ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

09.10.07
Справа  № 5/1717-13/301А

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

Головуючого-судді                                Бонк Т.Б.

суддів                                Марко Р.І.

Бойко С.М.

при секретарі судового засідання
Гунька О.

за участю представників
сторін:

від позивача: Т.
Кармелюк -представник;

від відповідача-1: Д.
Семенюта -представник.

від відповідача-2:
не з”явився.

розглянув апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова, м.Львів (далі
ДПІ у Франківському районі м.Львова)

на постанову
Господарського суду Львівської області від 29.11.2006 року

у справі
№ 5/1717-13/301А

за позовом:
ДПІ у Франківському районі м.Львова

до відповідача1: Товариства
з обмеженою відповідальністю „Дельта-Інвест”, м.Львів (далі ТзОВ
“Дельта-Інвест”)

до відповідача2:
Компанії “Веліа Системз Лімітед” (LLC “Velia Systems Limited”), м.Лондон,
Великобританія

про
визнання недійсним контракту №01/04-GB-01/03-GB від 16.03.2004р.

в с т а н о в и в:

постановою Господарського суду
Львівської області (суддя Станько Л.Л.) від 29.11.2006 року у справі №
5/1717-13/301А відмовлено в задоволенні позовних вимог ДПІ у Франківському
районі м.Львова до ТзОВ “Дельта-Інвест” та Компанії  “Веліа Системз Лімітед” про визнання
недійсним контракту №01/04-GB-01/03-GB від 16.03.2004р. та зобов”язання ТзОВ
“Дельта-Інвест” зменшити у документах податкової звітності суму бюджетного
відшкодування на 2900848грн.

Рішення суду мотивовано тим, що
позивачем не було надано доказів існування контракту №01/04-GB-01/03-GB від
16.03.2004р., укладеного між ТзОВ «Дельта-Інвест»та компанією «Веліа Системз
Лімітед»(Великобританія), зв'язку між укладенням цього контракту і
декларуванням відповідачем-1 експортного відшкодування ПДВ за жовтень-грудень
2004 року, а відповідно і наявності умислу у відповідача-1 на вчинення цього
контракту з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Суд вказує, що доводи позивача про відсутність товарообігу між відповідачами в
жовтні-грудні 2004 року спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а
саме міжнародними товарно-транспортними накладними, а також вантажними митними
деклараціями, які містять відмітки митного органу про фактичне вивезення товару
за межі митної території України.

Не погоджуючись з  постановою господарського суду Львівської
області від 29.11.2006р. у справі №5/1717-13/301А ДПІ у Франківському районі
м.Львова  в апеляційній скарзі  просить скасувати постанову суду першої інстанції
у даній справі та винести нову, якою позов задоволити, у зв”язку із неправильним
застосуванням норм права, апелюючи тим, що господарським судом Львівської
області при винесенні рішення не врахована інформація, яка міститься в листі
Торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Сполученому
Королівстві Великобританії та Північної Ірландії від 19.04.2006р. №79/2, згідно
з яким держреєстр “Companies House” визначає Компанію “Velia Systems Limited”,
як “сплячу”, тобто таку, що не здійснювала фінансових операцій протягом року.
Крім цього, за інформацією Державного реєстру компаній Великобританії
“Companies House” та кредитного бюро “First Report” Компанія “Velia Systems
Limited” є неторговельною компанією та компанією, що не функціонує. Також
згідно вказаної інформації показники бухгалтерських звітів компанії станом на 31.01.03,
31.01.04, 31.01.05 свідчать про відсутність матеріальних та нематеріальних
активів, готівкових коштів та товарообігу, що свідчить про відсутність
товарообігу між відповідачами, що позбавляє права на екпортне відшкодування
відповідача-1, оскільки зазначені факти вказують на те, що вивезення товарів за
межі митної території України не здійснювалось.

З огляду на це, наголошує скаржник,
контракт №01/04-GB-01/03-GB від 16.03.2004р., укладений між відповідачем-1 та
відповідачем-2, слід вважати таким, що укладений з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства, оскільки він спрямований на ухилення від
сплати податків та приховування від оподаткування прибутків та доходів, адже
неправомірне декларування відповідачем-1 права на бюджетне відшкодування
призводить до ненадходження податку на додану вартість до бюджету. А умисел на
укладення угоди з метою суперечною інтересам держави наявний у ТзОВ
«Дельта-Інвест», оскільки саме цим суб'єктом господарювання декларується ПДВ до
відшкодування, повернення якого заподіює шкоду бюджету. Саме тому, зазначає
позивач, даний контракт підлягає визнанню недійсним на підставі ст.207
Господарського кодексу України.

Представник скаржника у судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав.

Відповідач-1 - ТзОВ
«Дельта-Інвест»,  у запереченні на апеляційну скаргу та
представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечують проти доводів
апеляційної скарги, вважають постанову господарського суду Львівської області
від 29.11.2006р. у даній справі законною та обґрунтованою, винесеною на
підставі правильно встановлених обставин справи з повним додержанням норм
матеріального і процесуального права, і тому просить залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду -без змін.

Відповідач-2 - LLC “Velia Systems
Limited” явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив,
причин неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та
місце судового засідання, заперечень на апеляційну скаргу не подав. Суд
розглядає справу за відсутності представника відповідача-2 на підставі наявних
в справі доказів в порядку ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників сторін з їх участю на засіданні, які
підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні викладеним в письмових
поясненнях та запереченнях, дослідивши наявні докази у справі, вважає, що
апеляційна скарга податкового органу задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.03.2004р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 був укладений контракт
№01/04-GB, за яким ТзОВ “Дельта-Інвест” зобов”язується передати, а компанія
“Веліа Системз Лімітед” прийняти та оплатити шкіряний напівфабрикат  “вет-блю” зі шкіри ВРХ на умовах визначених
даним контрактом.

Судом встановлено, що між ТзОВ
“Дельта-Інвест” та компанією “Веліа Системз Лімітед” (Великобританія) були
укладені контракти №30/08-GB від 30.08.2004р. та №11/10-GB від 11.10.2004р., за
якими ТзОВ “Дельта-Інвест” зобов'язується передати, а компанія  “Веліа Системз Лімітед” прийняти та оплатити
шкіряний напівфабрикат  “вет-блю” зі
шкіри ВРХ. На виконання зазначених контрактів та у відповідності до їх умов
відповідачем-1 у жовтні-грудні 2004 року відвантажено та передано відповідачу-2
на умовах FCA-м.Львів, Україна шкіряний напівфабрикат “вет-блю” зі шкіри ВРХ
сорту А.

Факт виконання перевезень товару та
вивезення його за межі митної території України в жовтні-грудні 2004 року
підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними та вантажними
митними деклараціями, належним чином
завірені копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.97-129).

Матеріалами справи підтверджується,
що у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №243 від
01.03.2002р. “Про вдосконалення механізму відшкодування бюджетної
заборгованості з податку на додану вартість за операціями з експорту
продукції”, а також “Порядку підтвердження відомостей про фактичне вивезення
товарів за межі митної території України», затвердженого спільним наказом
Державної податкової адміністрації України та Державної митної служби України
№163/121 від 21.03.2002р., на всіх примірниках вантажних митних декларацій,
згідно яких відповідачем-1 експортувався товар в жовтні-грудні 2004 року,
митним органом вчинено напис про фактичне вивезення задекларованих у вантажних
митних деклараціях товарів за межі митної території України в повному обсязі,
який засвідчений гербовою печаткою митного органу і підписом відповідальної
особи.

Відповідно до вказаних вантажних
митних декларацій експортування товару в жовтні-грудні 2004 року здійснювалось
відповідачем-1 на виконання контрактів №30/08-GB від 30.08.2004р. та №11/10-GB
від 11.10.2004р., про що свідчить інформація, яка міститься в  графі 44 наведених вантажних митних
декларацій.

Судом також встановлено, що оплату
за отриманий в жовтні-грудні 2004 року згідно з контрактами №30/08-GB від
30.08.2004р. та №11/10-GB від 11.10.2004р. товар відповідачем-2 проведено, а
факт отримання відповідачем-1 коштів за поставлений товар підтверджується
повідомленнями про надходження валютних коштів та банківськими виписками,
належним чином завірені копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.130-149
).

Факт укладення між відповідачем-1
та відповідачем-2 контракту №01/04-GB-01/03-GB від 16.03.2004р. суду в судовому
засіданні встановити не вдалося.

Відповідно до ст.207 Господарського
кодексу України господарське зобов'язання, вчинене з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства,
може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної
влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст.208 Господарського
кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що
вчинено з метою,  яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності  наміру в обох сторін - у  разі виконання  зобов'язання
обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі
виконання  зобов'язання  однією
стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін
усе  одержане  нею
повинно  бути повернено  другій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
стягується  за  рішенням
суду  в  доход держави.

