СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

19.02.2007
Справа №  7/483-ПД-06

Господарський суд Херсонської області у складі судді
Александрової Л.І. при секретарі
Матирка М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Південний електромашинобудівний
завод", м. Нова Каховка Херсонської області

третя особа без самостійних вимог
на стороні позивача: Фонд Державного майна України, м. Київ

до
Закритого акціонерного товариства "Завод крупних електричних
машин",м. Нова Каховка Херсонської області

третя особа на стороні відповідача
без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю
"Новокаховський електромашинобудівний завод", м. Нова Каховка Херсонської
області

за участю прокуратури Херсонської області,
яка вступила у справу з метою захисту державних інтересів на стороні позивача

представників сторін:

від  позивача - Лазаренко С.А. - голова правління;

від
3-ї особи на стороні позивача - Наріжна Г.Л. - гол.спеціаліст;

від  відповідача - Шатило М.В. - ю/к дов. б/н від
06.12.2006 р.; Угрінчук Е.Р. - представник (дов. б/н від 06.12.2006 р.)

від
3-ї особи на стороні відповідача - не прибув;

від облпрокуратури - М'ясников К.К.
- прокурор;

Рішення оголошено в повному обсязі
після закінчення розгляду справи.

Строк вирішення спору продовжено
ухвалою голови господарського суду від 09.02.07 р.

Розгляд справи розпочатий 09.02.07
р. з перервою до 19.02.07 р. згідно зі ст. 77 ГПК України.

Позивач звернувся з позовом про
визнання недійсним правочину по передачі на користь ВАТ “Завод крупних
електричних машин” майнового комплексу “Чавуноливарний цех № 6” з обладнанням
відповідно до специфікації, обладнання у кількості 490 одиниць згідно з
переліком наведеним в акті приймання-передачі від 01.02.06 р. № 608 з
експертною вартістю до відчуження в 2962998 грн. та 157200 шт. простих іменних
акцій, що складає 20% статутного фонду відповідача та застосувати двосторонню
рестетуцію.

Третя особа на стороні позивача
позовні вимоги підтримує.

Відповідач проти позову заперечує.

Третя особа на стороні відповідача
підтримала доводи позивача  щодо свого
фінансово-економічного становища, яке характеризує як неналежне використання
майна, переданого до статутного фонду та неотримання ним дозволу з боку
Антимонопольного комітету України.

Розглядом
матеріалів справи в с т а н о в л е н о:

ЗАТ “Завод крупних електричних
машин” виступав інвестором у судовій процедурі санації по справі № 6/34-Б “Про
банкрутство ВАТ “Південний електромашинобудівний завод”. Дану справу було
припинено шляхом укладення мирової угоди, про що господарським судом
Херсонської області було винесено ухвалу від 17.01.06 р.

Придбання спірного майна ВАТ
“Півделектромаш” з боку відповідача відбулося за планом санації, затвердженим
господарським судом.

19 листопада 2001 року
господарським судом Херсонської області було затверджено основний план санації.
Відповідно до Тому V, розділу 8(А), секції 8(А)-5, п. 1
плану санації ЗАТ “Завод крупних електричних машин” придбало майно, перелічене
у нижчеперелічених пунктах 1-2, та виникло право на придбання майна, визначене
у пункті 3:

1.          майновий комплекс “Чавуноливарний цех
№ 6” із обладнанням відповідно до специфікації, згідно Мирової угоди,
затвердженої господарським судом Херсонської області від 17.01.2006 р., за
експертною вартістю в 5149442 грн. 40 коп. (п'ять мільонів сто сорок дев'ять
тисяч чотириста сорок дві гривні 40 коп.) з урахуванням ПДВ;

2.          обладнання в кількості 490 одиниць із
експертною вартістю до відчуження в 2493086 грн. 40 коп. (два мільйони
чотириста дев'яносто три тисячі вісімдесят шість гривень 40 коп.) з урахуванням
ПДВ згідно до переліку, наведеного в акті приймання передачі та податкової
накладної від 01.02.06 р. № 608;

3.          із відкладальною обставиною, яка
викладена в Рішенні господарського суду Херсонської області від 13.10.2006 р.
по справі № 7/411-ПН-06, придбання прав на пакет акцій ЗАТ “Завод крупних
електричних машин” в розмірі 20%, в кількості 157200 шт. простих іменних акцій
із експертною вартістю до відчуження в 5229000 (п'ять мільйонів двісті двадцять
дев'ять тисяч) грн.

Позивач з урахуванням додаткових
пояснень (а.с. 18-23, том 3) просить визнати недійсним правочин по передачі
відповідачу вищезазначеного майна,
посилаючись на ч. 1 ст. 207 ГК України (порушення господарської
компетенції), спеціальної правосуб'єктності ВАТ “Південелектромаш” і ч. 2 ст.
203 ЦК України (вчинення особою правочину без необхідного обсягу цивільної
дієздатності), а  також на ч. 1 ст. 207
ГК України (зобов'язання не відповідає вимогам закону) та ч. 1 ст. 203 ЦК
України (зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства та ст. 50 Закону України “Про захист економічної
конкуренції”).

При цьому позивач стверджує, що
період передачі спірного майна відбувся не у процедурі санації, а після її
припинення, що експертна вартість всього майна складає 12871528 грн. 80 коп.,
що перевищує граничні межі по розпорядженню майном Головою правління товариства
одноособово згідно до п.п. 9.5.7 змін до Статуту ВАТ “Південелектромаш” в
редакції від 04.10.1999 р., які діяли на момент вчинення господарського
зобов'язання та відповідно до п. 8.5 Статуту товариства в новій редакції. Крім
того, стверджує, що мирова угода не містить схвалення передачі майна товариства
вищим органом товариства для набуття повних повноважень на розпорядження даним
майном з боку виконавчого органу ВАТ “Південелектромаш” оскільки фактичні дії
по розпорядженню майном, яке віднесено до компетенції загальних зборів
акціонерів, відбувається в момент поновлення повноважень всіх органів
управління товариства.

Вважає, що додатковою необхідною і
єдиною умовою для набуття чинності та законності правочину по передачі
виконавчим органом ВАТ “Південенергомаш” на користь відповідача зазначеного
вище майна вартістю 12871528 грн. 80 коп. після затвердження мирової угоди та
припинення провадження у справі про банкрутство є зібрання загальних зборів
акціонерів ВАТ “Південелектромаш”.

Таким чином, позивач стверджує, що
вчинений ним правочин з передачі спірного майна є таким, що  відбувся з перевищенням владних повноважень,
вчинений особою без необхідного обсягу цивільної дієздатності (ч. 1 та ч. 3 ст.
92 ЦК України) та з порушенням положень ст. 159 ЦК України ст. 36 і 41 Закону
України “Про господарські товариства”.

Далі позивач посилається, що
виходячи із змісту положень ст. 24 Закону України “Про захист економічної
конкуренції”, набуття  прав власності
відповідача на структурний підрозділ (чавуноливарний комплекс цех № 6) та обладнання
в кількості 490 одиниць можливе лише за умови отримання попередньої згоди
Антимонопольного комітету України чи Адміністративної колегії Антимонопольного
комітету України. При цьому вважає, що це зобов'язання з огляду на ст. 11 ЦК
України виникло саме на підставі плану санації, а тому відсутність рішення
органів антимонопольного комітету України про згоду на економічну концентрацію
є підставою для  визнання правочину
недійсним.

З викладеного вбачається, що
правова позиція позивача грунтується на ним же визначених фактах порушення
антимонопольного законодавства та вчинення правочину з боку позивача з
перевищенням владних повноважень, вчинений особою без необхідного обсягу
цивільної дієздатності.

Проте, позивачем не надано належних
доказів порушення вимог про концентрацію при передачі відповідачу майна за
спірним правочином.

Так, згідно ст. 1 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»АМК України є державним органом із
спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій діяльності.

Стаття 3 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України" визначає основним завданням АМК участь у
формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, контролю за
концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання, сприяння розвитку
добросовісної конкуренції тощо.

Згідно з частиною другою статті 7
названого Закону цей Комітет у сфері здійснення контролю за дотриманням
законодавства про захист економічної конкуренції має, зокрема, такі повноваження:

...1) розглядати заяви і справи про
надання дозволу, надання висновків, попередніх висновків стосовно узгоджених
дій, концентрації, проводити дослідження за цими заявами і справами;

2) приймати передбачені
законодавством про захист економічної

конкуренції розпорядження та
рішення за заявами і справами про надання

дозволу на узгоджені дії,
концентрацію, надавати висновки, попередні

висновки стосовно узгоджених дій,
концентрації, висновки щодо

кваліфікації дій відповідно до
законодавства про захист економічної

конкуренції;

3) дозволяти або забороняти
узгоджені дії, концентрацію.

Згідно п. 11) частини 1 ст.7 цього
ж Закону АМК України має, зокрема, такі повноваження: проводити дослідження
ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі
монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати
відповідні рішення (розпорядження); та згідно п.12) - визначати наявність або
відсутність контролю між суб'єктами господарювання.

Відповідно до частини першої статті
22 Закону України "Про захист економічної конкуренції" на органи АМК
покладено здійснення державного контролю
за    концентрацією    суб'єктів
господарювання    (далі
концентрація) - з метою запобігання монополізації товарних ринків,
зловживанню     монопольним     (домінуючим)     становищем,     обмеженню конкуренції.

Згідно з частиною першою статті 25
Закону України "Про захист економічної конкуренції" АМК чи
адміністративна колегія АМК надають дозвіл на концентрацію у разі, якщо вона не
призводить до монополізації чи суттєвого обмеження, конкуренції на всьому ринку
чи в значній його частині.

При цьому стаття 1 Закону України
"Про захист економічної конкуренції" визначає монополізацію як
досягнення суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на
ринку товару підтримання або посилення цього становища. Монопольне (домінуюче)
становище суб'єкта господарювання визначається згідно з приписами статті 12
названого Закону.

Відповідно до згаданої статті 12
Закону України "Про захист економічної конкуренції" розпорядженням
АМК від 05.03.2002 N 49-р затверджено Методику визнання монопольного
(домотуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку (далі - Методика),
зареєстровану в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за N 317/6605, як нормативно-правовий
акт, який виданий органом виконавчої влади і підпадає під ознаки статті 1 Указу
Президента України від 03.10.92 N 493/92 "Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади".

Згідно
з пунктами 1.2 і 1.3 Методики:

-          вона встановлює порядок визначення
монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку і
призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів
господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів,
надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках;

-          метою визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку є отримання
необхідної інформації для прийняття рішень з питань, зокрема, контролю за
узгодженими діями, концентрацією.

Аналізуючи викладені норми закону,
Вищий господарській суд України в п. 8 свого Оглядового листа № 01-8/2361 від
24.10.2006р. „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням
конкуренційного законодавства України (за матеріалами справ, розглянутих у
касаційному порядку, Вищим Господарським судом», зазначив:

„З наведеного випливає, що
прийняттю судового рішення мало передувати визначення АМК монопольного
(домінуючого) становища певних суб'єктів господарювання на певних ринках у
відповідності з приписами Методики. Відтак попередні судові інстанції у
розгляді даної справи повинні були з'ясувати обставини, пов'язані з тим, чи
відбулося визначення монопольного (домінуючого) становища названих суб'єктів
господарювання на зазначених в оспорюваному рішенні ринках згідно з Методикою.
Таке встановлення включає застосування як структурних, так і поведінкових
показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування
структурних показників зумовлюється встановленням об'єктш аналізу, визначенням
товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку тощо на підставі
шарормації, що може бути використана для визначення монопольного (доміїгуючого)
становища. Із необхідності таких встановлення та визначення, здійснюваних АМК
чи його органом, виходив й Верховний Суд України у прийнятті постанови від
13.09.2005 N 39/225.

Однак   місцевий
господарський   суд   названих
обставин    не   з'ясував, натомість     вдавшись
до    самостійного    дослідження    на
підставі  Методики ринків товарів,
у тому числі товарних та територіальних меж ринку, питань формування цін на
ринках товарів тощо, перебравши на себе не притаманні суду і не віднесені до
його повноважень функції, які здійснюються виключно органами АМК. Суд мав
перевірити правильність застосування АМК норм матеріального і процесуального
права у прийнятті оспорюваного рішення, але не повинен був здійснювати
визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на
ринку власними силами".

Отже, з викладеного вбачається, що
у господарського суду відсутня компетенція на дослідження питань економічної
концентрації та висновків про наявність складу порушення антимонопольного
законодавства, оскільки цьому має передувати вивчення ринку відповідно до
викладених приписів Закону органами Антимонопольного комітету України.

Факт порушення антимонопольного
законодавства може бути встановлений лише органами АМК України за правилами
розділу VII «Розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної
конкуренції»Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Таким чином, для того, аби зробити
висновок щодо наявності підстав для обов'язкового одержання згоди АМК України
на економічну концентрацію, та чи є такі дії економічною концентрацією,
необхідно спочатку вивчити викладені питання, що є виключною компетенцією АМК
України.

Так, згідно частини 4 ст.7 Закону
України „Про Антимонопольний комітет України", здійснення іншими органами
влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених, зокрема,
пунктами 1-4 та 11 ч. 1 та пунктами 1,2,4 частини 2 ст.7 цього Закону - не
допускається.

Отже, в силу частини 2 ст.34 ГПК
України, згідно якої обставини справи, які відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися
іншими засобами доказування, вимоги позивача є необгрунтованими і задоволенню
не підлягають.

Наявність      чи
відсутність      порушення          антимонопольного

законодавства може бути встановлена
лише органами АМК України за результатами здійснення спеціальної процедури,
чітко прописаної ст.ст. 35-49 Закону України „Про захист економічної
конкуренції", а наявність правопорушення може бути підтверджена прийнятим за
результатами розгляду справи рішенням органу АМК України.

Більш того, навіть у випадку
встановлення органами АМК України наявності порушення антимонопольного
законодавства, і зокрема, щодо концентрації без отримання дозволу АМК України -
це не є підставою для недійсності укладених угод, оскільки Законом такі правові
наслідки не встановлені.

Заходи відповідальності,
встановлені державою за недотримання вимог щодо одержання згоди на концентрацію
- визначені у статтях 51-55 вказаного Закону, та вони не передбачають таку міру
відповідальності учасника як відібрання у нього набутого майна з передачею його
колишньому відчужувачу.

Таким чином, позивачем, як було
зазначено вище, не доведено у встановленому порядку того, що для вчинення
оспорюваного правочину необхідний був дозвіл органу АМК України.

Більш того, зробивши ґрунтовний
аналіз положень законодавства України з питань економічної концентрацію та
обставин справи, можна зробити висновок, що при набутті у власність ЗАТ
«ЗКЕМ»майна ВАТ «Південелектромаш»не мала місце концентрація суб'єктів
господарювання.

Згідно ч. З ст. 22 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»не вважаються концентрацією дії, які
здійснюються між суб'єктами господарювання, пов'язаними відносинами контролю.

Відповідно до ч. 1 цього ж Закону
контроль - вирішальний вплив однієї чи декількох пов'язаних юридичних та/або
фізичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання чи його
частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки:
праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву,
яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування
та рішення органів управління суб'єкта господарювання; укладенню договорів і
контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності,
давати обов'язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу
управління суб'єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника
керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого
органу суб'єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із
зазначених посад в інших суб'єктах господарювання; обійманню більше половини
посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих
органів суб'єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із
зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання. Пов'язаними особами є
юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють
господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на
господарську діяльність суб'єкта господарювання.

На момент виникнення правовідносин
сторін з визначення зобов'язань з передачі мана від позивача відповідачеві,
керівники ЗАТ «ЗКЕМ»входили до комітету кредиторів ВАТ «Південелектромаш», яке
перебувало у стані санації, і, внаслідок цього, мали вирішальний вплив на
господарську діяльність ВАТ «Південелектромаш»і на формування складу його
органів управління - призначення керуючого санацією за процедурою, визначеною
спеціальним законом - Законом України „Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Тобто, на момент передачі майна ВАТ
«Південелектромаш»ЗАТ «ЗКЕМ»згідно ч. З ст. 22 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», передача активів ВАТ «Південелектромаш»до ЗАТ «ЗКЕМ"
не являлась концентрацією і не потребувала попередньої згоди Антимонопольного
комітету України.

Що стосується твердження позивача
на вчинення ним правочину з перевищенням владних повноважень, то воно не
заслуговує на увагу, оскільки відповідно до
ч. 4 та ч. 7 ст. 17 Закону України “Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом” з дня винесення ухвали про санацію
припиняються повноваження органів управління боржника -юридичної особи,
повноваження органів управління передаються керуючому  санацією, який у разі дострокового припинення
процедури санації у зв'язку з укладанням мирової угоди продовжує виконувати
повноваження керівника (органів управління) боржника до призначення в
установленому  порядку керівника (органів
управління) боржника.

Передача спірного майна
здійснювалася в лютому 2006 року на підставі затвердженої ухвалою
господарського суду Херсонської області від 17.01.2006 р. по справі № 6/34-б
Мирової угоди.

Призначення керівного органу
боржника відбулося 28.09.2006 року (протокол загальних зборів акціонерів ВАТ
“Південний електромашинобудівний завод” а.с. 71-77, том 1).

Таким чином повноваження керівних
органів позивача керуючий санацією виконував до 28.09.2006 р., а тому набуття
повноважень по передачі спірного майна відповідачу на виконання укладеної в
процедурі санації позивача мирової угоди не потребувало схвалення загальними
зборами акціонерів.

Більше того, законність передання
відповідачу спірного майна підтверджується:

-          ухвалою Господарського суду Херсонської
області від 17.01.2006р. у

справі № 6/34 „Б", якою було
затверджено мирову угоду в процедурі

санації ВАТ „Південелектромаш"
та припинено провадження у справі про

банкрутство цього товариства,

-          постановою Запорізького апеляційного
господарського суду від 12.04.2006р. у справі № 6/34 „Б", якою залишена в
силі ухвала про затвердження мирової угоди та визнано, що така мирова угода, в
якій зазначено, що питання набуття у власність майна боржника ЗАТ „ЗКЕМ"
регулюються та визначаються затвердженим судом Планом санації - є такою, що
повністю відповідає вимогам чинного законодавства України,

-          постановою Вищого Господарського суду
України від 16 серпня 2006р. у справі № 6/34 Б, якою постановлені у справі про
банкрутство означені судові рішення залишені без змін.

Окрім того, ухвалою Верховного Суду
України від 12.10.2006року відмовлено у порушенні касаційного провадження з
перегляду постанови ВГС України від   16
серпня 2006 року.

Постановою ВГС України від
16.08.2006р. встановлено, що «... Також необгрунтованими є твердження
кредиторів про незаконне набуття інвесторами права власності на манно боржника.
Такі умови встановлені Планом санації боржника та доповненнями до нього
відповідно до ч.З ст.18 Закону...".

Таким  чином,
законність  передачі  спірного
манна  боржником товариству
„ЗКЕМ" - встановлена судовими рішеннями, які мають законну   силу
та   преюдиціальне   значення
для   вирішення   даного спору.

Відповідно до ч.2. ст.35 ГПК
України, факти встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї
справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Як позивач, та і відповідач були
учасниками провадження у справі про банкрутство.

Більш того, відповідно до частини 2
ст.11 Закону України „Про судоустрій України"

“Судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян
та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території
України. Обов'язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших
судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним
законом".

Обов'язковість вказаних судових
рішень, в тому числі й для позивача у цій справі прямо встановлена як статтями
124, 129 Конституції України, так і ст. 115 ГПК України.

Інші доводи позивача, наведені у
позовній заяві не мають жодного відношення до дійсності оспорюваного ним
правочину, тобто не стосуються предмету доказування позовних вимог, які
обґрунтовані позивачем ч. 1 ст. 207 та ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України.

За таких обставин в задоволенні
позову має бути відмовлено.

Враховуючи наведене вище, підстав
для задоволення клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладання
арешту на спірне майно (а.с. 29, том 3) немає.

На підставі викладеного та
керуючись  ст. 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в:

1.В задоволенні позову відмовити.

2.Копію рішення надіслати сторонам,
третім особам та прокурору.

Суддя
Л.І. Александрова