КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2007                                                                                           № 42/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Пархоменко І.С.,

від відповідача - Степанов О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Управління житлового господарства" Оболонського р-ну м.Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.04.2005

у справі № 42/16

за позовом                               Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго"

до                                                   Комунальне підприємство "Управління житлового господарства" Оболонського р-ну м.Києва

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2005 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства “Управління житлового господарства” Оболонського району міста Києва на користь Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” 10939678,04 грн. основного боргу, 1700 грн. на сплату державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не правильно були застосовані норми матеріального права.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

09.06.2005 представником відповідача було заявлено клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2005 було призначено судово-бухгалтерську експертизу та зупинено провадження у справі № 42/16 до надання висновку експерта.

06.08.2007 експертом було надано висновок № 9484 судово-бухгалтерської експертизи у господарській справі № 42/16.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

21.03.1991 та 01.06.2002 між позивачем та відповідачем були укладені договори № 34-10 на користування електричною енергією, за умовами яких позивач зобов’язаний відпускати відповідачу електроенергію як різновид промислової продукції, а відповідач зобов’язаний оплачувати використану електричну енергію, для визначення величини використаної електричної енергії знімати та надавати за встановленою формою показання розрахункових електролічильників.

У відповідності до умов вищезазначених договорів їх чинність з моменту їх підписання та щорічного продовження строків їх дії, якщо за місяць до їх закінчення жодною із сторін не буде заявлено про припинення договорів або їх перегляд.

Крім того, умовами вказаних договорів визначено порядок розрахунків, згідно яких оплату за використану електричну енергію потрібно здійснювати в триденний строк після дати, зазначеної в платіжному документі.

Зокрема, позивачем стверджується факт споживання відповідачем електричної енергії протягом червня 2000-грудня 2004 років загальною вартістю 23382572,58 грн., що підтверджується поданим позивачем розрахунком, проведеним згідно вимог чинного законодавства та умов договорів, звітами про витрати електричної енергії, які містяться в матеріалах справи. Відповідачем даний факт не заперечувався.

Також, як вбачається з довідки про надходження коштів за спожиту електричну енергію, додані до заяви від 29.03.2005, які підтверджують факт оплати відповідачем спожиту протягом позовного періоду електричної енергії на загальну суму 12442894,54 грн. Однак, докази належної оплати відповідачем за договорами в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 622 ЦК України боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов’язання, не звільняється від обов’язку виконати зобов’язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

12.10.2000 рішенням арбітражного суду по справі № 19/507 за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” про стягнення з відповідача оплати за електричну енергію, спожиту за період з 01.10.1997 до 01.06.2000.

Таким чином, рішенням арбітражного суду міста Києва від 12.10.2000 по справі № 19/507 з відповідача на користь позивача було стягнуто борг по оплаті електричної енергії, спожитої протягом 01.10.1997-01.06.2000, розмір якого було встановлено судом станом на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту звернення позивача з позовом до суду першої інстанції відповідачем було проведено оплату за електричну енергію у розмірі, більшому, ніж вартість спожитої електричної енергії, а саме 24839418,86 грн., не доводить той факт, що платежі було здійснено в рахунок оплати електричної енергії, спожитої у зазначений період.

Крім того, з наявних платіжних документів, матеріалів виконавчих проваджень по виконанню рішень арбітражного суду міста Києва від 13.11.1997 по справі № 19/366, від 12.10.2000 по справі № 19/507, вбачається, що після 01.06.2000 відповідачем здійснені оплати на загальну суму 12396524,32 грн. саме в рахунок виконання зазначених рішень, а не в рахунок оплати поточного споживання електричної енергії.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства “Управління житлового господарства” Оболонського району міста Києва, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2005 у справі № 42/16 є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Комунального підприємства “Управління житлового господарства” Оболонського району міста Києва залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2005 у справі № 42/16 - без змін.

Матеріали справи № 42/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді