ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2007 р.
№ 13/422

Вищий господарський суд  України у складі колегії суддів :

головуючий суддя
Божок В.С.

судді
Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П.

розглянувши

касаційну  скаргу
ТОВ “Київське науково-виробниче підприємство “Автосервіс”

на
рішення господарського суду м. Києва від 25.07.2006 р.
та постанову від 15.11.2006 р. Київського  апеляційного господарського суду

у справі
господарського суду м. Києва

за позовом
Акціонерного  товариства  закритого типу “Укрексімконтракт”

до
ТОВ “Київське науково-виробниче підприємство “Автосервіс”

про
стягнення 36 931, 20 грн.

за участю представників:

позивача: не з’явився

відповідача: Агризько В.В. –дов. від 01.10.2006р. №27

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2006р. у справі №13/422, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2006р. з даної справи, уточнені позовні вимоги  Акціонерного товариства закритого типу “Укрексімконтракт” до ТОВ “Київське науково-виробниче підприємство “Автосервіс” про стягнення 36 931,20 грн. задоволено частково. Стягнуто на користь позивача 32581,00 грн. витрат пов’язаних з ремонтом автомобіля, 500,00 грн. - витрат пов’язаних з  транспортуванням автомобіля, 2280,50 грн. - витрат пов’язаних з розробкою  автомобіля та судові витрати. В решті позову відмовлено.

Судові акти мотивовані ст. ст. 621, 509, 525, 526, 847, 848 ЦК України  та ст. ст. 181, 193 ГК України, ст. 33 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та постановою, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати та винести нове рішення про припинення  провадження у справі, стверджуючи що судами порушенні норми    матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 207, 208, 843 ЦК України, ст. 1, 34, 80 ГПК України, неправильно застосовані норми  матеріального права, зокрема ст. 621 ЦК України і ст. 181 ГК України та не  застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме ст. 858 ЦК України.

Позивач не реалізував своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що на  підставі замовлення-наряду б/н від 19.01.2004р. ТОВ “Київське науково-виробниче підприємство “Автосервіс” надало АТЗТ “Укрексімконтракт”  послуги по ремонту автомобіля JEEP GRAND CHEROKEE д.н. 05729 КА,   тобто за висновками суду сторони відповідно до ст. 181 ГК України уклали  договір у спрощений спосіб, який за своєю правовою природою є договором  підряду.

Як зазначено в оскаржуваних судових актах, позивач виконав свої  зобов'язання по договору, перерахувавши відповідачу за надані послуги  9881,00 грн. та отримав від відповідача свій автомобіль, на який останнім 17.05.2004р. на підставі замовлення-наряду від 17.05.2004р. був виданий  гарантійний талон строком на 6 місяців або 10000 км. проходження

Судами встановлено, що 05.07.2004р. сталась поломка двигуна  зазначеного автомобіля, від ремонту якого відповідач відмовився, що  спонукало позивача звернутись за наданням послуг по ремонту його авто до іншого виконавця, СПД Коржа О.О., з яким 20.09.2004р. було укладено  договір підряду б/н загальною вартістю робіт в 23300,00 грн.

З урахуванням наведеного та з огляду на судову авто-технічну  експертизу № 236 від 17.04.2006р. господарські суди попередніх інстанцій  дійшли висновку щодо часткового задоволення позовних вимог на підставі  ст. 621 ЦК України згідно якої у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю  роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов’язання.

Однак з такими висновками колегія не погоджується, оскільки вони    ґрунтуються на неповно з’ясованих обставинах справи та неправильно  застосованих нормах матеріального права.

Як зазначалось вище, договір на ремонт автомобіля, укладений між  сторонами у справи у спрощений спосіб, судом 1-ї та 2-ї інстанцій визнаний  договором підряду.

Правовідносини сторін за такого роду договорами врегульовані главою 61 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 858 ЦК України, у разі виконання   підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу,  або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника наряду з іншим  відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Наявність такого права позивача на ремонт свого автомобіля у іншого  виконавця, СПД Коржа О.О., судами попередніх інстанцій не досліджувалась.

