ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" вересня 2007 р.                                                                            Справа  № 7/276

За позовом заступника прокурора Рівненської області  в інтересах держави в особі Рівненської міської ради

Відповідач –закрите акціонерне товариство «Житлобуд-6»

Відповідач - регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору :  - державне підприємство «Житлобуд-6»

- товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-В»

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес центр Рівне»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.09.93 р. в частині придбання гуртожитку по вул.Відінській,10 у м.Рівне, вилучення цього приміщення та передачу його у відання міської ради

Суддя  Маціщук А.В.

За участю представників сторін :

від поз.- гол.спец-т Чепиль М.І./пост.дов.№ 08-1171 від 23.07.07 р./

від відп.ЗАТ „Житлобуд-6”- адв.Удовиченко С.В./пост.дов.№ 1 від 02.01.07 р./

від відп.регіонального від-ня ФДМУ-нач.від.Артемік С.В./пост.дов.№ 1 від 20.01.07 р./

від третьої особи ТОВ „Житлобуд-В”- адв.Удовиченко С.В./пост.дов.№ 5 від 23.10.06 р.

прокурор Соболєв М.М.

Прокурор просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 21.09.93 р. державним підприємством „Житлобуд-6” та регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області в частині придбання гуртожитку по вул.Відінській,10 у м.Рівне, поскільки вважає, що приватизація гуртожитку у складі цілісного майнового комплексу відбулась з порушенням норм ч.1 ст.4 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст.5 Закону України „Про приватизацію майна державних підприємств” та ст.1 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду”. Зазначає, що гуртожиток не належить до цілісного майнового комплексу за змістом зазначених норм, тому підлягав передачі до житлового фонду міської ради. Вважає , що внаслідок порушення права державної власності, відбулось порушенння права громадян-мешканців гуртожитку на приватизацію державного житлового фонду.

Відповідач регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області не заперечує, що при приватизації гуртожиток (за винятком частини приміщення, переданої на баланс арбітражного суду) був включений до статутного фонду товариства, чим були порушені конституційні права громадян на житло. Посилаючись на інструктивний лист Фонду державного майна України від 30.12.05 р. за № 10-25-21463, пояснює, що продовж 1993-1995 р.р. не існувало нормативних актів, які б встановлювали порядок передачі гуртожитків (зокрема –коридорного типу, яким є гуртожиток по вул.Відінській,10) до комунальної власності, тому, керуючись роз’ясненнями Міністерства юстиції України, Міністерства економіки України і Держкомітету будівництва, архітеркури та житлової політики України, органи приватизації включали вартість таких гуртожитків до вартості цілісних майнових комплексів підприємств, що підлягали приватизації.

Рівненська міська рада надала письмові пояснення, де зазначає, що за відсутності у законодавстві, чинному на час приватизації, норм, які б зобов’язували передавати гуртожитки до комунальної власності, органи приватизації включали гуртожитки до вартості майнових комплексів, що підлягали приватизації. Звертає увагу, що відповідно до п.30 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.2 Положення про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.95 р. № 891, передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією, яка утворюється виконавчим комітетом міської ради, після вирішення радою питання про включення до об’єктів комунальної власності майна, відчуженого в процесі приватизації. Рішення ради чи підприємства «Житлобуд-6»не було.

Відповідач АТЗТ «Житлобуд-6»позов не визнав. Вважає, що прокурор безпідставно посилається на норми Закону України «Про оренду державного та коммунального майна», норми якого не регулюють процесс приватизації, тоді як Закони України «Про приватизацію державного майна»і «Про приватизацію державного житлового фонду»не містили норм, які б зобов’язували передавати гуртожитки до комунальної власності. Звертає увагу, що правомірність приватизації була предметом спору у господарській справі № 15/66 2006 року та у цивільній справі № 2А-375 2006 року, і рішеннями судів у цих справах позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.09.93 р. задоволені не були. Зазначає також, що звернення прокурора з позовом в інтересах міської ради не відповідає вимогам ст.2 ГПК України та резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 р. № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процессуального кодексу України. Зазначає при цьому, що державне підприємство «Житлобуд-6», органи місцевого самоврядування і місцеві державні адміністрації не приймали рішення про передачу гуртожитку до комунальної власності, що є обов’язковою умовою для передачі.

Представник третьої особи ТОВ „Житлобуд-В” в судовому засіданні пояснив, що третя особа підтримує позицію відповідача.

Треті особи державне підприємство «Житлобуд-6»і ТОВ «Бізнес центр Рівне»пояснень по суті позову не представили, їх представники в судове засідання не з’явились. Про час і місце судового засідання суд повідомив сторони в установленому порядку.

Розглянувши матеріали даної справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив слідуюче.

Заперечення відповідача про те, що звернення прокурора з позовом в інтересах міської ради не відповідає вимогам ст.2 ГПК України та резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 р. № 3-рп/99, суд не приймає до уваги, врахувавши при цьому наступне.

Відповідно до п.2 ст.121 Конституції та ч.1ст.2 ГПК України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в господарському суді. Згідно з ч.2 ст.2 ГПК України та рішенням Конституційного Суду України від 08.04.99 р.у справі № 3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Заступник прокурора Рівненської області, обґрунтовуючи позов в інтересах держави, зазначив про порушення законодавства про приватизацію, що призвело також до порушення забезпечуваних державою прав громадян на житло. Вважає також, що порушено не тільки право державної власності, але й порушено право громадян-мешканців гуртожитку на приватизацію державного житлового фонду, яке передбачено ст.9 Житлового кодексу України, тому гуртожиток має бути повернуто до комунальної власності.

Суд вважає, що заступник прокурора Рівненської області відповідно до ч.2 ст.2 ГПК України обґрунтував свої вимоги стосовно пред’явлення позову в інтересах держави в особі Рівненської міської ради, уповноваженої здійснювати функції держави в спірних правовідносинах, тому вирішує спір по суті.

Згідно з наказом начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області від 23 липня 1993 року № 210 „Про затвердження переліку об’єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу працівниками підприємств” був затверджений перелік об’єктів (додаток № 1), які перебувають у загальнодержавній власності і підлягають викупу працівниками підприємств, що приватизуються. До переліку зазначених об’єктів /п.3 додатку № 1/ включене державне підприємство „Житлобуд-6”. Наказ виданий на виконання Державної програми приватизації майна державних підприємств, на підставі ст.7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” і на основі поданих заяв, про що зазначено в описовій частині наказу.

Оцінка вартості цілісного майнового комплексу державного підприємства „Житлобуд-6” проведена відповідно до Методики оцінки вартості об’єктів приватизації та оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.92 р. № 522. За результатами роботи інвентаризаційної комісії та комісії по оцінці вартості майна наказом регіонального відділення ФДМУ по Рівненській області від 27.08.93 р. № 267 затверджено акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного підприємства „Житлобуд-6”. Оцінка вартості була проведена за винятком частини гуртожитку по вул.Відінській,10 площею 516 кв.м і вартістю 48865 крб, яку відповідно до протоколу інвентарізаційної комісії ДП „Житлобуд-6” від 10.08.93 р. передано арбітражному суду. З відомості розрахунку відновної вартості будівель і споруд державного підприємства „Житлобуд-6” станом на 01.08.93 р./а.с.18/ вбачається, що вартість гуртожитку по вул.Відінській,10 у м.Рівне включена до загальної вартості цілісного майнового комплексу, яка оплачена покупцем повністю 20.10.93 р./а.с.33/.

21.09.93 р. регіональним відділенням ФДМУ по Рівненській області та товариством покупців державного підприємства „Житлобуд-6” укладений договір купівлі-продажу державного майна, відповідно до якого за актом передачі державне майно за відомістю інвентаризації вартістю 5590720 крб. передане товариству покупців /а.с.28-32,34/. Матеріали приватизаційної справи оглянуто в судовому засіданні, виписки залучені до справи.

Таким чином, гуртожиток був приватизований у складі цілісного майнового комплексу державного підприємства „Житлобуд-6” товариством покупців трудового колективу цього підприємства.

За наведеного вбачається, що у даному випадку приватизація державного майна виконувалась відповідно до норм Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” –цілісний майновий комплекс невеликого державного підприємства відчужений шляхом викупу одним покупцем /товариством покупців, створеним працівниками цього об’єкту/ одним актом купівлі-продажу. Приватизації шляхом викупу майна державного підприємства, зданого в оренду, в даному випадку не було, тому посилання прокурора на норми Закону України „Про оренду державного та комунального майна” - безпідставні.

