донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.01.2007 р.                                                                                справа №45/278

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Дзюби  О.М.

суддів
Діброви  Г.І., Шевкової  Т.А.,

за участю представників сторін:

від позивача:
Гусаченко  І.А. (довіреність №17/17-1975юр від 15.12.2005р.),

від відповідача:
Філатов Є.О. (довіреність №71-01/69 від 12.01.2007р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
15.11.2006 року

по справі
№45/278 (суддя Плотніцький Б.Д.)

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь"-металургійний завод"м.Донецьк

до
Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк

про
стягнення 6776грн.17коп.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2006року Закрите акціонерне товариство  „Донецьксталь” –металургійний завод м.Донецьк звернулося до суду з позовом до Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк про стягнення суми 6776грн.17коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від  15 листопада 2006року  позовні вимоги задоволені повністю з мотивів доведеності та обґрунтованості позовних вимог.  Стягнуто з відповідача збитки у сумі 6776грн.17коп. та судові витрати.

Відповідач з прийнятим рішенням не згоден, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення суду скасувати, прийняти нове, яким відмовити позивачу у повному обсязі.  В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення були порушені норми матеріального права. Так, на думку заявника позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин, оскільки відповідно до ст.136 Статуту залізниць України  позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін. Даний шестимісячний строк у відповідності до п. ”а” ч.2 ст.134 Статуту визначається з дня видачі вантажу. Право на пред'явлення позову у позивача виникло 07.02.2006року,  а позовна заява до господарського суду була направлена тільки у вересні 2006року.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, ст.ст. 44,811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації.

У процесі розгляду справи апеляційний господарський суд у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

04.02.2006року зі ст.Донецьк позивачем, Закритим акціонерним товариством „Донецьксталь” –металургійний завод”  м.Донецьк, на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю „САВІ” м.Жданівка Донецької області був відправлений вагон №65284267 із металопродукцією (сталь сортова) у кількості 68050кг.  Вантаж прямував  під охороною залізниці, про що свідчить відмітка у залізничній накладній №5269438 (а.с.7).

На станції призначення (Нижньокринка) вантаж прибув 06.02.2006року із слідами доступу до вантажу, про що залізницею складений акт загальної форми №10 від 06.02.2006р.

При перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача складаються комерційні акти та акти загальної форми, встановленої  Правилами складання актів.

В даному випадку, внаслідок прибуття на станцію призначення Нижньокринка спірного вагону з ознаками  розкрадання було проведено комісійне переваження з участю представника вантажоодержувача  –Товариства з обмеженою відповідальністю „САВІ”. Вантаж виданий одержувачу з комерційним актом №БА784776/1 від 07.02.2006року, яким була зафіксована недостача вантажу у кількості 2280кг, вартість недостачі склала 6776,16грн. (а.с.8-10).

В комерційному акті вказані виявлені при перевірці вантажу обставини, які були причиною виникнення виявленої недостачі, а саме: в двох пачках, які розташовані у 2-м по ходу поїзда штабелю у  протилежних бортів вагону, проволочні перев'язки не ідентичні іншим, є доступ до вантажу.

У відповідності до ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі  фактично заподіяної  шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Стаття 924 Цивільного кодексу України передбачає, що перевізник відповідає за  збереження вантажу, багажу, пошти з моменту  прийняття  їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо  не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

В даному випадку, вина перевізника у недостачі вантажу, яка утворилася внаслідок незбереження  його перевезення, підтверджена матеріалами справи і свідчить про неналежне виконання залізницею своїх обов'язків за договором перевезення вантажу і є підставою господарсько-правової  відповідальності відповідно до ч.3 ст.314 Господарського кодексу України. Отже, господарським судом правомірно  була стягнута з залізниці недостача вантажу у сумі 6776грн.17коп., оскільки позивач звернувся з позовом у межах строку позовної давності, які  встановлені Господарським кодексом України.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) застосовані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У  тому числі цей кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України  встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, та норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України.

Це стосується і положень про позовну давність.

Відповідно до п.1 ст.223 Господарського кодексу України при реалізації у судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, які передбачені п.3 ст.925 Цивільного кодексу України, якщо інші строки не встановлені Господарським  кодексом.

Господарським кодексом України, а саме главою 32 „Правове регулювання перевезення вантажів” не встановлено інших строків позовної давності для пред'явлення позову перевізнику.

Відповідно до ст.315 Господарського кодексу України до пред'явлення перевізнику позову, який випливає  із договору перевезення, можливим є пред'явлення йому претензії, яка може бути пред'явлена протягом 6 місяців.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач  звернувся до відповідача з претензією №17/17-2024 від 07.06.2006року, тобто у шестимісячний строк.

У порушення п.3 ст.315 Господарського кодексу України пред'явлена претензія залишена залізницею без відповіді.

По закінченню 3-х місяців, що передбачено законодавством для відповіді на претензію, позивач звернувся до суду з позовом 25.09.2006року, тобто після сплину строку позовної давності, яка передбачена ст.136 Статуту залізниць України.

Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у строки, які передбачені п.3 ст.315 Господарського кодексу України без врахування ст.135 Статуту залізниць України, яка передбачає розгляд залізницею претензій протягом 1 місяця.

Судова колегія вважає, що Статут залізниць України  в даному випадку є спеціальним законодавством, яке стосується даних правовідносин сторін по відношенню до Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що у законодавстві України існують протиріччя та колізії норм стосовно строку позовної давності (1 рік за нормами Цивільного кодексу України, 6 місяців за нормами Господарського кодексу України та Статуту залізниць України, 3 місяця на звернення з претензією у Господарському кодексі України і 1 місяць у Статуті залізниць України) в даному випадку, апеляційний суд вважає причини пропуску строку позовної давності щодо подання позову поважними і відповідно до ст.53 Господарського процесуального кодексу України відновлює позивачеві пропущений  строк.

За результатами апеляційного провадження, на підставі встановлених фактичних обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції з'ясовані дійсні права і обов'язки сторін, правомірно задоволені у повному обсязі вимоги позивача про стягнення вартості недостачі у сумі 6776грн.17коп. з відповідача, але, враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення суду  першої інстанції без змін за мотивами, викладених у постанові.

Витрати по сплаті державного мита по апеляційній  скарзі покладаються на заявника скарги у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від  15 листопада 2006року у справі №45/278 залишити без змін.

Головуючий          Дзюба  О.М.

Судді:          Діброва  Г.І.

Шевкова  Т.А.

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС