ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2007 р.

Справа №  6/469/07

за позовом
ТОВ “Плюс –О.Р.” м. Миколаїв

до відповідача
ДПІ у Ленінському р-ні м. Миколаєва

про
Скасування рішення

Суддя                                                                                                       Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Думітру Р.Т.

Від відповідача
Віляйкіна А.В.

10 травня 2007 року ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва, на підставі акта перевірки від 19.04.2007р. №14000379/23-50, прийнято Рішення № /0 про застосування штрафних(фінансових) санкцій на суму 4500,00грн. за порушення п.1. ст.3 Закону України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Порушення полягало в непроведенні через реєстратор розрахункових операцій  900грн. – частини суми(загальна сума 1283грн.), отриманих за організацію банкету.

Товариство звернулося з позовом про скасування рішення, посилаючись на те, що операція проведена не на повну суму і, що податковою службою не попереджено про планову перевірку в порушення Указу Президента України №817 від 23.07.98р.

Відповідач позов не визнав, вказавши, що через реєстратори повинно проводити операції по кожній частковій оплаті, як це передбачено п.15 “Правил побутового обслуговування населення”, затв. постановою КМ від 16.05.1994  № 313. Указ Президента України №817 втратив чинність, у зв’язку з прийняттям Закону №2322 від 12.01.2005р., яким внесені зміни до Закону України №509 “Про державну податкову службу в Україні”. Проте ст.11-1 цього Закону, в частині попередження  про планову перевірку реєстраторів, не застосовується. Перевірка проведена у відповідності до ст.15,16 Закону України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»та Наказу ДПА від 11.10.05р. №441 “Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку складання плану –графіку перевірок суб’єктів господарювання та взаємодії між структурними підрозділами при їх проведенні”.

Обов’язок підприємців проводити через реєстратори розрахункові операції як на повну суму так і на її частину передбачений п.15 “Правил побутового обслуговування населення”, затв. Постановою КМ України від 16.05.1994  № 313.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.2 КАС України  у справах  щодо  оскарження рішень,  суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15,16 Закону України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»передбачено, що контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Враховуючи, що перевірка проведена у порядку. визначеному Наказом ДПА від 11.10.05р. №441 який не є законодавством, рішення прийняте на підставі такої перевірки   суд вважає неправомірним.

Неправомірним є також саме застосування штрафних санкцій, з посиланням на п.15 “Правил побутового обслуговування населення”, оскільки штрафні санкції застосовані не за порушення правил побутового обслуговування, а за порушення п.1. ст.3 Закону України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР, який передбачає проводити через реєстратори  розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги).

Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Скасувати Рішення ДПІ у Ленінському р-ні м. Миколаєва  № /0 від 10 травня 2007 року.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Ткаченко