімітед"), не виконав розрахункову операцію і не повернув кошти позивачу у зв’язку з закриттям рахунку одержувача коштів –ПП "Продекс". Постановою Вищого господарського суду України від 26.03.2002 рішення суду від 26.09.2000 в справі № 18/297 залишено без змін. Факт виконання вищезазначеного рішення суду підтверджується даними відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві № 923/4 від 12.07.2002.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

В судовому порядку було встановлено, що кошти в сумі 700000,00 грн. належали СП ТОВ "Д.К.Ф. Лімітед", а АКБ "Інтерконтинентбанк" зобов’язаний був повернути їх власнику. З АКБ "Інтерконтинентбанк" на виконання рішення суду за рахунок коштів банку були списані кошти в сумі 700000,00 грн. на користь СП ТОВ "Д.К.Ф. Лімітед".

Таким чином, з коррахунку АКБ "Інтерконтинентбанк" в примусовому порядку було двічі списано 700000,00 грн. - один раз у складі списаних на рахунок держказначейства арештованих коштів в розмірі 3924662,03 грн., другий раз при поверненні цієї суми СП ТОВ "Д.Ф.К.Лімітед" на підставі судового рішення, чим завдано позивачу збитків у розмірі 700000,00 грн.

З пояснень АКБ "Інтерконтинентбанк" вбачається, що з липня 2003 року, коли з його коррахунку вдруге було списано 700000,00 грн., через брак власних коштів банк вимушений був для підтримання нормативів резервування та ліквідності поновити зазначену суму на коррахунку шляхом залучення відповідних коштів з депозитного ринку. Положенням про порядок формування обов'язкових резервів для банків України,  затвердженим Постановою правління НБУ від 27.06.2001 (п. 2.5), а також аналогічним Положенням, затвердженим постановою Правління НБУ від 21.04.2004 (п. 2.5) встановлено, що сума коштів обов'язкових резервів має перебувати на кореспондентському рахунку банку або за рішенням Правління НБУ має бути перерахована на окремий рахунок в Операційному або територіальному управлінні НБУ. Таким чином сума коштів обов'язкових резервів не може бути використана для надання кредитів або інших активних операцій.

Тому АКБ "Інтерконтинентбанк" поніс витрати по залученню міжбанківських кредитів для підтримки ліквідності, починаючи з 01.07.2003. За період з 01.07.2003 по 28.06.2004 вказані витрати становили 108019,13 грн.

Виходячи з наведеного, сума збитків, завданих АКБ "Інтерконтинентбанк", складає 808019,13 грн., в тому числі 700000,00 грн. внаслідок списання цієї суми з коррахунку банку та 108019,13 грн. у вигляді витрат на вимушене залучення 700000,00 грн. для підтримання нормативів ліквідності та обсягу обов'язкових резервів на кореспондентському рахунку.

Крім того ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2004 у справі № 11/241 була призначена судово-бухгалтерська експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: чи підтверджується документально вказаний у заяві про зміни та доповнення до позовної заяви № 3.5/1463 від 29.06.2004 розмір завданих позивачу збитків у зв’язку зі списанням з його коррахунку грошових коштів у сумі 700000,00 грн.

В результаті дослідження наданих документів складений висновок судово-бухгалтерської експертизи № 3136 від 04.05.2005 у господарській справі № 11/241.  Експерт попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384 КК України

Дослідження представлених документів проведено методами документальної перевірки і зіставлення. Встановлювалась відповідність розрахункових операцій по окремих рахунках банку діючим нормативним актам, що регламентують проведення таких операцій.

Згідно висновків судово-бухгалтерської експертизи вказаний в заяві про зміни та доповнення до позовної заяви №3.5/1463 від 29.06.2004 розмір завданих позивачу - АКБ "Інтерконтинентбанк" - збитків у зв'язку зі списанням з його коррахунку грошових коштів у сумі 700000,00 грн. підтверджується в розмірі 808019,13 грн.

Згідно із ст. 440 ЦК УРСР (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі.

Відповідно до ст. 442 ЦК УРСР відповідальність за шкоду, заподіяну організації незаконними діями державних і громадських організацій, а також службових осіб при виконанні ними своїх обов’язків у галузі адміністративного управління, відшкодовується в порядку, встановленому законом.

Відповідно із ст. 453 ЦК УРСР суд, присуджуючи відшкодування шкоди, зобов’язує особу, відповідальну за шкоду, відшкодувати її в натурі або повністю відшкодувати збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про підприємництво" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані підприємцю внаслідок порушення державними органами його майнових прав, що охороняються законом, відшкодовуються підприємцю відповідно до чинного законодавства.

Стаття 203 Цивільного кодексу УРСР визначада, що під збитками розуміються витрати, проведені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не отримані кредитором доходи, які він отримав, би, якщо зобов’язання було б виконане боржником.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 роз’яснено, що, розглядаючи  позови про відшкодування шкоди,  суди повинні мати на увазі,  що відповідно до статей 440 і 450 ЦК УРСР шкода,  заподіяна  особі  і  майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи,  підлягає відшкодуванню в повному обсязі  особою, яка її заподіяла,  за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній  причинний  зв'язок.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" посадові особи державної податкової служби повинні дотримуватись Конституції і законів України, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права. Частина 3 ст. 13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" передбачає відшкодування збитків, завданих неправомірними діями посадових осіб органів державної податкової служби. Згідно цієї ж норми Закону збитки відшкодовуються за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне  списання коштів з рахунків,  на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих  бюджетів,  за  рішенням,  яке  було  прийняте державним  органом,  що  відповідно  до  закону  має право на його застосування.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст.  41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.  Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.  Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.  Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 у справі № 1-36/2001 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000 рік" та статті 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою), також визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Враховуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що за наявності шкоди, заподіяної державними службовими особами, її відшкодування здійснюється Державним казначейством України за рахунок коштів відповідних бюджетів, а не податковими органами.

Обов’язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Статтею 2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" на органи державної податкової служби покладено обов’язок здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов’язкових платежів), а також неподаткових доходів, встановлених законодавством.

На час виникнення спірних правовідносин стягнення прострочених податків регулювалося Декретом  Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 8-93 "Про стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів", згідно зі ст. 6 якого суми недоїмки за податками, податковим кредитом та іншими платежами до Державного бюджету України, бюджету Республіки Крим, бюджетів місцевого самоврядування, інших місцевих бюджетів, до державних цільових фондів і позабюджетних фондів з підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та наслідків фінансово-господарської діяльності стягуються у безспірному порядку за розпорядженням державних податкових органів за весь час ухилення, крім випадків, передбачених цим Декретом та іншим чинним законодавством.

Відповідно до ст. 7 згаданого Декрету до підприємств, установ і організацій державні податкові органи мали право застосовувати такі заходи безспірного стягнення недоїмки як списання у доход державного бюджету України, бюджету Республіки Крим, бюджетів місцевого самоврядування, інших місцевих бюджетів і позабюджетних фондів, на рахунки установ Української державної страхової комерційної організації, Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування та у централізований Фонд соціального страхування колгоспників України сум, які є на розрахунковому (поточному) рахунку недоїмника в установі банку і на окремих рахунках та акредитивах, відкритих за рахунок недоїмника; звернення стягнення на суми, які належить одержати недоїмникові від його дебіторів тощо.

Наявність недоїмки ПП "Продекс" зі сплати податків сторонами не оспорюється. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2002 у кримінальній справі    № 1-273/2002 встановлено, що внаслідок незаконних дій Маслакова С.А., який з використанням завідомо підробленого документа набув право власності на Приватне підприємство "Продекс" та невстановлених осіб державі була заподіяна шкода шляхом неперерахування до бюджету Приватним підприємством "Продекс" сум податку на додану вартість в особливо великих розмірах. Зазначеним вироком Маслакова С.В. було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 148-4 ч. 2. ст. 27 ч. 5, ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 3, ст. 358 ч. 2 КК України.

При виконанні розпоряджень органів стягнення про погашення недоїмки з податків (інкасових доручень) банки керувалися положеннями чинної на той час Інструкції № 7 про безготівкові розрахунки в господарському обороті України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02.08.1996 № 204.

Пунктом 22 вказаної Інструкції передбачено, що банки приймають до виконання доручення від платників тільки в межах наявних коштів на їх рахунках, за винятком доручень на перерахування з основних рахунків підприємств до бюджетів та державних цільових фондів сум податків і зборів (обов'язкових платежів), неподаткових платежів, пені, штрафів та інших санкцій, передбачених законодавством і застосованих у встановленому порядку за несвоєчасну сплату цих платежів, які приймаються банками незалежно від наявності коштів на цих рахунках. Не приймаються до картотеки платіжні доручення на сплату податків, зборів, інших обов'язкових платежів та внесків до державних цільових фондів, строк сплати яких, зазначений у рядку "Призначення платежу" платіжного доручення, не настав.

У разі відсутності коштів на основному рахунку платника такі доручення обліковуються банком на позабалансовому рахунку № 9803. При цьому платник зобов'язаний протягом трьох робочих днів надати доручення на перерахування залишків коштів з інших поточних рахунків на основний рахунок для забезпечення погашення зазначеної заборгованості або погасити її безпосередньо з додаткового рахунку.

У разі недостатності коштів на основному рахунку підприємства для виконання таких доручень здійснюється їх часткова оплата, яка оформлюється меморіальним ордером (додаток № 3) за підписом відповідального виконавця, завіреним відбитком штампа банку. Перший примірник меморіального ордера поміщається в документи дня банку, другий - видається платнику як підтвердження про часткову оплату, а доручення з відміткою банку про часткову оплату поміщається в картотеку до позабалансового рахунку N 9803.

Таким чином, направляючи інкасові доручення № 633/1 від 13.07.2000, № 634/1 від 13.07.2000, № 635/1 від 13.07.2000, № 650/1 від 20.07.2000, № 651/1 від 20/07.2000, податковий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Судом визнається, що грошові кошти СП ТОВ "Д.К.Ф.Лімітед" були списані в рахунок погашення недоїмки по податках ПП "Продекс" не у зв’язку з протиправною поведінкою податкових органів, а внаслідок того, що позивач облікував їх не на рахунку  3720 ("Кредитові суми до з’ясування"), як того вимагала Постанова Національного банку України № 388 від 21.11.1997 "Про заходи щодо реалізації Програми реформування бухгалтерського обліку та звітності Національного банку України і комерційних банків України", а на внутрішньому рахунку банка 3678 ("Інші нараховані витрати"), у зв’язку з чим вони були перераховані  Головним управлінням Національного банку України по м. Києву і Київській області на рахунок 3207 "Накопичувальний рахунок" АКБ "Інтерконтинентбанк", де обліковувалися кошти ПП "Продекс".

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень або заперечень.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження протиправності поведінки відповідачів та їх вини у спричиненні збитків.

За таких обставин позовні вимоги вважаються необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.  33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Головуючий суддя

Суддя

Суддя
О.О.Хрипун

А.В.Митрохіна

О.С.Копитова

Дата підписання рішення: 24.12.2007