ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.11.07                                                                                       Справа №7/283/07-25/226/07-7/380/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мірошниченко М.В. судді  Мірошниченко М.В.    , Коробка Н.Д.  , Кричмаржевський В.А.

при секретарі Акімовій Т.М.

за участю представників:

позивача:              не з’явився;

відповідача-1:      Фролов В.В., довіреність № 15-01/648 від 05.07.2007р.;

відповідача-2:       Фролов В.В., довіреність № 1704 від 03.07.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Приватного підприємства Фірма «Ілона», м. Запоріжжя

на рішення                   господарського суду Запорізької області від 15.10.2007р.

у справі                         № 7/283/07-25/226/07-7/380/07

за позовом                    Приватного підприємства Фірма «Ілона», м. Запоріжжя

до відповідача-1         Управління житлового господарства

Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до відповідача-2          Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-

експлуатаційне житлове об’єднання № 13», м. Запоріжжя

про                                 визнання договору оренди нежитлового приміщення

дійсним

ВСТАНОВИВ:

Приватним підприємством Фірма «Ілона», м. Запоріжжя було подано позов до Управління житлового господарства Запорізької міської ради, м. Запоріжжя і Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання № 13», м. Запоріжжя про визнання дійсним договору оренди нежитлового приміщення № 505/12 від 01.02.2002р.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 15.10.2007р. у справі № 7/283/07-25/226/07-7/380/07 (суддя Кутіщева Н.С.) в позові відмовив.

Рішення суду мотивоване недоведеністю позивачем наявності передбачених ст.220 ЦК України підстав для визнання спірного договору дійсним. Судом не встановлено порушення інтересів позивача з боку відповідачів і не встановлено факту ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ПП Фірма «Ілона», позивач у справі, вказує на те, що судом першої інстанції не застосована ст.220 ЦК України, яка підлягала застосуванню. Зазначає зокрема, що між сторонами договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, а також відбулося часткове виконання договору оренди. Суд дійшов до невірного висновку про те, що для застосування ст.220 ЦК України необхідною умовою є факт ухилення від нотаріального посвідчення саме відповідача, оскільки ухилення може мати місце як з боку позивача, так і з боку відповідача. З 01.01.2007р. відповідні договори оренди укладаються згідно з Законом України «Про бюджет на 2007 рік» виключно на конкурсній основі, а отже орендодавець не в змозі укласти договір в новій редакції без проведення конкурсу. При укладенні нового договору всі витрати, які поніс орендар на невід’ємне поліпшення орендованого приміщення при приватизації не будуть зараховані при оцінці приміщення та його викупі, що суттєво порушує права орендаря. Суд дійшов до неправильного висновку про те, що з боку відповідача ухилення від нотаріального посвідчення договору не мало місце. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 15.10.2007р. у справі № 7/283/07-25/226/07-7/380/07 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 3093 від 23.11.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Коробки Н.Д., Кричмаржевського В.А.

Управління житлового господарства Запорізької міської ради, відповідач-1 у справі, у відзиві на апеляційну скаргу вказує зокрема на те, що на протязі всього часу дії договору оренди № 505/12 орендарем своєчасно та у повному обсязі виконувались умови договору. Проти заявленого позову Управління житлового господарства не заперечує.

В судовому засіданні представник відповідачів підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач законним правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористався. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів на підставі ст. 75 ГПК України  вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами, у відсутності позивача, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню спору.

В судовому засіданні 23.11.2007р. за згодою представника відповідачів оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням представника відповідачів розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 01.02.2002р. між КП «ВРЕЖО № 12» (орендодавець) і ПП Фірма «Ілона» (орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 505/12, згідно з п.1.1 якого орендодавець на підставі рішення міськвиконкому від 29.01.2002р. № 15/39 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 93,0 кв.м за адресою: вул. Я. Новицького, 8 в м. Запоріжжі, яке знаходиться на балансі КП «ВРЕЖО № 12», вартість якого для розрахунку орендної плати за станом на 01.02.2002р. складає 36.680,00 грн. без ПДВ.

Приміщення використовується орендарем на правах оренди під розміщення магазину непродовольчих товарів (п.1.2 договору).

Строк дії договору встановлений з 01.02.2002р. до 01.02.2004р. (п.10.1 договору).

В разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п.10.7 договору).

За актом прийому-передачі від 01.02.2002р. позивачу був переданий об’єкт оренди, згідно умов договору № 505/12.

До договору оренди № 505/12 укладались додаткові угоди.

Зокрема, за додатковою угодою від 01.11.2002р. орендодавцем нежитлового приміщення визначено Управління житлового господарства Запорізької міської ради, а КП «ВРЕЖО № 13» - балансоутримувачем.

