ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 р.
№ 3/305-30/287-35/73

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів :
Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача
- Мельник Є.М.,

відповідача
- Разумов А.В.,

розглянувши у відкритому  судовому засіданні
касаційну скаргу

ДП "Завод "Арсенал"

на   постанову
від 06.09.2007  Київського апеляційного господарського суду

у справі
№3/305-30/287-35/73

за   позовом
ДП "Завод "Арсенал"

до
ДП "Редакція журналу "Вісник податкової служби України"

про
визнання  недійсним договору оренди від 24.06.2003 №А76-7-03
та виселення відповідача з приміщення

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м.Києва від 15.03.2007 (суддя Литвинова М.Є.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2007 (судді: Андрієнко В.В., Малетич М.М., Студенець В.І.), у позові відмовлено у зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення мотивоване обставинами недоведеності використання відповідачем орендованого приміщення не за призначенням, а саме для потреб промислового характеру, а також тим, що позивач не надав належних доказів в підтвердження того, що спірні приміщення площею 59,6 кв.м. в будинку №4 (гуртожиток заводу Арсенал") по вул.Аніщенка в м.Києві відносяться до житлового фонду та придатні для проживання співробітників ДП "Завод "Арсенал".

ДП "Завод "Арсенал" у поданій касаційній скарзі просить скасувати  рішення та постанову повністю та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись  на порушення та неправильне застосування апеляційним судом  норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.6,7,8 Житлового кодексу України та ст.11112 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін,  дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова  - скасуванню   з передачею справи на новий розгляд до господарського суду м.Києва з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення про відмову в позові, апеляційний  господарський суд виходив з того,  що:

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження використання відповідачем орендованого приміщення не за призначенням, а саме для потреб промислового характеру, оскільки умовами договору оренди від 24.06.2003 №А76-7-03 передбачено його використання під офіс, що дотримується орендарем.

В матеріалах справи міститься лист головного лікаря санепідемстанції Печерського району м.Києва від 20.11.1995р. №1528, в якому зазначено про непридатність для проживання людей приміщення в гуртожитку по вул.Аніщенка, 4, а також наявне спільне рішення адміністрації та профкому ДП "Завод "Арсенал" "Про перевід жилих приміщень першого поверху гуртожитків по вул.Аніщенка, 4 та Івана Кудрі,34 в нежилі". Отже, позивач здійснював відповідні заходи по переведенню жилих приміщень першого поверху гуртожитків по вул.Аніщенка, 4 та Івана Кудрі,34 в нежилі.

Позивачем не було надано належних доказів в підтвердження того, що спірні орендовані приміщення площею відносяться до житлового фонду та придатні для проживання співробітників ДП "Завод "Арсенал".

Проте, колегія не може погодитися з висновками судів з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"  орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Таким чином, метою оренди є забезпечення орендаря нерухомим майном для здійснення підприємницької та іншої діяльності, а не використання приміщень для проживання громадян.

Відповідно до ст.127 Житлового кодексу України під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до ст.6 Житлового кодексу України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Згідно з ч.2 ст.7 Житлового кодексу України непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення можуть переобладнуватись для використання в інших цілях за рішенням виконкому обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Відповідно до ч.1 ст.8 Переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках таке переведення може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у ч.2 ст.7 цього Кодексу.

Отже, виходячи з системного аналізу змісту норм ст.ст.6–8 Житлового кодексу України, використання жилих приміщень в інших цілях, ніж проживання громадян, допускається тільки у разі визнання їх непридатними для проживання та подальшого переведення в нежилі приміщення на підставі відповідних рішень виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) ради.

Зважаючи на це, наявні у справі лист головного лікаря санепідемстанції Печерського району м.Києва від 20.11.1995р. №1528 та спільне рішення адміністрації та профкому ДП "Завод "Арсенал" "Про перевід жилих приміщень першого поверху гуртожитків по вул.Аніщенка, 4 та Івана Кудрі,34 в нежилі", на які послалися суди першої та апеляційної інстанцій в обгрунтування підстав для відмови в позові, не породжують правових наслідків щодо спірних відносин, оскільки не є в розумінні ч.2 ст.7 та ч.1 ст.8 Житлового кодексу України рішеннями виконавчого органу Київської міської ради –Київської міської державної адміністрації.

Окрім того, судами залишено поза увагою ч.4 ст.7 Житлового кодексу України, відповідно до якої Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання (далі –Порядок) встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Вказаним порядком, який є чинним на даний час, встановлено послідовну процедуру визнання жилих приміщень непридатними для проживання та їх переведення в нежилі для використання в інших цілях.

Зокрема, згідно з п.п.11,12 Порядку в разі визнання жилого будинку (жилого приміщення) виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку. Виконавчий комітет обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів розглядає подані матеріали і приймає рішення про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку.

З матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та відповідачем не доведено прийняття на момент укладення оспорюваного договору компетентним органом (Київською міською державною адміністрацією) рішення про переведення спірних орендованих приміщень площею 59,6 кв.м. (кімнати №№66,69,121) в будинку №4 (гуртожиток заводу Арсенал") по вул.Аніщенка в м.Києві, як непридатних для проживання співробітників ДП "Завод "Арсенал", до складу нежилих приміщень.

Судами не досліджувалися обставини наявності чи відсутності прийняття Київською міською державною адміністрацією відповідних рішень, які б змінили статус орендованих відповідачем приміщень з жилих на нежилі, у порядку, передбаченому ч.2 ст.7 та ч.1 ст.8 Житлового кодексу України, що свідчить про неповне з'ясування судами обставин справи та є підставою для її передачі на новий судовий розгляд.

Водночас істотним є також те, що в результаті розгляду даного спору судами прийнято рішення та постанову, що стосуються осіб, які не були залучені до участі у справі, а саме фізичних осіб, які є мешканцями жилих приміщень спірного гуртожитку.

Це обумовлено тими обставинами, що за оспорюваним договором оренди відбулася передача відповідачу кімнат №№66,69,121 першого поверху зазначеного гуртожитку, в якому мешкають громадяни-працівники ДП "Завод "Арсенал".

Внаслідок виконання договору оренди від 24.06.2003 №А76-7-03 та користування ними в якості офісних приміщень відповідачем вказані кімнати гуртожитку не можуть бути використані  ДП "Завод "Арсенал", як жилі приміщення, з метою реалізації житлових прав своїх працівників, які потребують житла чи покращення житлових умов. Наведене переконливо свідчить про те, що даний  господарський спір безумовно стосується житлових прав громадян-наймачів кімнат першого поверху гуртожитку заводу "Арсенал" по вул.Аніщенка,4 в м.Києві, та житлових прав потенційних мешканців кімнат №№66,69,121 в цьому гуртожитку.

У зв’язку з цим касаційна інстанція вважає за необхідне на підставі ст.11112 ГПК України доручити суду першої інстанції при новому розгляді справи ретельно перевірити можливість фактичного знаходження спірних орендованих приміщень гуртожитку, як придатних для проживання, у користуванні громадян, та враховуючи вимоги ст.80 ГПК України вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для припинення провадження у даній справі.

Відповідно до вимог  п.3  ст.1119 та  п.3  ч.2  ст.11110  ГПК  України  касаційна  інстанція  за результатами  розгляду  касаційної скарги  має  право  скасувати  рішення  першої  інстанції  та  постанову суду  апеляційної  інстанції  і  передати   справу  на  новий  розгляд,  якщо  суд  прийняв  рішення  та  постанову, що стосується  прав  і обов'язків осіб,  які не  були залучені  до участі  у  справі.  Вищенаведені  обставини  свідчать  про наявність  підстав для  застосування  Вищим  господарським  судом  України  згаданих  статей  до  спірних  правовідносин, оскільки  відсутність  залучення фізичних осіб –мешканців кімнат першого поверху гуртожитку заводу "Арсенал" по вул.Аніщенка,4 в м.Києві при  прийнятті  оскаржуваних  рішення  і постанови  зачіпає житлові права громадян, а, відтак, перешкоджає   правильному  об'єктивному  та всебічному  вирішенню  даного  спору  з  врахуванням  прав  та  охоронюваних  законом  інтересів  всіх  учасників  спірних  правовідносин. При цьому судова колегія враховує, що  згідно  з ч.2  ст.11110 Господарського процесуального кодексу  України  викладені  вище  обставини  є  в будь-якому  випадку  достатньою  окремою  підставою  для  скасування  рішення  та постанови  і подальшого  нового  розгляду  справи  судом  першої  інстанції.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДП "Завод "Арсенал" задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.Києва від 15.03.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2007 у справі №3/305-30/287-35/73 скасувати з передачею справи на новий розгляд до господарського суду м.Києва.

Головуючий, суддя                                                                                                                                     В.Овечкін

Судді:                                                                                                                                                    Є.Чернов

В.Цвігун