Як вказано в п.2 Постанови Пленуму
Верховного суду України №3 від 28.04.1978р. „Про судову практику в справах про
визнання недійсними угод” угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У п.11 Роз”яснення Вищого
Арбітражного суду України №02-5/111 від 12.03.1999р. “Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов”язаних з визнанням угод недійсними” визначено,
що при визнанні угоди недійсною необхідно встановити: у чому конкретно полягала
завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою
із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін означає,
що вони, виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних
наслідків.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів протиправності зовнішньоекономічних контрактів, укладених
між ТзОВ “Дельта-Інвест” та компанією “Веліа Системз Лімітед”, а також
наявності наміру (умислу) у відповідача-1 на їх вчинення з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави та суспільства.

Колегія суддів вважає, що лист
Торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Сполученому
Королівстві Великобританії та Північної Ірландії від 19.04.2006р. №79/2 не може
бути належним та допустимим доказом в частині доводів позивача про відсутність
товарообігу між ТзОВ “Дельта-Інвест” та компанією “Веліа Системз Лімітед”,
виходячи з наступного.

Податковим органом не надано жодних
офіційних доказів, що компанія «Веліа Системз Лімітед»у жовтні-грудні 2004 року
не провадила господарської діяльності, термін «спляча»відсутній у законодавстві
України, а інформація, яка міститься у листі, не може бути підставою для
висновку про відсутність товарообігу між учасниками зовнішньоекономічної
операції, оскільки не відповідає вимогам, які ставляться ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства до доказів.

Згідно із ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України - обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає
спору.

У відповідності до ст.1 Закону
України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний
документ -документ, який містить відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Факт транспортування товарів за
межі митної території України в жовтні-грудні 2004 року на виконання укладених
зовнішньоекономічних контрактів підтверджується міжнародними
товарно-транспортними накладними (CMR), які є товаросупровідними документами.

Вантажними митними деклараціями підтверджується
факт вивезення в жовтні-грудні 2004 року товарів за межі митної території
України на виконання вищенаведених зовнішньоекономічних контрактів.

Крім того, на всіх примірниках
вантажних митних декларацій, згідно яких відповідачем-1 експортувався товар в
жовтні-грудні 2004 року, у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів
України №243 від 01.03.2002р. “Про вдосконалення механізму відшкодування
бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за операціями з експорту
продукції”, а також “Порядку підтвердження відомостей про фактичне вивезення
товарів за межі митної території України», затвердженого спільним наказом
Державної податкової адміністрації України та Державної митної служби України
№163/121 від 21.03.2002р., митним органом вчинено напис про фактичне вивезення
задекларованих у вантажних митних деклараціях товарів за межі митної території
України в повному обсязі, який засвідчений гербовою печаткою митного органу і
підписом відповідальної особи.

Факт надходження коштів від компанії
«Веліа Системз Лімітед»на поточний рахунок ТзОВ «Дельта-Інвест»в якості оплати
за отриманий в жовтні-грудні 2004 року згідно вищевказаних контрактів товар
підтверджується повідомленнями про надходження валютних коштів та банківськими
виписками.

Вищенаведене свідчить про виконання
ТзОВ «Дельта-Інвест»та компанією «Веліа Системз Лімітед»зобов'язань за
укладеними між ними зовнішньоекономічними контрактами, що в свою чергу
підтверджує реальність та дійсність цих контрактів.

Окрім того, посилання позивача на
лист Торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Сполученому
Королівстві Великобританії та Північної Ірландії від 19.04.2006р. №79/2 не
береться судом до уваги, оскільки стосується виключно компанії “Веліа Системз
Лімітед” та жодним чином не вказує на наявність умислу у ТзОВ «Дельта-Інвест»на
вчинення контракту з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства.

Щодо питання товарообігу, то як
вбачається з матеріалів справи, товарообіг відбувався у ТзОВ «Дельта-Інвест»не
з компанією «Веліа Системз Лімітед», а з компанією VIMOS S.P.A. (Італія), на
адресу якої здійснювалися поставки товару.

