КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2007                                                                                           № 40/71

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Гарник Л.Л.

при секретарі:                     Семеняк Т.В.

За участю представників:

прокуратури: Сукач В.В. (посвідчення від 27.07.2007 року № 663);

позивача - Яковенко І.Н. (дов. від 10.01.207 року № 220/61);

відповідача-1 - Прокопенко О.Л. (дов. від 03.07.2007 року № 1-42);

відповідача-2: Некрасов А.В. (дов. від 01.02.2007 року № 01/02-07);

Бут Р.Ю. (дов. від 01.02.2007 року № 02/02-07);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЖА"

на рішення Господарського суду м.Києва від 07.06.2007

у справі № 40/71 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до                                                   1. Військової частини А 1588

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЖА"

про                                                  визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 07.06.2007 р. по справі №40/71 позов Військового прокурора Черкаського гарнізону (далі – позивач-1, Прокуратура) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі – позивач-2, Міноборони України) до Військової частини А 1588 (далі – відповідач-1, ВЧ А 1588) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “ВЕЖА” (далі – відповідач-2, ТОВ “Компанія “ВЕЖА”) про визнання недійсним договору задоволено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “ВЕЖА”, не погоджуючись з прийняттям судом такого рішення по справі, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити та припинити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач-2 зазначає, що при прийнятті спірного рішення судом першої інстанції порушено та невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Так, по-перше, суд дійшов невірного висновку, щодо предмету спірного договору, а саме, відповідно до норм діючого законодавства, виготовлення тари не є роботами з технічного переозброєння боєприпасів; по-друге, судом не встановлено на підставі чого були визнанні недійсними торги, що відбулися в мережі Інтернет; по-третє, суд не взяв до уваги рішення господарського суду Черкаської області, що набрало законної сили, яким задоволено позов ТОВ “Компанія “ВЕЖА” до Військової частини А 1588 про стягнення 428 451,68 грн. за договором від 24.02.2006 року № 1/06.

Військовий прокурор Черкаського гарнізону та Міністерства оборони України надали письмові відзиви на апеляційну скаргу відповідача-2 в якому спростовує наведені в ній доводи та просить залишити апеляційну скаргу ТОВ “Компанія “ВЕЖА” без задоволення, а спірне рішення від 07.06.2007 року – без змін.

Ухвалою від 17.07.2007 року Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу ТОВ “Компанія “ВЕЖА” до провадження та призначив її розгляд на 10.09.2007 року.

В судове засідання в апеляційній інстанції з’явились представники Військової прокуратури Черкаського гарнізону, позивача та відповідачів. Представники відповідача-2 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Представники прокуратури, Міністерства оборони України та Військової частини А 1588 проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва у справі № 40/71 – без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмових відзивів прокуратури та Міністерства оборони України, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача-2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту – ГПК України) апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

24.02.2006 року Військова частина А 1588 (Замовник) уклала договір на виконання робіт з технічного переозброєння боєприпасів (виготовлення тари) № 1/06 з ТОВ “Компанія “ВЕЖА” (Виконавець), згідно умов якого Виконавець зобов’язався виконати роботи з технічного переозброєння боєприпасів згідно Специфікації (Додаток № 1 до договору) та доставити продукцію на склад Замовника в терміни, згідно календарного плану (Додаток № 2), а Замовник зобов’язався забезпечити приймання продукції на своєму складі та оплатити Виконавцю вказані роботи згідно з умовами даного Договору.

Згідно п. 1.2 договору, вартість робіт Виконавця склала 299 862,50 грн. Додатковою угодою № 1 до договору вартість робіт була змінена і склала 294 647,50 грн.

Як передбачено п. 1.3 договору, результат виготовлення продукції оформляється сторонами договору актом виконаних робіт.

При цьому, відповідно до специфікації (Додаток № 1 до договору), предметом договору від 24.02.2006 року є роботи з виготовлення ящиків для боєприпасів, які ТОВ “Компанія “ВЕЖА” зобов’язувалось виготовити з власних матеріалів.

31.03.2006 року сторони склали протокол погодження цін робіт з виготовлення та доставки продукції, згідно якого сторони дійшли згоди щодо ціни робіт в сумі 372,50 грн. в т. ч. ПДВ, за одиницю продукції.

Відповідно до акту прийому-передачі від 10.03.2006 року № 01 до договору від 24.02.2006 року № 1/06, Виконавець передав, а Замовник прийняв продукцію – ящики для боєприпасів, у кількості 440 штук за ціною 372,50 грн. вартістю 163 900,00 грн. при цьому в акті зазначено, що сторони не мають взаємних претензій по кількості та якості продукції переданої згідно акту.

Разом з тим, 02.06.2006 року Військова частина А 1588 направила на адресу відповідача-2 листа з вимогою розірвати договір від 24.02.2006 року, оскільки, згідно Закону України “Про закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти”, укладання договору на виготовлення тари передбачає обов’язкове проведення процедури відкритих торгів.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, зміст договору від 24.02.2006 року не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; сторони, що укладали спірний договір, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі; форма договору відповідає вимогам діючого законодавства; договір був спрямований на досягнення правових наслідків, ним обумовлених.

Відтак, при укладені договору від 24.02.2006 року сторонами додержано вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК України.

Предметом договору від 24.02.2006 року № 1/06 сторони зазначили виконання робіт. Так, у специфікації (Додаток № 1 до договору), вказано, що Виконавець здійснює роботи з виготовлення продукції (ящиків для боєприпасів) з власних матеріалів та доставляє її на склад Замовника. Термін виконання робіт складає 65 днів з дати попередньої оплати. Крім того, сторонами договору було погоджено календарний план виконання робіт Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія “ВЕЖА”, згідно якого протягом 28.03.2006 року – 28.04.2006 року Виконавець повинен був виготовити та доставити Замовнику продукцію (ящики для боєприпасів). З кошторису з розрахунку договірної ціни, також вбачається, що Виконавцем здійснювались роботи з виготовлення продукції (ящиків для боєприпасів) з власної сировини, при цьому перераховуються матеріали, які необхідні для виготовлення вказаної продукції.

Відповідно до ст.. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Згідно ст.. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Таким чином, проаналізувавши договір від 24.02.2006 року з додатками до нього, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірний договір за юридичною природою є договором підряду, оскільки предметом договору було саме виконання робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-2 виконано умови договору – а саме виконано роботи з технічного переозброєння боєприпасів, а відповідачем-1 вони прийняті без зауважень, тобто схвалені.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що загальна вартість робіт за договором від 24.02.2006 року становить 294 647,50 грн., а відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт, послуг за державні кошти” в редакції, чинній на момент укладення договору, зазначений Закон застосовується до всіх закупівель товарів, робіт і послуг, що повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 30 тисяч гривень, а робіт - 300 тисяч гривень.

Отже, проведення процедури відкритих торгів, як того вимагає Закон України “Про закупівлю товарів, робіт, послуг за державні кошти” не є обов’язковим.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання договору від 24.02.2006 року недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На думку колегії суду, позивачі не довели свої позовні вимоги, а тому, вони не підлягають задоволенню.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “ВЕЖА” в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити та припинити провадження у справі № 40/71.

Відповідно до ст.. 81 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в господарських судах України; відсутній предмет спору; є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду; підприємство чи організацію, які є сторонами, ліквідовано; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

Оскільки підстав для припинення провадження, визначених ст.. 80 ГПК України суд апеляційної інстанції не вбачає, то апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “ВЕЖА” в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд не повно з’ясував  обставини справи та не дав їм належної правової оцінки, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі, та є підставою для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “ВЕЖА” задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду м. Києва від 07.06.2007 року по справі № 40/71 скасувати повністю.

3.          Прийняти нове рішення, яким в позові Військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Військової частини А 1588 та Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “ВЕЖА” про визнання недійсним договору відмовити повністю.

4.          В іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення.

5.          Справу № 40/71 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Гарник Л.Л.

14.09.07 (відправлено)