СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

10.12.2007

Справа №2-7/16582-2007

За позовом Відкритого акціонерного
товариства „Укртелеком”(01030, м. Київ,
бул. Т. Шевченко, 18) в особі Центру електрозв'язку № 7   Кримської філії ВАТ «Укртелеком» (98500,
м.  Алушта, вул.  Леніна, 15,
ідентифікаційний код 22236588)

До відповідача Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (97501, смт. Молодіжне, Сімферопольський
район, АДРЕСА_1,  ідентифікаційний номер
НОМЕР_1)

Про стягнення 281,44 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача - Якшин М.В. - нач.,
дов. № 1291 від 15.02.2007р.

Від відповідача  - не з'явився.

Суть справи: Відкрите акціонерне
товариство „Укртелеком” звернулось в особі Центру електрозв'язку № 7 Кримської
філії ВАТ «Укртелеком» до Господарського суду Автономної Республіки Крим з
позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення 281,44
грн.

Позовні вимоги мотивовані
порушенням відповідачем своїх обов'язків по повній та своєчасній оплаті наданих
за договором №672 від 30.03.2005 р. телекомунікаційних послуг, у зв'язку з чим
заборгованість Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 перед ВАТ
„Укртелеком” в особі Центру електрозв'язку № 7 Кримської філії ВАТ «Укртелеком»
за період з травня 2006 р. по квітень 2007 р. складає 233, 96 грн. грн. та до
часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того,
позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 9,31 грн., 32,55 грн.
інфляційних витрат та  3% річних у
розмірі 5,62 грн.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про
час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою
кореспонденцією.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній
мірі характеризують взаємовідносини сторін, суд не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення  представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

30.03.2005 р. між відкритим
акціонерним товариством  «Укртелеком» в
особі Центру електрозв'язку № 7 Кримської філії ВАТ «Укртелеком»  (Підприємство зв'язку) (позивач) та Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Споживач) (відповідач) був укладений
договір № 672 про надання послуг електрозв'язку. (а. с. 9)

Згідно розділу 1 вказаного Договору
Підприємство зв'язку надає Споживачу послуги електрозв'язку (Послуги),
зазначені у додатку 1, та безкоштовні послуги, зазначені у додатку 2.

Послуги, що надаються Підприємством
зв'язку, оплачуються згідно тарифів, затверджених згідно з чинним
законодавством. (пункт 4.1 Договору)

Відповідно до пункту 4.2 Договору
Споживач оплачує послуги згідно спільно узгодженій кредитній системі з наданням
рахунків.

Згідно з пунктом 4.5 Договору
розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв'язку за кожний
попередній місяць здійснюються Споживачем протягом десяти днів з дня отримання
рахунку, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем належним чином виконувалися свої обов'язки за договором та надавалися
телекомунікаційні послуги, на оплату яких щомісяця виставлялися рахунки.
Рахунки направлялися на адресу відповідача, про що свідчать наявні в матеріалах
справи завірені копії книг  обліку
отримання рахунків.

Проте, згідно умов договору, а
також пункту 5 статті 33 Закону України „Про телекомунікації”, пунктів 51, 61
Правил користування місцевим телефонним зв'язком, затверджених Постановою
Кабінету міністрів України № 385 від 22.04.1997 р., пунктів 32, 40, 108, 184
Правил надання і отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Кабінетом
міністрів України № 720 від  09.08.2005
р., відповідач своєчасно не провів оплату наданих телекомунікаційних послуг, у
зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість станом на  липень 2007 р. у розмірі 233,96 грн., що
підтверджується доданими до матеріалів справи оборотною відомістю,
довідкою-розрахунком, що стало підставою для звернення з позовом до суду й  нарахування штрафних санкцій.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173
Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що
виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у
сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України,
визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої
сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору
та  вимог  цього
Кодексу,  інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських
зобов'язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України).

Відповідач не надав суду доказів
оплати ним заборгованості у розмірі 233,96 грн., у той час як відповідно до
приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним
законодавством України для доведення такого роду фактів. За таких обставин,
матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх
обов'язків за договором № 672 від 30.03.2005 р. в частині своєчасної та повної
оплати вартості наданих послуг, через що вимоги позивача щодо стягнення з
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 233, 96
грн. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути
з відповідача суму інфляційних витрат у зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань у розмірі 32,55 грн., 3% річних у розмірі 5,62 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного
кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1  інфляційних витрат у розмірі 32,55  грн. за період з травня 2006 р. по липень
2007 р. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню,
оскільки правомірність їх обчислення підтверджується матеріалами справи.

Положення частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на
користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що
кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що
за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати
проценти.

Так, відповідно статті 625
Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Судом встановлено, що 3% річних у
сумі 5,62 грн. обчислені позивачем правомірно, а тому вимоги Центру електрозв'язку
№ 7   Кримської філії ВАТ «Укртелеком»
про стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 3% річних у
зазначеному розмірі за період з 21.07.2006 р. по 21.07.2007 р.  підтверджуються матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у
розмірі 9,31 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з
частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується,
якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті
549 Цивільного кодексу  України
розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою
ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами,
якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” №543/96-ВР від
22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Проте, статтею 36 Закону України
«Про телекомунікації», пунктом 5.8 Договору передбачена відповідальність
Споживача за несвоєчасну оплату за Договором із розрахунку облікової
ставки  Національного Банку України за кожен
день прострочення від суми простроченого платежу.

Судом встановлено, що сума пені у
розмірі 9,31 грн. розрахована позивачем правомірно, через що підлягає стягненню
з відповідача.

За таких обставин, всебічно та в
повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи та
фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Центру електрозв'язку № 7
Кримської філії ВАТ «Укртелеком» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з
відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу
України.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2. Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (97501, смт. Молодіжне, Сімферопольський
район, АДРЕСА_1,  ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі
Центру електрозв'язку № 7   Кримської
філії ВАТ «Укртелеком» (98500, м.
Алушта, вул.  Леніна, 15,  ідентифікаційний код 22236588)  суму заборгованості у розмірі 233, 96
грн.,  9,31 грн. пені, 3% річних у розмірі
5,62 грн., 32,55 грн. інфляційних втрат, 102,00 грн. державного мита та 118,00
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний
І.І.