ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.
№ 38/599

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Макарівського районного виробничого управління житлово-комунального господарства, смт Макарів Київської області (далі –Управління ЖКГ)

на рішення господарського суду міста Києва від 12.07.2007 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007

зі справи  № 38/599

за позовом Управління ЖКГ

до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі –територіальне відділення АМК)

про визнання нечинним рішення.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача –Бондаря І.Г.,

відповідача – Зоріної П.В., Кочерги Ю.О.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.07.2007 (суддя     Сулім В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 (колегія суддів у складі: Коваленко В.М. - головуючий, судді Вербицька О.В. і Гарник Л.Л.), у задоволенні позову відмовлено. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції виходили з відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Управління ЖКГ просить оскаржувані судові рішення з даної справи скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скаргу мотивовано неправильним застосуванням попередніми судовими інстанціями норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, в тому числі статті 630 Цивільного кодексу України, статті 218 Господарського кодексу України, статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, статті 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), положень Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

У відзиві на касаційну скаргу територіальне відділення АМК заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість та невідповідність вимогам закону, і просить у задоволенні скарги відмовити.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені  будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону України ”Про захист економічної конкуренції” рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, розгляд даної справи здійснюється за правилами ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність припинення провадження в даній справі з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, зокрема, що:

- позов було подано про визнання нечинним рішення територіального відділення АМК від 28.02.2006 № 5 “Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Макарівського районного виробничого управління житлово-комунального господарства та накладення штрафу” (далі –рішення № 5);

- згідно з рішенням № 5:

·          визнано, що Управління ЖКГ є суб’єктом природних монополій, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринках централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з часткою 100 відсотків у межах діючих мереж смт Макарів, є монополістом на ринку утримання житлового фонду та надання житлово-експлуатаційних послуг у районі дислокації житлового фонду Макарівської селищної ради, а також займає монопольне становище на регіональному ринку санітарного очищення;

·          визнано, що дії Управління ЖКГ відповідно до пункту 2 статті 50, частини першої та пункту 1 частини другої статті 13 Закону України “Про захист економічної конкуренції” є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем, що призвело до ущемлення інтересів споживачів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

·          відповідно до частини другої статті 52 названого Закону на Управління ЖКГ накладено штраф у сумі 1 000 грн.;

·          Управління ЖКГ зобов’язано на підставі абзацу дев’ятого частини першої статті 48 Закону України “Про захист економічної конкуренції” усунути наслідки порушення шляхом проведення перерахунків споживачам за неякісну воду у відповідності з додатком до Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, за період з 31.08.2005 по 31.01.2006, а по вул. Піонерській (точка, де вода перевищувала норми тимчасового дозволу Держспоживстандарту на відхилення від вимог ГОСТ 2874-82 “Вода питьевая. Гигиенические требования и контроль за качеством” і станом на 23.06.2005 містила 3, 88 мг/л заліза) – з 23.06.2005 по 30.08.2005;

·          Упраління ЖКГ зобов’язано зменшити плату за неякісну спожиту воду на 20% згідно з додатком до названих Правил за період з 01.02.2006 до часу отримання тимчасового дозволу Держспоживстандарту на відхилення від вимог згаданого ГОСТ 2874-82;

- рішення № 5 було прийнято 28.02.2006 і отримане Управлінням ЖКГ 07.03.2006;

- Управління ЖКГ посилається на те, що воно вперше звернулося до суду з позовом про визнання рішення № 5 нечинним 13.03.2006. Із змісту листа господарського суду міста Києва від 07.09.2006 № 23341/4552А (т. 1,           а. с. 8) вбачається, що позовні матеріали були повернуті Управлінню ЖКГ у зв’язку з непідсудністю справи господарському суду міста Києва “і через викладені обставини спір не був вирішений”;

- наступне звернення Управління ЖКГ з позовом до господарського суду міста Києва мало місце 18.10.2006 (згідно із штемпелем на позовній заяві; т. 1, а. с. 3), тобто після закінчення двомісячного строку, встановленого статтею 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.

Згідно з частиною першою статті 60 названого Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Передбачений цією нормою строк є присікальним, і визначені згідно із статтею 223 Господарського кодексу України строки реалізації господарсько-правової відповідальності на відповідні правовідносини не поширюються.

Таку правову позицію відображено в постанові Верховного Суду України від 29.05.2007 № 9/205-06-5910 і відтворено  в підпункті 6.2.4 пункту 6 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000              № 02-5/35 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” (в редакції рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 22.10.2007 № 04-5/198) і в пункті 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.04.2007 № 10-8/229 “Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства” (в редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 19.06.2007 № 01-8/432).

Попередніми судовими інстанціями з’ясовано, що позов, який розглядається в даній справі, подано з пропуском визначеного статтею 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” строку оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, що унеможливлює вирішення господарським судом відповідного спору по суті.

Що ж до первісного позову Управління ЖКГ про визнання нечинним рішення № 5, який було подано 13.06.2006, то, як вбачається з установлених попередніми судовими інстанціями обставин, його матеріали були предметом розгляду господарським судом в іншій (а не в даній) справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до пункту 4 статті 1119 названого Кодексу касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення першої, постанову апеляційної інстанції повністю або частково і припинити провадження у справі.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 80 і статтями 1115, 1119, 11110 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 12.07.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 зі справи № 38/599 скасувати.

2. Провадження у справі № 38/599 припинити.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б. Львов