Згідно з ч.4 пункту 1 вищенаведених
зовнішньоекономічних контрактів, укладених між ТзОВ «Дельта-Інвест»(Продавець)
та компанією «Velia Systems Limited»(Великобританія) (Покупець), Покупець може
вимагати від Продавця поставки товару третій стороні, яку він вкаже і яка
прийме товар у відповідності до умов договору. Згідно із частиною 3 пункту 4
контрактів, Покупець має право вимагати поставку товару третій стороні, про що
він зобов»язаний завчасно повідомити Продавця. Також відповідно до цього пункту
контрактів передбачено можливість поставки в ряд країн, серед яких є, зокрема,
Італія. Контрактами не передбачено необхідності укладення в цьому випадку
додатків до контракту, йдеться лише про повідомлення Покупцем Продавця.

У відповідності до вказаних норм
контрактів Покупець листами №0316/1 від 16.03.2004р., №0831/1 від 31.08.2004р.,
№1012/1 від 12.10.2004р., належним чином завірені копії яких є в матеріалах
справи, повідомив Продавця про те, що отримувачем товару за
зовнішньоекономічними контрактами є фірма VIMOS S.P.A. Viale Europa, 8 36053
Gambellara (VI) Italy.

З наявного в матеріалах справи
листа Міністерства економіки України від 14.03.2007р. №135-27/324 вбачається,
зокрема, що компанія VIMOS S.P.A. створена 05.09.1994р., внесена до Реєстру
компаній Торговельної палати м.Віченца 27.09.1994р.; адреса компанії Gambellara
(VI), Viale Europa, 8 36053 Italy; статутний капітал становить 1млн. 500тис. євро;
основними напрямками діяльності компанії є виробництво та оптова торгівля
шкірою та текстильною продукцією, включаючи їх похідні; імпорт з інших країн,
особливо з Східної Європи, необробленої та обробленої шкіри різних видів;
компанія VIMOS S.P.A. має дозвіл на здійснення зовнішньоекономічної діяльності
з 09.02.1995 року; компанія VIMOS S.P.A. має річний обіг від 15 до 40 млн. євро
та спеціалізується, головним чином, на імпорті шкірсировини з Російської
Федерації та України.

Щодо посилання позивача на
непредставлення ТзОВ «Дельта-Інвест» доказів фактичного отримання товару
італійською компанією VIMOS S.P.A., то суд погоджується із твердженням
відповідача-1 про відсутність у ТзОВ «Дельта-Інвест» можливості та обов'язку
доведення факту отримання вантажу отримувачем -компанією VIMOS S.P.A., оскільки
відповідач-1 не відповідає за вручення вантажу безпосередньо отримувачу і тому
не зобов'язаний мати такі докази.

Так, згідно пункту 4 вищенаведених
зовнішньоекономічних контрактів, укладених між ТзОВ «Дельта-Інвест»та Компанією
«Веліа Системз Лімітед», поставка здійснюється на умовах  FCA м.Львів, Україна, відповідно до умов
INCOTERMS-2000. Відповідно до Указу Президента України «Про застосування
міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів»від 04.10.1994р. №567/94
суб'єкти підприємницької діяльності України при укладенні зовнішньоекономічних
договорів (контрактів), предметом яких є товари, зобов'язані застосовувати та
додержуватися Правил «Інкотермс».

Відповідно до «Офіційних правил
тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати»(Інкотермс)
(редакція 2000 року), які введені в дію з 01.01.2000 року, умова FCA
-«Франко-перевізник (...назва місця)»означає, що продавець здійснює поставку
товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному
покупцем перевізнику у названому місці (в даному випадку - м. Львів, Україна).
Відповідно до п.п. а) пункту А.3 «Договори перевезення та страхування»розділу
А. «Обов'язки продавця»визначено «Немає зобов'язань».

У відповідності до частини 2 пункту 4
контрактів поставка здійснюється  за
рахунок Покупця чи третьої сторони, визначеної Покупцем.

Таким чином, продавець (ТзОВ
«Дельта-Інвест») не несе зобов'язань по укладенню договору перевезення з
перевізником, а також не несе зобов'язань по фактичній передачі товарів
безпосередньо отримувачу товару - компанії VIMOS S.P.A., а несе зобов'язання по
передачі товару перевізнику.

Факт передачі товару продавцем
(ТзОВ «Дельта-Інвест») перевізнику (ЗАТ ТЕК «Західукртранс»), який в
жовтні-грудні 2004 року здійснював перевезення товару автомобільним транспортом
на виконання вищевказаних зовнішньоекономічних контрактів, підтверджується
підписами і штампами перевізника у міжнародних товарно-транспортних накладних
(CMR), згідно яких здійснювалось перевезення товару. З цього моменту обов'язок
продавця по поставці товарів згідно з умовами зовнішньоекономічних контрактів
та умов INCOTERMS-2000 вважається виконаним.

«Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів»(КДПВ), у відповідності до ст.1 якої в
жовтні-грудні 2004 року здійснювалось перевезення товару перевізником на
виконання вищевказаних зовнішньоекономічних контрактів та виписувалися CMR, у
статті 5 передбачає, що накладна (CMR) складається у трьох оригіналах,
підписаних відправником і перевізником. Перший примірник накладної передають
відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Таким чином графа 24 першого
примірника міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) про одержання
вантажу VIMOS S.P.A є незаповненою, адже перший примірник CMR (примірник
відправника -ТзОВ «Дельта-Інвест») не може містити відмітки одержувача «вантаж
одержано», оскільки ТзОВ «Дельта-Інвест»не супроводжувало вантаж і не мало
обов'язку супроводжувати вантаж. Перший примірник CMR містить відмітку про
одержання товару перевізником до перевезення, тобто підтверджує факт передачі
товару відправником перевізнику, що у відповідності до умов FCA м.Львів,
Україна, є підтвердженням належного виконання обов'язку по поставці товару
продавцем. А відмітка  «вантаж
одержано»може міститися тільки в другому (примірнику одержувача) та третьому
примірнику (примірнику перевізника) міжнародної товарно-транспортної накладної
(CMR).

Таким чином, відсутність відмітки у
графі 24 першого примірника міжнародних товарно-транспортних накладних не може
бути доказом неотримання вантажу компанією VIMOS S.P.A.

Докази неотримання вантажу
компанією VIMOS S.P.A. податковим органом в порядку ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України суду не представлено, факт такого отримання податковим
органом не спростовано.

Постанова  Пленуму Вищого господарського суду України N
1056 від 25.07.2002 "Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного
застосування законодавства про податки" доказами спрямованості умислу
суб'єкта оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та
доходів визначає, зокрема, надані податковими органами відомості про
відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною та фактичною
адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку
установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до
органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації суб'єкта
підприємницької діяльності та інше.
Таких доказів спрямованості умислу у ТзОВ «Дельта-Інвест»на приховування
від оподаткування прибутків та доходів позивачем в судовому засіданні
представлено не було.

Також суд не погоджується із
твердженням позивача про те, що сам факт декларування бюджетного відшкодування
податку на додану вартість і як наслідок цього одержання такого відшкодування
суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки  інтересам держави та суспільства може
суперечити тільки незаконне декларування та незаконне отримання бюджетного
відшкодування податку на додану вартість з бюджету. А право платника податку на
отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість при умові
правильності його визначення прямо передбачено Законом України «Про податок на
додану вартість». Доказів неправомірності декларування ТзОВ «Дельта-Інвест»в
жовтні-грудні 2004 року сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість
внаслідок здійснення вищенаведених зовнішньоекономічних операцій податковим органом
надано не було.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості
доводів позивача про укладення спірної угоди з метою ухилення від сплати
податків та приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Згідно із ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно із ст.86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Позивачем не подано у встановленому
законом порядку належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували
доводи, викладені в апеляційній скарзі, та підтверджували існування контракту
№01/04-GB-01/03-GB від 16.03.2004р., укладеного між ТзОВ «Дельта-Інвест»та
компанією «Веліа Системз Лімітед», обґрунтовували зв'язок між укладенням цього
контракту і декларуванням відповідачем-1 експортного відшкодування ПДВ за
жовтень-грудень 2004 року, наявність умислу у відповідача-1 на укладення цього
контракту з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а
також наявність підстав для зобов'язання відповідача-1 зменшити у документах
податкової звітності суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова господарського суду Львівської області від 29.11.2006р. у
справі №5/1717-13/301А відповідає вимогам чинного законодавства України, суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв дану постанову
з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для
її скасування апеляційним господарським судом відсутні.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 79,
86, 158, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства
України,Львівський апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В
:

Постанову  господарського суду Львівської області від
29.11.2006 року у справі № 5/1717-13/301А залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно
до ст.ст. 212, 254 КАС України.

Матеріали справи скерувати до
господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя
Бонк Т.Б.

Суддя
Марко Р.І.

Суддя                                                                                                Бойко
С.М.