ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.11.2007
Справа №2-15/12412-2007

За позовом Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» (98612, АР Крим  м. Ялта, вул. Кривошти, 27, )

До відповідача Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» (98604, АР Крим, м. Ялта, вул.. Блюхера, 4А, )

Про спонукання до виконання певних дій

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача –  Крупський О.Є., довіреність № 5/ю від 23.07.2007 р., у справі

Від відповідача – Остер Л.М., директор

Обставини справи: Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом  до  Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» про спонукання виконати умови пунктів 1 та 8 Договору № 1091 від 11.10.2002 р.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що відповідно договору № 1091 від 11.10.2002 р. надавав відповідачу послуги на відпуск води із комунального водопроводу і приймання стоків в комунальну каналізацію, однак відповідач обов’язки за договором щодо оплати наданих послуг виконував неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості й позивач змушений звернутися до суду для спонукання відповідача виконати умови договору в примусовому порядку.

У судовому засіданні представником позивача надана заява про зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 2486933,02 грн., в тому числі 2155589,54 грн. основного боргу, 65522,01 грн. 3% річних, 265821,47 грн. інфляційних втрат.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Представником позивача було надано клопотання про звільнення Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» від сплати державного мита у великому розмірі, оскільки це ставить позивача у важке матеріальне становище.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов проти позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу не заперечував. У задоволенні позову щодо стягнення інфляційних втрат та річних просить суд відмовити, оскільки прострочення зобов’язання сталося не з вини відповідача, а у зв’язку з неплатежами споживачів Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» за отриману теплоенергію.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши  пояснення представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

Згідно статуту Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» є правонаступником Виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму на підставі постанови Ради Міністрів АР Крим від 23.11.2005 р. № 540. (а.с.25-26)

11 листопада 2002 року між Виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму (Водоканал)(позивач) та Комунальним підприємством Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» (Абонент)(відповідач) укладено|ув'язнений| договір № 1091 на відпуск|відпуск| води з|із| комунального водопроводу та приймання стоків в комунальну каналізацію.(а.с. 8)

Відповідно до пункту 1 вказаного договору Водоканал зобов’язується забезпечити Абонента питною водою до місця приєднання останнього до міського водопроводу при наявності води у джерелах в об’ємі встановленого ліміту та надати послуги з водовідведення, а Абонент зобов’язується оплачувати їх. У випадку зміни тарифів Абонент зобов’язується здійснювати оплату за надані послуги, виходячи з нових цін з дня їх введення.

Позивач обов’язки за договором виконував у повному обсязі, що підтверджується рахунками  № 1091 (а. с. 12-18, 50-56, 66-95).

Відповідно пункту 12.9 Правил користування системами комунального водопостачання й водовідведення в містах і селищах України, затверджених Наказом № 65 Держжитлокомунгоспу України 01.07.1994 р., рахунки або інші платіжні документи за воду підлягають оплаті абонентами в п’ятиденний строк після їхнього пред’явлення позивачем. Вказане положення закріплене також і пунктом 8 Договору, а також про це зазначено в рахунках, виставлених позивачем.

Відповідачу щомісяця пред’являлися рахунки на оплату, в яких вказувалось про обсяг наданих послуг, тарифи і загальна сума, яка підлягає сплаті.

У судовому засіданні представником позивача надана заява про зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 2486933,02 грн., в тому числі 2155589,54 грн. основного боргу, 65522,01 грн. 3% річних, 265821,47 грн. інфляційних втрат.

Суд вважає за можливе вказану заяву задовольнити, прийняти зміну позовних вимог,  оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить  частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Отже відповідач зобов’язання за договором по оплаті за отримані послуги за водокористування і водовідведення по виставленим рахункам не виконував належним чином, у зв’язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 2155589,54  грн. за період з 01.01.2006 р. по 30.09.2007 р., що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Беручи до уваги, що судом під час розгляду наявності заборгованості Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» за отримані послуги за договором № 1091 від 11.10.2002 р. на відпуск води із комунального водопроводу і приймання стоків в комунальну каналізацію встановлена належним чином, підтверджена у розмірі 2155589,54 грн., доказів, передбачених статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України про погашення заборгованості відповідачем не представлено,  а тому вона підлягає стягненню.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі  265821,47 грн. та 3% річних у розмірі 65522,01 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» інфляційних втрат у розмірі 265821,47 грн. за період з 01.01.2006 р. по 01.10.2007 р. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України суд вважає таким, що кореспондуються зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» 3% річних за період з 01.01.2006 р. по 01.10.2007 р. у розмірі 65522,01 грн. суд визнає обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що позивачем при збільшення розміру позовних вимог не було доплачено держане мито у розмірі 24784,33 грн., що є порушенням частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до підпункту ”а” пункту 2 статті 3 Декрету в новій редакції із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, встановлена ставка державного мита у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (102 грн.) і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (25500 грн.).

Позивачем заявлена позовна вимога зокрема про стягнення 2486933,02 грн.

Так 1 відсоток від вказаної суми становить 24869,33 грн., тоді як з платіжного доручення  № 3570 від 07.08.2007 р., доданого до позовної заяви, держмито сплачено у розмірі 85,00 грн.

Отже, вказана сума державного мита у розмірі 24784,33 грн. підлягає стягненню з Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» в доход Державного бюджету України.

Вказаний висновок суду відповідає також пункту 4.2 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування розділу УІ  Господарського процесуального кодексу України» №02-5/78 від 04.03.1998 р.

Щодо клопотання  позивача про звільнення Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» від сплати державного мита у великому розмірі, оскільки це ставить позивача у важке матеріальне становище, то суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні з огляду на  наступне.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовні заяви, заяви про вжиття запобіжних заходів і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством.

Вказана норма має імперативний характер. Законом передбачений вичерпний перелік підстав звільнення від сплати державного мита.

У Господарському процесуальному кодексі відсутня норма, яка надавала б господарському суду право звільнити, розстрочити або відстрочити сплату державного мита.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 45, 46, 49, 82-84  Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» (98604, АР Крим, м. Ялта, вул.. Блюхера, 4А, ) на користь Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, р/р 1001 у ЯФ АБ «Південний», МФО 384522, код ЄДРПОУ 03348,54 грн. основного боргу, 65522,01 річних, 265821,47 грн. інфляційних втрат, 24869,33 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Стягнути з Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, р/р 1001 у ЯФ АБ «Південний», МФО 384522, )  в доход Державного бюджету України (р/р 0002, код платежу 22090200, в банку одержувача: Управління держказначейства в АР Крим, МФО 824026, одержувач: Держбюджет, м. Сімферополь, ОКПО 37440405)  державне мито в розмірі  24784,33 грн.

4.          Наказ видати після| набрання судовим рішенням  законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.