ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

17.01.07
Справа  № 12/36

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді                                                  Процика
Т.С.

суддів
Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання
Болехівській І.В.

розглянув
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності  -
фізичної особи ОСОБА_1 НОМЕР_1

на рішення           Господарського суду Рівненської
області від 26.01.2006р.

у справі           № 12/36

за позовом           Державної податкової інспекції (далі
ДПІ) у м. Рівне, м. Рівне

до          Суб'єкта підприємницької
діяльності  - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Рівне

про           стягнення в сумі 1001 грн. 14 коп.

за участю представників:

від позивача           -не з'явився;

від відповідача            -не з'явився.

Сторони повідомлені належним чином
про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчать
повідомлення про вручення поштового відправлення.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 26.01.2006р. у даній справі, суддя Шарапа В.М., позов
задоволено, стягнуто з відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності  - фізичної особи ОСОБА_1 на користь бюджету
податковий борг (недоїмку) за рахунок активів в сумі 1001 грн. 14 коп..

Рішення суду мотивоване положеннями
норми ст. 3 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Позивач не погодився з рішенням
Господарського суду Рівненської області від 26.01.2006р. у даній справі та в
апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржене рішення у даній справі було
прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач просить визнати нечинним
рішення Господарського суду Рівненської області від 26.01.2006р. у справі №
12/36, провадження у справі № 12/36 закрити.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Рівненська ОДПІ подала позов про
стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1 податкової заборгованості до бюджету в сумі
1001 грн. 14 коп.

ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності Виконавчим комітетом Рівненської міської ради
03.06.1999р., про що видано свідоцтво про державну реєстрацію.

Відповідно до Акту НОМЕР_1перевірки
щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності від 15 липня 2004р.
позивачем проведено перевірка господарської одиниці -магазин, що розташована за
АДРЕСА_1. У даному Акті  відзначено,
зокрема, що за наслідками перевірки встановлено порушення вимог ст.6 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про акцизний збір»від 26.12.1996р. № 18-92, із
змінами і доповненнями.

На підставі даного акту Рівненською
ОДПІ були прийняті рішення НОМЕР_2 та НОМЕР_3 про застосування фінансових
санкцій до позивача за порушення абз.12 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів»у розмірі 1000,00 грн.

За порушення законодавства про
патентування, несвоєчасну сплату, відповідачу нараховано 1,03грн. пені при
наявності у сумі 0.11 грн. податкового боргу (недоїмки).

Станом на 25.11.2005 р. за
відповідачем рахується заборгованість перед бюджетом у розмірі 1001 грн. 14
коп.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що позовні вимоги Рівненської ОДПІ на суму 1001 грн. 14 коп.
підтверджуються матеріалами справи, зокрема, рішеннями НОМЕР_2 та НОМЕР_3 про
застосування фінансових санкцій.

Рішення НОМЕР_3 про застосування
фінансових санкцій відповідачем не оскаржено в установленому порядку, є дійсним
актом державного органу.

Стаття 17 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»визначає відповідальність за
порушення норм цього Закону. Так, абз. 12 ч. 2 ст. 17 цього Закону передбачено,
що до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими від
максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або
імпортерами таких тютюнових виробів, у розмірі 100 відсотків вартості наявних у
суб'єкта підприємницької діяльності тютюнових виробів, але не менше 1000
гривень.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України
«Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»рішення про стягнення
штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органом, який
видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх
компетенції, визначеної законами України.

Згідно із ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Статус державної податкової служби
в Україні, її функції та правові основи діяльності визначені Законом України
“Про державну податкову службу в Україні”.

Згідно з п.161 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні” державні податкові інспекції
в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та
об'єднані державні податкові інспекції виконують такі функції: зокрема,
здійснюють контроль за дотриманням суб'єктами підприємницької діяльності, які
здійснюють роздрібну торгівлю тютюновими виробами, максимальних роздрібних цін
на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових
виробів.

З наведеного вбачається, що є
безпідставним посилання відповідача на ч.4 ст.17 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів»та його твердження про те, зокрема, що
рішення Рівненської ОДПІ НОМЕР_2 про застосування фінансових санкцій до нього
не може вважатись таким, що прийняте в межах компетенції Рівненської ОДПІ та в
рамках закону.

Згідно з п.7, п.8 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової
служби в установленому законом порядку мають право:

застосовувати до підприємств,
установ, організацій і громадян фінансові санкції у порядку та розмірах,
встановлених законом;

стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми недоїмки, пені та штрафних санкцій у порядку,
передбаченому законом.

Згідно з ч. 5 ст. 17 згаданого вище
Закону у разі невиконання суб'єктом підприємницької діяльності рішення органів,
зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі
рішення суду.

Таким чином, Рівненська ОДПІ
правомірно у межах повноважень та відповідно до законодавства звернулась з
позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості
(недоїмки) до бюджету в сумі 1001 грн. 14 коп.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно із ст.86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на їх безпосередньому, всебічному , повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Скаржник не подав у встановленому
законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували
доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували неправомірність і
безпідставність нарахування позивачем штрафних санкцій, пені на суму штрафу та
подання позову про стягнення даної заборгованості.

Щодо застосування норм
процесуального права судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного
судового рішення, то апеляційним господарським судом встановлено, що місцевим
господарським судом вирішено дану справу згідно з положеннями норм
Господарського процесуального кодексу України та помилково не застосовано
положень норм Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з пунктами
6,7 Перехідних положень якого адміністративні справи, підвідомчі господарським
судам, вирішуються за правилами Кодексу адміністративного судочинства України,
а згідно з приписами ст.158 КАС України судове рішення, яким суд вирішує спір
по суті, викладається у формі постанови.

З огляду на викладене в сукупності,
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для скасування рішення
місцевого господарського суду відсутні, натомість рішення суду першої інстанції
підлягає зміні в частині застосування норм Господарського процесуального
кодексу України.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 79,
86, 195, 196, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,
-

Львівський
апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

1.          Залишити апеляційну скаргу без
задоволення.

2.          Змінити рішення Господарського суду
Рівненської області від 26.01.2006р. у справі № 12/36 в частині застосування
норм Господарського процесуального кодексу України, застосувавши при вирішенні
справи № 12/36 норми п.п.6,7 Перехідних положень та ст.ст.158,159,162,163
Кодексу адміністративного судочинства України.

3.          Викласти судове рішення
Господарського суду Рівненської області від 26.01.2006р. у справі № 12/36 у
формі постанови.

Дана постанова набирає законної
сили та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України.

Дана постанова складена в повному
обсязі 01.02.2007р.

Головуючий-суддя
Процик Т.С..

суддя
Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко
Я.О.