ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"06" листопада 2007 р.
справа № 20-2/415

За позовом приватного підприємства „ССВ” ( м. Севастополь, вул. М.Музики, 45, кв.21)

до відповідача державного підприємства „Науково технологічний центр використання природних ресурсів шельфу” Національної академії наук України

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 28)

про стягнення 18 697,09 грн.

Суддя Шевчук Н.Г.

Представники сторін:

позивача –Ісаєв В.О., довіреність бн   від 05.09.2007;

відповідача –Сидорова М.М., довіреність № 31467 від16.07.2007;

Урденко В.О., довіреність № 31441 від 01.11.2007.

СУТЬ  СПОРУ:

Приватне підприємство „ССВ” (далі –ПП «ССВ») звернулось до суду з позовом до державного підприємства „Науково технологічний центр використання природних ресурсів шельфу” Національної академії наук України (далі –ДП «НТЦ використання природних ресурсів шельфу»НАНУ) про стягнення 18 697,09 грн., з яких основна заборгованість –16 830,00 грн., 3% річних – 377,14 грн. та збитки від інфляції –1489,95 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує зобов’язання за договорами про відповідальне зберігання суден від 03.04.2006.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує з посиланням на те, що фактично на відповідальне зберігання судна позивачу за актом приймання-передачі не передавались, що також підтверджується відсутністю протягом періоду з квітня 2006 року по серпень 2007 року виставлених рахунків на оплату наданих послуг та підписаних актів приймання-передачі виконаних робіт (вх. № 49487 від 01.11.2007).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін суд -

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2006 року між ПП «ССВ»та ДП «НТЦ використання природних ресурсів шельфу»НАНУ укладені договори про відповідальне зберігання суден МРТК-0794 «Криль», МРТК-0746 «Мариєкопром-1»та МРТК-0797 «Надежда»(арк.с. 13-15). Договори набирають чинність з дня підписання та діють до 31.12.2006.

Відповідно до пунктів 2.1 Договорів відповідач зобов’язується передати судна позивачу та виплачувати йому нагороду відповідно до умов Договору.

Розмір винагороди за зберігання щомісячно складає 330,00 грн. та сплачується щомісячно до 10 числа наступного місяця (пункти 3.1, 3.2 Договорів).

Також відповідач зобов’язався забрати судна протягом трьох днів після закінчення строку зберігання, про що складається акт приймання-передачі (пункт 2.1 Договорів).

29 серпня 2007 року позивачем передані, а відповідачем прийняті судна МРТК-0794 «Криль», МРТК-0746 «Мариєкопром-1»та МРТК-0797 «Надежда», що підтверджується актами приймання-передачі (арк.с. 16-18).

Як вказує позивач у позовній заяві, в період з квітня 2006 року по серпень 2007 року послуги за договорами зберігання ним виконані у повному обсязі, але відповідачем отримані послуги за вказаний період не оплачені, у зв’язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 16 830,00 грн. (арк.с. 19-34).

Однак, будь-які докази передачі суден відповідачем позивачу на відповідальне зберігання, а також надання відповідачем позивачу послуг по відповідальному зберіганню суден протягом квітня 2006 року –серпня 2007 року відсутні. Позивачем наданий лише рахунок від 09.09.2007 на оплату всієї суми заборгованості у розмірі 16830,00 грн. та акт № 3 від 05.09.2007 здачі-приймання виконаних робіт, послуг, який не підписаний відповідачем.

Згідно до положень статей 525, 526  Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином  відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Посилання позивача на те, що договором не передбачене складання акту приймання-передачі при передачі відповідачем позивачу суден на відповідальне зберігання та надання рахунків на оплату послуг судом не приймається до уваги у зв’язку з тим, що приписом статті 937 Цивільного кодексу України передбачається складання письмового документа (розписка, квитанція або інше) про прийняття речі на зберігання. Сам по собі договір свідчить про намір сторін, але не підтверджує факт передачі суден, їх кількість, технічний стан, дату передачі.

Враховуюче викладене та у зв’язку з тим, що відсутні належні докази отримання відповідачем послуг по відповідальному зберіганню суден за договорами від 03.04.2006, заявлена сума основної заборгованості у розмірі 16830,00 грн., а також сума 3% річних –377,14 грн. та збитки від інфляції –1489,95 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати позивача по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України  при відмові в позові покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 82, 84-85, Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                                       Н.Г.Шевчук

Рішення оформлено відповідно до вимог статті 84 Господарського

процесуального кодексу України  і підписано 12.11.2007.