ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007 р.
№ 47/89

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді
суддів
Кота О.В.
Владимиренко С. В.
Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу
закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р.
у справі                                       № 47/89

за позовом
Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс"

до
закритого акціонерного товариства Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

про
стягнення штрафних санкцій за договором іпотеки № 05-12/615 від 30.04.2004

за участю представників:

позивача: Буртового М. В.; Нікітченка В. В.;

відповідача: Короленка В. В.

встановив:

Рішенням від 11 квітня 2007 року господарський суд м. Києва (суддя Станік С. Р.) у справі № 47/89 позов Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" до Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" задоволено повністю та стягнуто з відповідача 2 163 710,40 грн. штрафних санкцій за договором іпотеки № 05-12/615 від 30.04.2004 р. та судові витрати.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Зеленін В. О., Рєпіна Л. О., Синиця О. Ф.) від 19 вересня 2007 року рішення господарського суду м. Києва від 11.04.2007 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу ЗАТ "ВТФ "Радосинь" –без задоволення.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 р. ЗАТ "ВТФ "Радосинь" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 р. та рішення господарського суду м. Києва від 11.04.2007 р. скасувати і відмовити в позові УАСП у формі ТОВ "Каіс" повністю. Касаційна скарга мотивована тим, що  судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні 17.12.2007 р. оголошено перерву до 15-05 год. 20 грудня 2007 року у зв'язку з задоволенням клопотання представника УАСП ТОВ "Каіс" Нікітченка В.В. про оголошення повного тексту постанови.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами, 30 квітня 2004 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 02-23/207 між АКБ "Укрсоцбанк" та ЗАТ "ВТФ "Радосинь" було укладено Договір іпотеки № 05-12/615. Відповідно до даного Договору ЗАТ "ВТФ "Радосинь" виступило майновим поручителем виконання ТОВ "АПК "Ніжинський" зобов'язань за Договором № 02-23/207. Предметом іпотеки визначено нерухоме майно, а саме: нежилу будівлю (літ. А) загальною площею 2 911,6 кв. м., розташовану за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, буд. 6.

19 грудня 2005 року між АКБ "Укрсоцбанк" та УАСП ТОВ "Каіс" укладено Договір уступки вимоги, за яким УАСП ТОВ "Каіс" отримало право вимоги виконання ТОВ "АПК "Ніжинський" зобовязань за договором          № 02-23/207 в частині погашення заборгованості, сплати штрафних санкцій та інфляційних збитків за прострочення виконання зобовязань за вказаним договором.

31 січня 2006 року між АКБ "Укрсоцбанк" та УАСП ТОВ "Каіс" укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки № 05-12/615 від 30.04.2004 р.

У зв'язку з цим УАСП ТОВ "Каіс" заявив вимоги про стягнення штрафних санкцій за Договором іпотеки № 05-12/692, які господарськими судами задоволені.

За змістом статей 35, 36 Закону України "Про іпотеку" в разі невжиття заставодавцем заходів, передбачених договором іпотеки або необхідних для збереження предмета іпотеки, заставодержатель має право звернутися до господарського суду з позовом про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання (про повернення позички, стягнення коштів за договором купівлі-продажу чи оренди тощо) незалежно від терміну виконання цього зобов'язання, а у разі необхідності - про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2004 року між АКБ "Укрсоцбанк" (кредитор) та ТОВ "АПК "Ніжинський" (позичальник) укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 02-23/207. Згідно зазначеного договору позичальник отримав у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 2 000 000,00 грн. зі сплатою 23 % річних в гривнях (в редакції Додаткової угоди № 1). Кінцевим терміном повернення заборгованості визначено 1 квітня 2005 року.

Київський апеляційний господарський суд у постанові від 19.09.2007 р. дійшов хибного висновку, що позичальником за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 02-23/207 від 30.04.2004 р. є ЗАТ "ВТФ "Радосинь".

Враховуючи зазначені вище положення ст.ст. 35 та 36 Закону України "Про іпотеку" та той факт, що іпотекою відповідно до Договору № 05-12/615 ЗАТ "ВТФ "Радосинь" забезпечує зобов'язання ТОВ "АПК "Ніжинський" за Договором№ 02-23/207, суди мали на підставі ст. 27 ГПК України залучити ТОВ "АПК "Ніжинський" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до п. 3.2 Договору іпотеки № 05-12/615 право іпотеки припиняється виконанням позичальником забезпечених іпотекою зобов'язань за Договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених приписами Закону України "Про іпотеку". Ст. 17 зазначеного закону встановлює, що підставою припинення іпотеки є припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Строком повернення заборгованості за Договором № 02-23/207 встановлювалось 01.04.2005 р. Відповідно, строк дії Договору іпотеки                  № 05-12/615 є також 01.04.2005 р.

П. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. З припиненням дії договору припиняються права і обов'язки сторін за таким договором.

Дійсною може вважатися лише вимога, що реально існує і заснована на передбачених законом підставах, зокрема, на договорі. Отже у разі забезпечення заставою вимоги, яка не може вважатись дійсною, а також у випадку припинення забезпеченого заставою зобов'язання, незалежно від причин такого припинення, у господарського суду немає правових підстав для задоволення вимог, заснованих на договорі застави, якою забезпечувалось відповідне зобов'язання.

Господарськими судами під час розгляду справи не встановлювалось, чи був сторонами продовжений строк дії відповідних договорів, чи існували у ЗАТ"ВТФ "Радосинь" зобов'язання за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 02-23/182 на момент звернення позивача до суду або в якому обсязі дані зобов'язання за цим Договором були чи не були виконані, і, як наслідок, чи існують підстави виконання ЗАТ"ВТФ "Радосинь" зобов'язань за Договором іпотеки № 05-12/692.

Пунктом 5.2 Договору іпотеки № 05-12/615 встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем вимог п.п. 2.1.1, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5, 2.1.6, 2.1.8, 2.1.9 даного Договору, іпотекодавець сплачує іпотекодержателю штраф у розмірі 5 % від заставної вартості предмету іпотеки.

Пунктом 1.2 Договору іпотеки № 05-12/615 встановлено, що заставна вартість предмету іпотеки за погодженням сторін становить 7 212 368,00 грн.

УАСП ТОВ "Каіс" у позовній заяві зазначив, що відповідачем були порушені п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.6 та 2.1.9 Договору іпотеки № 05-12/615. В судовому засіданні 4 квітня 2007 року позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій вказувалось на порушення відповідачем п. 2.1.3 Договору іпотеки № 05-12/615. При розрахунку суми позову позивач нараховував 5 % від заставної вартості предмету іпотеки за кожний порушений пункт Договору іпотеки № 05-12/615, а порушення п. 2.1.1 кваліфікував як подвійне порушення, нарахувавши за нього 10 % від зазначеної суми. Таким чином, загальна сума позову, визначена позивачем і стягнута господарським судом м. Києва та підтримана Київським апеляційним господарським судом склала 2 163 710,40 грн.

Під час розгляду справи відповідач заявив, що Договір іпотеки                  № 05-12/615 дійсно передбачає неустойку у вигляді штрафу, як вид забезпечення виконання зобов'язання, однак підставою для застосування штрафу необхідне одночасне порушення відповідачем п.п. 2.1.1, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5, 2.1.6, 2.1.8, 2.1.9. Дана позиція відповідача повторно висловлена у касаційній скарзі.

Отже, сторони тлумачать умови п. 5.2 Договору іпотеки № 05-12/692 по-різному. Стягуючи з ЗАТ "ВТФ "Радосинь" суму штрафу, місцевий та апеляційний господарські суди мали з'ясувати зміст та надати належну оцінку умовам п. 5.2 Договору іпотеки № 05-12/692, встановити, що мали на увазі сторони під час укладання договору, рівно як і визначити правомірність подвійного нарахування позивачем штрафних санкцій за порушення п. 2.1 зазначеного Договору.

Метою укладення Договору іпотеки № 05-12/615 було забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 02-23/207, згідно якого позичальник отримував у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 2 000 000,00 грн. Стягуючи з ЗАТ "ВТФ "Радосинь" штраф у сумі 2 163 710,40 грн., місцевим та апеляційним господарськими судами не взято до уваги ступінь виконання зобовязання, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, тощо.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що приймаючи рішення та постанову, суди надали неповну та невірну юридичну оцінку обставинам справи, неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, у звязку з чим, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції (стаття 1117 ГПК України), рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд місцевому господарському суду.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене (відповідно до статті 11112 ГПК України), всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини, та норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 р. у справі № 47/89 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя                                                  О. Кот

судді                                          С. Владимиренко

С. Шевчук