ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

18.12.07                                                                                           Справа№ 31/225 А

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали справи

за позовом:
Науково-виробничого приватного підприємства „Політест”, м. Львів

до відповідача:
Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова, м. Львів

про стягнення:
скасування рішення № 982 від 15.08.06 року про застосування фінансових санкцій

Суддя                Артимович В.М.

При секретарі Митник М.Б.

Представники:

від позивача:  Садиба Ф.Ф. –директор (наказ № 10 від 12.04.07 року);

від відповідача:  Савицька І.С. –представник (довіреність № 11695/06 від 19.11.07 року).

Сторонам роз”яснено права та обов”язки відповідно до ст.ст. 49, 51 КАС України, зокрема, право заявляти відводи.

У відповідності до п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень КАС України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, оскільки від сторін не поступило відповідного клопотання.

Суть спору. На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Науково-виробничого приватного підприємства „Політест”, м. Львів, надалі –позивач, до Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова, м. Львів, надалі –відповідач, про скасування рішення № 982 від 15.08.06 року про застосування фінансових санкцій.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 16.11.07 року призначено судовий розгляд справи на 03.12.07 року.

03.12.07 року відповідач у справі подав через канцелярію суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог з підстав, вказаних у заперечення.

В судове засідання 03.12.07 року сторони з”явилися, надали суду пояснення по суті позовних вимог.

Позивач на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі подав свідоцтво про право сплати єдиного податку від 24.12.04 року та зведений розрахунок нарахування витрат на оплату праці, сум сплаченого єдиного податку за ставкою 6 % та надходжень до ПФУ у розмірі 42% від єдиного податку за період з 01.01.04 року по 01.07.06 року.

В судове засідання 18.12.07 року сторони з”явилися, надали суду пояснення по суті позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснив, що позивач 15.08.2006 року отримав від відповідача рішення № 982 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, згідно якою встановлено заборгованість позивача у сумі 76 868,80 грн.

Представник відповідача позов заперечив з підстав, викладених у запереченні, зазначивши, що позивачем пропущений строк, встановлений ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", для оскарження рішення відповідача про застосування фінансових санкцій, а також пропущено річний строк звернення до суду з адміністративним позовом, що , на думку представника відповідача, є згідно ст.ст. 99, 100 КАС України підставою для відмови в позові.

В судовому засіданні 18.12.2007 р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови виготовлений, оформлений і підписаний 24.12.2007 року.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються їх вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив.

Відповідачем із 10.08.2006 р. по 15.08.2006 р. була проведена позапланова перевірка правильності обчислення, повноти нарахування зобов’язання зі збору на обов’язкове державне пенсійне страхування позивачем за період зі січня 2004 р. по серпень 2006 р., за наслідками якої позивачеві донараховано 46994,59 грн.

За результатами перевірки відповідачем 15.08.2006 р. прийнято рішення № 982 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, згідно якого до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 29874,21 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем оскаржуване рішення його представником отримано 15.08.2006 р. Позивач до господарського суду з даним адміністративним позовом звернувся 14.11.2007 р., тобто пропустивши річний строк, встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду. Судом відхиляються, як необґрунтовані, доводи позивача про поважність пропуску річного строку у зв’язку зі зміною директора підприємства.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

У запереченні № 12250/06-25 від 03.12.2007 р. відповідач наполягає на застосуванні судом норми ст. 100 КАС України. У зв’язку з вищевикладеним суд прийшов до висновку, що позивачеві в задоволенні адміністративного позову у даній справі слід відмовити повністю.

Твердження ж позивача про непоширення позовної давності на вимогу про скасування рішення № 982 згідно п. 5 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма стосується вимог власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. У даній же справі позивач оспорює рішення суб’єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій щодо перевірки правильності обчислення, повноти нарахування зобов’язання зі збору на обов’язкове державне пенсійне страхування позивачем. Слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України цивільне законодавство не застосовується до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових та бюджетних відносин

У відповідності до ст. 94 КАС України судові витрати у даній справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 7, 11, 69-71, 86, 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. В адміністративному позові Науково-виробничого приватного підприємства „Політест”, м. Львів, відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Постанова набирає законної сили у строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Постанова може бути оскаржена у строк та в порядку, передбаченому ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя