ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  3/456

18.12.07

За позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю «Віталюкс»

До                       Товариства з обмеженою відповідальністю «Райбудсервіс»

(відповідач 1)

Шевченківська районна у місті Києві рада  (відповідач 2)

Про                        визнання терміну дії договору суборенди поновленим та визнання

факту знаходження об’єкта суборенди у володінні та користуванні

позивача

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

Від позивача           Костянчук С.П. –по дов. № б/н від 10.10.2007

Від відповідача 1    не з’явились

Від відповідача 2    Ковальчук Т.М. –по дов. № 90 від 26.01.2007

У засіданні брали участь

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.12.2007 оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю «Віталюкс»про визнання терміну дії договору суборенди № С173/953/6 комунального майна територіальної громади Шевченківського району міста Києва від 05.05.2006 поновленим на строк та на умовах, раніше встановлених даним договором, про визнання факту знаходження об’єкта оренди (70 кв. м. площі нежитлового приміщення, розташованого за адресою м. Київ, вул. М.Берлінського, 14, за договором суборенди № С173/953/6 комунального майна територіальної громади Шевченківського району міста Києва від 05.05.2006 у володінні та користуванні  Товариства з обмеженою відповідальністю «Віталюкс».

Відповідач у письмовому відзиві на позов проти позовних вимог заперечує з наступних підстав. 10.10.2005 між Шевченківською районною у м. Києві радою в особі Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ «Райбудсервіс»було укладено договір оренди нежилого приміщення загальною площею 510 кв. м в будинку 14 по вул. М. Берлінського в м. Києві. Строк дії договору, у відповідності до п. 8.2. було встановлено до 15.09.2006. 05.05.2006 між Шевченківською районною у м. Києві радою ТОВ «Райбудсервіс»та ТОВ «Віталюкс»було укладено договір суборенді № с 173/953/6, у відповідності до умов якого орендар ТОВ «Райбудсервіс»передавав в суборенду ТОВ «Віталюкс»частину орендованого приміщення а саме 70 кв. м площі нежилого приміщення в будинку 14 по вул. Берлінського в м. Києві зі строком дії до 15.09.2006. Згідно з положеннями ст. 22 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», ст. 774 ЦК України строк договору суборенди (піднайму) не може перевищувати строку дії договору оренди. 28.01.2007 ТОВ  «Райбудсервіс»за актом приймання передачі передало спірне нежиле приміщення представникам орендодавця. Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві ради № 203 від 29.12.2006 нежиле приміщення загальною площею 510 кв. м. в будинку № 14 по вул. Берлінського в м. Києві було передано в орендне користування ТОВ «Дзеркало». 29.12.2006 між Шевченківською районною у м. Києві радою в особі Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ «Дзеркало»було укладено договір оренди нежилого приміщення загальною площею 510 кв. м в будинку № 14 по вул. Берлінського в м. Києві. 01.03.2007 Управління з питань комунального майна підприємництва та приватизації Шевченківської районної у м. Києві раді передало ТОВ «Дзеркало»за актом приймання-передачі спірне нежиле приміщення. Рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 26.04.2007 № 205 «Про приватизацію об’єктів комунальної власності Шевченківської районної у м. Києві ради»ТОВ «Дзеркало»було надано згоду на приватизацію приміщення загальною площею 510 кв. м по вул. Берлінського, 14 в м. Києві. 11.09.2007 між Управлінням з питань комунального майна, підприємництва та приватизації Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ «Дзеркало»було укладено договір купівлі продажу, у відповідності до умов якого, Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради продало, а ТОВ «Дзеркало»купило нежиле приміщення загальною площею 477 кв. м по вул. Берлінського, 14 в м. Києві. Таким чином, власником нежилого приміщення загальною площею 477 кв. м є ТОВ «Дзеркало». Враховуючи наведене вище, Шевченківська районна у м. Києві рада на сьогодні не є власником спірного приміщення, тому розпоряджатися ним не може, крім того, договір суборенди № с 173/953/6 був укладений до 15.09.2006. З огляду на викладене просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.10.2005 між Шевченківською районною у місті Києві радою в особі заступника начальника Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради (орендодавець) та Товариством  з обмеженою відповідальністю «Райбудсервіс»(орендар) було укладено договір оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району міста Києва № 953/6, відповідно до якого орендар прийняв в орендне користування нежиле приміщення площею І поверх –272,60 кв. м., підвал –237,40 кв. м., загальною площею 510 кв. м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Берлінського, 14 зі строком дії до 15.09.2006.

05.05.2006 між Шевченківською районною у місті Києві радою в особі заступника начальника Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради (орендодавець) та Товариством  з обмеженою відповідальністю «Райбудсервіс»(орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віталюкс»(суборендар) було укладено договір суборенди № С173/953/6 комунального майна територіальної громади Шевченківського району міста Києва.

Відповідно до п. 1.1. договору орендар на підставі розпорядження Шевченківської районної у місті Києві ради № 146 від 20.04.2006 зобов’язався передати, а суборендар прийняти у тимчасове платне користування комунальне майно, а саме 70 кв. м. площі нежитлового приміщення, розташованого за адресою м. Київ, вул. М.Берлінського, 14.

Згідно п. 1.2. договору об’єкт суборенди знаходиться у користуванні орендаря у відповідності до договору оренди № 953/6 укладеного 10.10.2005 між орендарем та орендодавцем.

Пунктом 3.1. договору термін суборенди встановлено з моменту підписання даного договору до 15.09.2006.

Відповідно до п. 2 ст. 26 та п. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 2 ст. 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона бала одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи 28.02.2007 складено акт прийому-передачі, відповідно до якого згідно договору оренди № 953/6 від 10.10.2005 орендар - Товариство  з обмеженою відповідальністю «Райбудсервіс»передав, а орендодавець - Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради прийняв об’єкт оренди за адресою м. Київ, вул. М.Берлінська, 14 загальною площею 510 кв. м.

Згідно п. 8.3. договору № 953/6 укладеного 10.10.2005 продовження строку дії договору оренди на об’єкт оренди можливе лише у разі видання нових розпорядчих документів (розпорядження), тобто в порядку укладення нового договору.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини   підприємства   з   іншими    підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»орендою є засноване на договорі строкове платне  користування майном,  необхідним  орендареві  для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Нових розпорядчих документів Товариству  з обмеженою відповідальністю «Райбудсервіс» надано не було, нового договору оренди на спірне приміщення укладено також не було.

Більш того, 29.12.2006 між Шевченківською районною у місті Києві радою в особі заступника начальника Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради (орендодавець) та Товариством  з обмеженою відповідальністю «Дзеркало»(орендар) було укладено договір № 2134/6 оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району міста Києва, відповідно до умов якого орендар на підставі розпорядження Шевченківської районної у місті Києві ради № 203 від 29.12.2006 зобов’язався передати, а орендар прийняти нежиле приміщення загальною площею 510 кв. м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. М. Берлінська, 14.

Згідно акту приймання-передачі від 01.03.2007 орендодавець передав, а орендар - Товариство  з обмеженою відповідальністю «Дзеркало»прийняло об’єкт оренди за адресою м. Київ, вул. М.Берлінська, 14, загальною площею 510 кв. м.

Рішенням  Шевченківської районної у м. Києві ради V сесії V скликання № 205 від 26.04.2007 було затверджено перелік об’єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу. Пунктом 9 додатку вищезазначеного переліку ТОВ «Дзеркало»було надано дозвіл приватизувати шляхом викупу нежиле приміщення за адресою: м. Київ, вул. М.Берлінська, 14, площею 510 кв. м.

30.05.2007 між орендодавцем та орендарем - Товариство  з обмеженою відповідальністю «Дзеркало»було укладено додаткову угоду до договору оренди № 2134/6 від 29.12.2006, яким внесено зміни до договору оренди, зокрема в частині розміру площі, яка становить 477,80 кв. м.

11.09.2007 між Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради (продавець) та Товариством  з обмеженою відповідальністю «Дзеркало»(покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 477,80 кв. м., які знаходяться за адресою м. Київ, вул. М.Берлінська, 14.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 2 ст. 22 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору оренди.

Згідно п. 2 ст. 774 Цивільного кодексу України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Відповідно до п. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до п. 8.2. договору суборенди № С173/953/6 від 05.05.2006  у випадках неврегульованих даним договором, сторони керуються чинним законодавством України, а саме умовами договору між орендарем та орендодавцем.

Як вже зазначалось раніше пунктом 8.3. договору оренди № 953/6 від 10.10.2005 встановлено, що продовження строку дії договору оренди на об’єкт оренди можливе лише у разі видання нових розпорядчих документів (розпорядження), тобто в порядку укладення нового договору.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на статтю 764 Цивільного кодексу України згідно якої передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

З огляду на те, що строк дії основного договору припинився, об’єкт оренди було повернуто орендодавцю, є помилковим посилання позивача на ст. 764 ЦК України, оскільки відсутність розпорядчих документів та повернення об’єкту оренди розцінюється як заперечення наймодавця на продовження строку дії договору оренди.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання поновленим договору суборенди.

Крім того, на даний час відповідач не є власником спірного майна, та в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач уповноважений власником на передачу майна в оренду.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання терміну дії договору суборенди № С173/953/6 від 05.05.2006 поновленим є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимоги позивача про визнання факту знаходження об’єкта суборенди (70 кв. м. площі нежитлового приміщення за адресою м. Київ, вул.. М.Берлінського, 14)за договором суборенди № С173/953/6 від 05.05.2006 у володінні та користуванні ТОВ «Віталюкс», суд відзначає, що

Виключний перелік справ, підвідомчий господарським судам, визначений ст. 12 ГПК України, яка носить імперативний характер, зокрема, ними, є:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (Засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов’язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Тобто положеннями Господарського процесуального кодексу України визначений перелік спорів підвідомчих господарським судам, який не містить в собі такої категорії спору як встановлення факту.

Крім того, положеннями Цивільного кодексу України (ст. 16) та Господарського кодексу України (ст. 20) не передбачено такого засобу захисту цивільних прав та інтересів позивача як встановлення факту. Позивачем не подано суду доказів того, що такий засіб захисту цивільних прав як встановлення факту передбачений іншими законодавчими актами України.

Відповідно до п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи викладене, в частині позовних вимог про встановлення факту, провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, підлягає припиненню.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. В позові в частині визнання терміну дії договору суборенди № С173/953/6 від 05.05.2006 поновленим відмовити повністю.

2. В іншій частині провадження у справі припинити.

Суддя
В.В. Сівакова