За додатковою угодою від 10.01.2005р., згідно з рішенням Запорізької міської ради № 497/5 від 22.12.2004р., продовжено строк дії договору оренди № 505/12 від 01.02.2002р. на 5 років під магазин автозапчастин. Також, змінено розмір орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір оренди № 505/12 від 01.02.2002р. містить всі істотні умови, передбачені ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». З посиланням на ст.793 ЦК України і вказівкою про те, що договір № 505/12 діє 8 років, позивач зазначає, що вказаний договір нотаріально не посвідчений, що може погіршити господарське становище орендаря. Також позивач зазначає, що протягом дії договору сторонами виконувались всі умови договору, орендарем своєчасно здійснювались орендні платежі. На думку позивача, орендодавець не дає згоди на підготовку документів для нотаріального посвідчення договору. У зв’язку з цим, в позові ставиться вимога про визнання дійсним на підставі ст.220 ЦК України договору оренди нежитлового приміщення № 505/12 від 01.02.2002р.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на договорі оренди нежитлового приміщення № 505/12 від 01.02.2002р.

У відповідності зі ст.256 ЦК УРСР, чинного на момент укладення зазначеного договору, за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Аналогічні положення закріплені в ст.759 ЦК України, ст.283 ГК України, чинних на момент звернення позивача з позовом в суд та розгляду справи в суді.

Позовні вимоги зводяться до доводів позивача про необхідність нотаріального посвідчення договору оренди № 505/12 від 01.02.2002р.

З цього приводу слід зазначити, що згідно зі ст.47 ЦК УРСР, чинного на момент укладення договору, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

За змістом наведеної норми закону, а також у відповідності зі ст.220 ЦК України, чинного на час звернення позивача із позовом до суду та розгляду справи в суді, можливість визнання судом того чи іншого договору дійсним ставиться, перш за все, в залежність від того, чи підлягає такий договір нотаріальному посвідченню.

Законодавство, яке діяло на момент укладення договору оренди № 505/12 від 01.02.2002р., не встановлювало обов’язкової нотаріальної форми щодо договору оренди нежитлового приміщення. В самому договорі також відсутня умова про те, що він підлягає нотаріальному посвідченню.

На думку позивача, оскільки між сторонами укладена додаткова угода від 10.01.2005р. до договору оренди № 505/12, якою продовжено строк дії договору на п’ять років, то має бути застосована ст.793 ЦК України, якою наявність обов’язкової нотаріальної форми договору найму будівлі або іншої капітальної споруди поставлена в залежність від строку укладення такого договору.

Разом з тим, такі доводи позивача є необґрунтованими з тих підстав, що згідно з п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договорів, що були укладені до 01.01.2004р. і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Тобто, п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не стосується застосування правил щодо форми укладення, зміни таких договорів.

Як наслідок, позивачем не враховані приписи ст.654 ЦК України, якою встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 10.11 спірного договору оренди передбачено, що доповнення і зміни до цього договору оформляються в письмовій формі і становлять невід’ємну частину цього договору.

Оскільки інше не встановлено законом та договором оренди № 505/12 від 01.02.2002р., а також не випливає із звичаїв ділового обороту, внесення змін до спірного договору (зокрема, укладення додаткової угоди від 01.01.2005р.) має вчинятися в такій самій формі, що й сам договір № 505/12. Тобто, відсутні підстави для нотаріального посвідчення додаткової угоди від 01.01.2005р. до договору оренди № 505/12 від 01.02.2002р., оскільки сам договір оренди був укладений в простій письмовій формі. Відповідно, зміна умов договору № 505/12 має відбуватися в простій письмовій формі.

Отже, позивачем не обґрунтована необхідність посвідчення договору оренди № 505/12 від 01.02.2002р. в нотаріальному порядку.

Окрім того, позивачем не доведено певних обставин, з якими закон пов’язує можливість, надану суду, для визнання договору дійсним в порядку ст.220 ЦК України. Зокрема, позивачем не надано доказів того, що до моменту звернення із позовом до суду він звертався до відповідачів з вимогою нотаріального посвідчення договору, а останні відмовляли позивачу у цьому. Тобто, позивачем не доведено факту ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутній факт порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача в розумінні ст. ст. 1, 21 ГПК України.

Отже, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і ніяким чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Фірма «Ілона», м. Запоріжжя залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 15.10.2007р. у справі № 7/283/07-25/226/07-7/380/07 – без змін.

Головуючий суддя Мірошниченко М.В.

судді  Мірошниченко М.В.

Коробка Н.Д.  Кричмаржевський В.А.