ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

06.12.07                                                                                           Справа№ 5/1188-10/171А

За позовом :    ДПІ  у Золочівському районі , м. Золочів

До відповідача  1  :    ПП „С.В.”  с. Ушня,  Золочівського  району, Львівської області

До відповідача  2  :    Товариство з обмеженою відповідальністю  „Лінс”

Про :     визнання  господарського  зобов‘язання  недійсним

Суддя   :  Довга О.І.

Секретар :  Яремчук С.М.

Представники :

від позивача :       Гнідець  Б.Б. -  довіреність № 3686/10 від 23.05.2007 року

від відповідача  1 :    Уніжона Г.В.  -  директор  ПП „С.В.”

від  відповідача  2 :   не з‘явився

присутній  -  оперуповноважений  відділенням  організації  боротьби  з суб‘єктами господарювання , що мають ознаки  фіктивності  ВПМ ДПІ у Буському районі  -  Левицький  Л.Д.

Представникам роз’яснені права та обов’язки передбачені ст.ст. 49-59 КАС України, підстави та право відводу судді –ст. 27 КАС України, та секретаря судового засідання –ст. 29 КАС України.

Заяв та клопотань про відвід судді та секретаря судового засідання не подано.

Суть  спору:

На розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява  ДПІ у  Золочівському районі  Львівської області    про визнання  недійсним договору б/н від 18.03.2004 року  між ТзОВ „Консалтингова  компанія „Лінс”  та ПП „С.В.”  купівлі-продажу  пиломатеріалів , як такий, що  укладений  з метою, суперечною інтересам держави  і суспільства , а  також  як укладений  у результаті  зловмисної  домовленості сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача-1 проти заявлених позовних вимог заперечує.

Відповідач 2 вимог ухвал суду про порушення провадження у справі , про відкладення розгляду справи  не виконав, відзив на позов не представив, проти позовних вимог у встановленому чинним законодавством України порядку не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Суду представлено достатню кількість доказів, що дає можливість, відповідно до ст. 128 КАС України, розглянути справу у відсутності представника відповідача 2 за наявними матеріалами.

Постанову виготовлено  та  підписано  28.12.2007 року.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, заслухавши пояснення осіб, присутніх в судовому засіданні, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як вказується в позовній заяві  в процесі перевірки  встановлено , що 18.03.2004 року   сторони  уклали  договір б/н, за яким  „Консалтингова компанія  „Лінс” передало ПП „С.В.”  пиломатеріали ( дуб) на загальну суму  50670,18 грн.

Зі сторони ТзОВ „Консалтингова компанія „Лінс" договір підписано Воскобійником В.В., а зі сторони ПП „С.В." Уніжоною Г.В.

На запит ДПІ у Золочівському районі, ДПІ у Галицькому районі міста Львова надала інформацію про те, що ТзОВ „Консалтингова компанія „Лінс" за юридичною адресою не знаходиться. Посадові особи ТзОВ „Консалтингова компанія „Лінс" на виклики не з'являються. Матеріали щодо посадових осіб передано до ГВПМ ДІЛ у Львові для проведення розшукових дій.

Перевірці представлено накладні на відвантаження товару:

- видаткова накладна №КК00001135 від 05,10.2005р. на суму 22272 гри. (в якій відсутній підпис Уніжоної Г.В. про фактичне одержання товару);

- податкова накладна №00001135 від 05.10.2005р. на суму 22272 грн. (в якій не зазначено на підставі якого договору здійснюється господарська операція), підписано Копт В.М.;

-  видаткова накладна №КК00001І46 від Об.10.2005р.  на суму 28398,18  грн.  (в якій відсутній підпис Уніжоної Г.В. про фактичне одержання товару);

-  податкова накладна №00001146 від 06.10.2005р. на суму 28398,18 грн. (в якій не зазначено на підставі якого договору здійснюється господарська операція), підписано Когут В.М.

В договорі б/н від 18.03.2004р. між ТзОВ „Консалтингова компанія „Ліне" та ПП „С.В." зазначено, що найменування, кількість, ціна та вартість пиломатеріалів вказуються у специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору.

Специфікації  суду не  надані.

ДШ у Золочівському районі вважає, що договір  б/н  від 18.03.2004р. між ТзОВ „Консалтингова компанія „Ліне" та ПП „С.В."' укладено з метою зашкодити інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов‘язаний сплачувати податки і збори в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Ст.173 ГК України визначає поняття „господарського зобов'язання”: господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, передбачених ст. 174 ГК України, є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

У відповідності до вимог ч.1 ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є  недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 179 ГК України, передбачено, що майново-господарські  зобов'язання,  які   виникають   між суб'єктами  господарювання  або  між  суб'єктами  господарювання і негосподарюючими  суб'єктами  -  юридичними  особами  на  підставі господарських договорів,  є   господарсько-договірними зобов'язаннями.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Золочівському  районі Львівської області просить визнати недійсним господарське зобов’язання між сторонами    та застосувати  правові наслідки  передбачені ст. 232 Цивільного  кодексу України, обґрунтовуючи це тим, що ТзОВ „Консалтингова компанія „Лінс”  не подавало податкову звітність, та не  відсутність товариства за  юридичною  та фактичною  адресою.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови № 3 від 28 квітня 1978 року “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” роз‘яснив, що до таких угод належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою тощо. Умисел юридичної особи - сторони у договорі визначається умислом посадової особи, яка підписала (уклала) угоду від імені такої юридичної особи і яка мала такі повноваження на момент її підписання.

Відповідно до ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає  вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або  укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу  державної  влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов‘язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов‘язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов‘язання.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Орган державної податкової служби вважає, що сторони даного спору, укладаючи спірний договір діяли з умислом на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів зобов‘язання  по спірному договору   спрямоване на приховування від оподаткування доходів відповідачем –2.

Матеріали справи не вказують на наявність наміру порушення інтересів держави  і суспільства з боку відповідача-1 Приватного  підприємства  „С.В.” ( с. Ушня, Золочівського району, Львівської області).

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця, а також не надано йому право перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах. Це ж стосується і перевірки покупцем намірів продавця щодо сплати ним державі податків. передбачено законодавством (стаття 19 Конституції України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення  частково –в частині   визнання  договору  недійсним.

В частині  застосування  наслідків  визнання  господарського зобов‘язання  недійсним  - в задоволенні позову  відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.51,71, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В  :

1.    Адміністративний  позов задоволити  частково .

2.  Визнати недійсним  договір б/н від 18.03.2004 року  укладений  між  ТзОВ „Консалтингова  компанія „Лінс”  та Приватним підприємством „С.В.”

3.   В решті  позовних вимог   відмовити .

Суддя                                                                       Довга О.І.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова вступає в законну силу відповідно до ст.254 КАС України, після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Главою І „Апеляційне провадження” Розділу ІV КАС України.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти  днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України –з дня складення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.