ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2007 р.
№ 36/56

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Перепічая В.С., ( головуючого )

Вовка І.В.,
Гончарука П.А.,

розглянувши  у     відкритому  судовому засіданні  в м. Києві  касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Автобан”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду  від 19.06.2007 року

у справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім Альтран-В”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Автобан”

про
розірвання договору оренди і звільнення орендованого приміщення та стягнення заборгованості

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про розірвання договору оренди від 19.09.2003 року, звільнення орендованого приміщення та стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 1700 грн. у зв’язку з невиконанням зобов’язання за договором з оплати за користування найманим приміщенням протягом трьох місяців підряд.

У поданій в лютому 2007 року позовній заяві до господарського суду позивач просив розірвати договір оренди і зобов’язати відповідача звільнити орендоване приміщення та стягнути з нього заборгованість з оплати за користування найманим приміщенням у сумі 2100 грн. і судові витрати, пов’язані з оплатою юридичних послуг у сумі 10000 грн. у зв’язку з істотним порушенням договору оренди та  відмовою від договору найму з підстав невнесення наймачем плати за користування майном протягом 3-х місяців підряд.

Рішенням господарського суду м. Києва від 18.04.2007 року позов задоволено та розірвано договір оренди від 19.09.2003 року і зобов’язано відповідача звільнити орендоване приміщення та стягнуто з нього заборгованість в сумі 2100 грн. і витрати на юридичні послуги в сумі               10000 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2007 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено та позов задоволено частково і розірвано спірний договір оренди та зобов’язано усунути перешкоди в користуванні приміщенням шляхом звільнення відповідачем орендованого приміщення  і стягнуто з нього заборгованість в сумі 2 100 грн., а в частині вимог про стягнення судових витрат, пов’язаних з оплатою наданих юридичних послуг відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судом порушено та неправильно застосовано норми процесуального права, і тому просить прийняту ним постанову скасувати та в позові відмовити.

В уточненнях до касаційної скарги відповідач вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає, що постанова апеляційного суду грунтується на законі та просить залишити її без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, між ТзОВ “Торговий дім Альтран” (наймодавець) і відповідачем (наймач) було укладено договір від 19.09.2003 року, за умовами якого наймодавець зобов’язався надати в строкове платне користування приміщення, а наймач зобов’язався вносити плату за користування найманим приміщенням.

Пунктом 5.2 зазначеного договору встановлено, що орендна плата сплачується протягом п’яти днів після отримання наймачем рахунків, направлених на його адресу. Строк користування найманим майном встановлено до 31.12.2010 року.

За п.10.1 цього договору він може бути розірваний у разі систематичного порушення його умов однією із сторін.

Судами встановлено, що позивач набув право власності на майно, яке є предметом найму за спірним договором найму.

Предметом даного судового розгляду є вимоги позивача про розірвання договору найму, звільнення найманого приміщення та стягнення заборгованості у зв’язку з невнесенням плати за користування майном протягом трьох місяців підряд та істотним порушенням договору і відмовою від нього.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обгрунтувати.

Прийняті  у даній справі судові рішення цим вимогам не відповідають.

Так, дійшовши висновку про розірвання договору найму у зв’язку з невнесенням наймачем плати за користування майном протягом 3-х місяців підряд, суди не звернули уваги на те, що заявлені вимоги про розірвання договору найму позивачем було обгрунтовано кількома правовими підставами та не з’ясували, за яких же підстав позивач вимагав розірвати спірний договір.

До того ж, судам слід було мати на увазі, що за вимогами ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму, договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Разом з цим, судами не було з’ясовано обставин, пов’язаних з моментом виникнення зобов’язання у відповідача з внесення плати за користування майном з урахуванням  умов п.5.2 спірного договору найму та доводів відповідача щодо виникнення такого обов’язку в нього з моменту одержання рахунків  від наймодавця, і не наведено цим обставинам правової оцінки.

Отже, висновки судів про розірвання договору найму у зв’язку з невнесенням наймачем плати за користування майном протягом трьох місяців підряд зроблені в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України  без з’ясування обставин, пов’язаних з моментом виникнення такого обов’язку в наймача за умовами договору,  а звідси, без встановлення наявності обставин невнесення наймачем плати за користування майном протягом 3-х місяців підряд, і  без врахування норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

За таких обставин, прийняті судові рішення не можна визнати законними й обгрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду  суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Автобан” задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2007 року та рішення господарського суду м. Києва від 18.04.2007 року скасувати, і справу  № 36/56 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий   суддя                                                              В.Перепічай

Судді                                                                                                  І.Вовк

П.Гончарук

дп