Що ж до ст. 621 ЦК України, якою господарські суди вмотивовують  оскаржувані рішення та постанову, то колегія зазначає, що ця стаття носить  диспозитивний характер і застосовується в разі, якщо інше не встановлено договором чи актом цивільного законодавства (в даному випадку ст. 858 ЦК  України).

Не застосовані судами і ст. 857, 859 ЦК України, які регулюють  питання якості виконаних робіт за договором підряду та її гарантії, з  урахуванням характеру спору, що виник в результаті відмови відповідача  здійснити гарантійний ремонт автомобіля позивача.

Поза  увагою господарських судів 1-ї та 2-ї інстанції  залишено і те, що на момент відмови відповідача здійснити гарантійний ремонт автомобіля  позивача, наявність причинно-наслідкового зв’язку між діями відповідача під  час ремонту автомобіля та його поломкою в гарантійний період, сторонам  відома не була, оскільки авто-технічна експертиза відбулась значно пізніше,  отже сам факт поломки автомобіля без висновку спеціаліста в цій галузі не  можна вважати беззаперечною підставою для обов’язкового здійснення відповідачем гарантійного ремонту авто, оскільки характер такої поломки, як-то тріщина колінчатого валу, не свідчить про надання відповідачем неякісної  послуги з ремонту автомобіля у вигляді рихтування та шліфовки цього   колінчатого валу.

З повторною вимогою здійснити гарантійний ремонт позивач до  відповідача після встановлення авто-технічною експертизою зазначеного   причинно-наслідкового зв’язку не звертався.

Крім цього, колегія звертає увагу на невідповідність оскаржуваних  судових актів матеріалам справи, зокрема в частині відмови в позові за    недоведеністю на суму 761,00 грн., яка складається із 161, грн. витрат на транспортування автомобіля позивача, та 600,00 грн. плати за ремонт  автомобіля позивача СПД Корж О.О., оскільки в матеріалах справи міститься  квитанція на 161,00 грн. за евакуацію автомобіля позивача (а.с. 40 т.1), яка судом залишена без дослідження та оцінки, та квитанція до прибуткового  касового ордеру від 28.10.2004р. (а.с.48 т.1) про сплату позивачем 2600, 00  грн., а не 2000,00 грн., як про це зазначає господарський суд 1-ї та 2-ї інстанції  з посиланням на цю квитанцію.

Як слідує з уточнених позовних  вимог, позивач просить суд стягнути наряду з іншим і вартість виконаних відповідачем на підставі замовлення-наряду б/н від 19.01.2004р. ремонтних робіт в розмірі 9881,00 грн., які судом  задоволені в повному обсязі за відсутності в матеріалах справи первинних у  розумінні Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”  документів, з яких у справі наявна квитанція до прибуткового касового  ордеру від 02.02.2004р. лише на суму 1620,00 грн. (а.с. 10 т.1).

Зазначена обставина господарськими судами попередніх інстанцій    також залишена без уваги та належної оцінки, як і те, що уточнена позовна  заява АТЗТ “Укрексімконтракт” (а.с.32 т.1) скріплена печаткою іншої  юридичної особи, а гарантійний талон (а.с.9 т.1) місить посилання на  замовлення-наряд від 17.05.2004р., який в матеріалах справи відсутній.

За таких обставин, враховуючи, що судами не встановлено усю сукупність обставин, які мають значення для справи, не з’ясовано дійсні правовідносини сторін за договором підряду та не застосовано законодавство, яке регулює спірні  відносини  сторін, всі ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними і  обґрунтованими.

А оскільки,  відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а господарськими судами порушено вимоги ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, то колегія  вважає оскаржувані  рішення та постанову такими, що   підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи і в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства  вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову від 15.11.2006р. Київського апеляційного господарського суду та рішення господарського суду м. Києва від 25.07.2006 р. у справі №13/422 скасувати.

Справу направити до господарського суду міста Києва на новий  розгляд.

Головуючий суддя:                                                                              В.С. Божок

Судді:                                                                                           Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко