ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19.02.07                                                                                           Справа№ 5/2293-22/295а

за позовом: Сокальського міського комунального підприємства водопровідно- каналізаційного господарства, м.Сокаль

до відповідача: Державної податкової інспекції у Сокальському районі, м.Сокаль

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень про нарахування податкового зобов’язання.

Суддя М.Желік

при секретарі О.Вітинській

Представники:

Від позивача –Хома Т.М. - представник

Від відповідача –Яремко В.П. –головний державний податковий інспектор

Суть спору: Сокальське міське комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства, м.Сокаль звернулось із позовом до Державної податкової інспекції у Сокальському районі, м.Сокаль про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/1 від 21.04.2006р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 04.08.2006 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 29.08.2006 р. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 29.08.2006 р., 03.10.2006 р., 16.10.2006р., 14.12.2006р., 23.01.2007р. В судовому засіданні 13.02.2007р. оголошена перерва до 19.02.2007р.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.03.2007р.

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача у судових засіданнях позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що оспорюваним податковим повідомленням - рішенням йому визначено штрафні санкції в сумі 12207,90 грн. за порушення строків сплати узгодженого податкового зобов’язання по сплаті збору за геологорозвідувальні роботи. Вважає пропущеним строк, встановлений в ст.15.2.1. Закону України "Про порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, зокрема, що оспорюваним рішенням позивачу визначено штрафні санкції за узгодженим самостійно позивачем зобов’язанням, зазначеним ним у декларації. Ствердив, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було винесено у повній відповідності із законодавством. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідач є правонаступником Червоноградської ОДПІ, що підтверджується наказом ДПА України №545 від 05.12.2005 р., програмою реорганізації, довідкою №227 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

08.02.2006р. за результатами невиїзної документальної перевірки сплати узгодженого податкового зобов’язання по збору на геологорозвідувальні роботи виконані за рахунок державного бюджету, відповідачем складено акт №30/15-0/20845840. Як вбачається з акту, по поданій позивачем звітності за 2001 рік  позивач прострочив сплату узгодженого податкового зобов’язання на строк понад 90 днів, у зв’язку з чим йому нараховано штрафні санкції в сумі 12207,90 грн. Позивач не заперечив факт добровільного узгодження податкового зобов’язання по сплаті збору за геологорозвідувальні роботи виконані за рахунок державного бюджету, доказів зворотного не надав.

21.04.2006 р. відповідачем винесено оспорюване податкове повідомлення-рішення №/1, яким на відповідача накладено штраф у сумі 12207,90 грн., що становить 50% від суми. Зазначене рішення отримано позивачем 28.04.2006 р., що підтверджується відповідною відміткою.

Згідно із п.1 Постанови Кабінету міністрів України від 29.01.1999 р. № 115 "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, та його справляння", збір за виконані геологорозвідувальні роботи справляється з надрокористувачів незалежно від форми власності, включаючи підприємства з іноземними інвестиціями, які видобувають корисні копалини на раніше розвіданих родовищах, а також на розташованих у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони родовищах з попередньо оціненими запасами, які за згодою заінтересованих надрокористувачів передані їм для промислового освоєння. Згідно із п.15 вказаної постанови, надрокористувачі несуть відповідальність за правильність обчислення збору за виконані геологорозвідувальні роботи, повноту і своєчасність його внесення до державного бюджету, а також за правильність обчислення і своєчасність подання органам державної податкової служби відповідних розрахунків.

Відповідно до п.5.1. Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.  Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, позивач самостійно узгодив суму податкового зобов’язання зі збору за геологорозвідувальні роботи у 2001 р.

У відповідності до п. 5.3.1. Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього закону для подання податкової декларації. Однак, з матеріалів справи вбачається та позивачем не заперечується факт несплати відповідної суми у встановлений строк.

Згідно із п.17.1.7. Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф, зокрема, при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу. Однак, позивач вважає таке нарахування неправомірним, посилаючись на пропуск встановленого законодавством строку.

Згідно із п. 15.1.1. Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", за загальним правилом, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.  Проте, у даному випадку податкове зобов’язання було самостійно визначене не податковим органом, а самим позивачем шляхом подання податковому органу відповідних декларацій та розрахунків. Відтак, посилання на зазначену норму є безпідставним.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. Згідно зі ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, порушують права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Однак, позивач у встановленому порядку не довів суперечність оспорюваного податкового повідомлення-рішення вимогам законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судові витрат покладаються на позивача. Заяв у порядку, передбаченому ст.89 КАС України суду не подавалось.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя                                                                                                       Желік М.Б.