Відповідно до норм ст.2 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” не могли бути об’єктами малої приватизації лише будівлі або їх окремі частини, які становлять національну, культурну та історичну цінність і перебувають під охороною держави. Згідно з ч.5 ст.2 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” могли бути вилучені з переліку об’єктів приватизації за рішенням Фонду державного майна України або місцевих органів приватизації заклади культури, приміщення та будівлі соціально-культурного призначення, споруджені на кошти державних підприємств, які обслуговують населені пункти, райони чи мікрорайони у містах, громадські організації чи певні професійні (виробничі) колективи. Таких рішень прийнято не було, зокрема –щодо гуртожитку по вул.Відінській,10 (крім передачі частини приміщення гуртожитку арбітражному суду). Тобто –гуртожиток правомірно відчужений у складі цілісного майнового комплексу державного підприємства. Суд звертає також увагу, що у зазначеному гуртожитку розташовані також адмінприміщення підприємства „Житлобуд-6” і юридичною адресою як державного підприємства „Житлобуд-6”, так і ЗАТ „Житлобуд-6” є м.Рівне вул.Відінська,10.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про приватизацію державного майна” в редакції на час приватизації визначено, що дія цього закону не поширюється на приватизацію об’єктів  державного земельного та житлового фондів, а також об’єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються. Таке виключення обумовлено тим, що спеціальним законом, який регулює порядок приватизації державного житлового фонду, був/є Закон України „Про приватизацію державного житлового фонду”. Згідно з ч.9 ст.8 цього Закону (в редакції на час приватизації) державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків із наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно із вимогами цього закону. Очевидно, що наведена норма не зобов’язує передавати об’єкти житлового фонду до комунальної власності. Волевиявлення на передачу у комунальну власність спірного гуртожитку не було.

Згідно з Методикою оцінки вартості об’єктів приватизації та оренди, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.92 р. № 522, передбачено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується на вартість майна–державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду”. Тобто –з переліку об’єктів приватизації, яка проводилась відповідно до Законів України „Про приватизацію державного майна” та „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, виключались не об’єкти державного житлового фонду в цілому, а лише ті з них, які підлягали приватизації відповідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” і мали спеціальний режим приватизації. Суд звертає увагу, що до об’єктів приватизації за змістом ст.2 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” ніколи не відносились ні гуртожитки в цілому ні кімнати в гуртожитках, тому є безпідставними твердження прокурора про порушення права громадян-мешканців гуртожитку на приватизацію державного житлового фонду. Суд при цьому звертає увагу, що громадяни-мешканці гуртожитку мали можливість захистити свої права та інтереси шляхом звернення до суду, і Рівненський міський суд 04.10.06 р. вирішив спір за позовом громадянки Іванюк В.В. до відповідача регіонального відділення ФДМУ по Рівненській області про визнання приватизації недійсною –у позові було відмовлено, суд дійшов висновку, що приватизація гуртожитку у складі цілісного майнового комплексу державного підприємства була законною та правомірною, і рішення набрало законої сили 14.12.06 р. згідно з ухвалою апеляційного суду Рівненської області /а.с.44-48/.

Згідно зі ст.48 ЦК України /в редакції на час приватизації/ недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону, і під невідповідністю закону слід розуміти невідповідність угоди не тільки закону, а й іншим нормативним актам, виданим органами державної влади і управління в рамках їх компетенції, та чинних на час укладання угоди. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Аналіз вищенаведених норм законодавства, чинного на час приватизації та укладання 21.09.93 р. договору купівлі-продажу, не дає підстав для висновку про неправомірність приватизації гуртожитку в складі цілісного майнового комплексу державного підприємства „Житлобуд-6”.

Крім того, статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п.30 ст.26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до виключної компетенції міської ради відноситься вирішення питань про включення до об’єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації. Суд звертає увагу, що відповідно до норм Закону України “Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності” передача житлового фонду та інших об’єктів соціальної інфраструктури може бути здійснена за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій і за наявності згоди міської ради.

Поскільки відсутнє /бо не приймалось/ рішення Рівненської міської ради про передачу до комунальної власності гуртожитку по вул.Відінській,10 у м.Рівне, вимога прокурора про передачу гуртожитку у відання Рівненської міської ради є такою, що не відповідає вищезазначеним нормам чинного законодавства.

З урахуванням всіх викладених вище обставин, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідач АТЗТ „Житлобуд-6” послався також на рішення господарського суду Рівненської області, яке прийняте у справі № 15/66 20.04.06 р. і набрало законної сили. Разом зтим, суд не знаходить підстав для застосування норм ст.35 та ст.80 п.2 ГПК України, поскільки відповідач посилається на оціночні поняття, тоді як не потребують доказування факти, встановлені рішенням господарського суду чи (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду справи, в якій беруть участь ті самі сторони. Поскільки склад сторін та підстави позову у даній справі та у справі № 15/66 є відмінними, суд вирішив даний спір по суті.

Керуючись ст.ст.49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В и р і ш и в :

Відмовити у позові.

Суддя