ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.
№ 2-9/4252-2007

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання
першого заступника Прокурора
Автономної Республіки Крим

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.06.2007 р.

у справі
№ 2-9/4252-2007

господарського суду
Автономної Республіки Крим

за позовом
Кримського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Фонду майна Автономної Республіки Крим

до
1) Державного підприємства "Ялтинський морський торгівельний порт",
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Алуштаартсервіс"

про
визнання недійсним договору

в судовому засіданні взяли участь  представники:

прокуратури:
Громадський С.О., прокурор відділу ГПУ, посв. № 76 від 10.02.2005 р.

позивача:
— не з'явились;

відповідача-1:
— не з'явились;

відповідача-2:
— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У березні 2007 р. Кримський транспортний прокурор звернувся в інтересах держави в особі Фонду майна Автономної Республіки Крим (далі –Фонд) до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою, у якій просив визнати недійсним договір № 265 від 11.09.2006 р. (далі –Договір № 265), укладений між Державним підприємством “Ялтинський морський торгівельний порт” (далі –Порт) та  Товариством з обмеженою відповідальністю "Алуштаартсервіс" (далі –Товариство) та зобов’язати Товариство демонтувати металеві конструкції та будови з каменя-черепашника, розташовані на території портопункта "Алушта".

Позовні вимоги Кримський транспортний прокурор обґрунтовував тим, що:

– згідно умов Договору № 265 він є договором з надання Портом Товариству послуг зі складування обладнання (металоконструкцій), яке належить останньому, на гідротехнічних спорудах, розташованих на території портопункта "Алушта", проте фактично вказаний договір є договором оренди, укладеним з порушенням законодавства України, у зв’язку з чим він підлягає визнанню недійсним на підставі норм Цивільного кодексу України;

– Товариство без дозволу Порта та в порушення вимог Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 27.05.2005 р. № 257, на території портопункта "Алушта" збудувало капітальну будову (ангар) з каменя-черепашника, що змінює та погіршує умови існування гідротехнічних споруд портопункта;

– Товариство використовує капітальну будову з каменя-черепашника та інші свої об’єкти, розташовані на території портопункта "Алушта" у якості кафе з літнім майданчиком та дискотекою, чим порушує Закон України "Про забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення".

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.05.2007 р. (суддя Пєтухова Н.С.) позовні вимоги Кримського транспортного прокурора задоволено. Рішення прийнято з мотивів, наведених Кримським транспортним прокурором у позовній заяві.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.06.2007 р. (колегія суддів: Сотул В.В., Гонтар В.І., Гоголь Ю.М.) рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.05.2007 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Кримського транспортного прокурора відмовлено. Постанова мотивована тим, що:

– Договір № 265 є змішаною угодою, яка містить елементи як договору зберігання, так і договору про надання послуг, містить усі істотні умови та не суперечить законодавству України;

– будь-яких доказів на підтвердження передачі державного майна в оренду Товариства Кримським транспортним прокурором та Фондом не надано;

– будівлі, самовільно збудовані Товариством на території портопункту “Алушта”, не мають відношення до Договору № 265, у зв’язку з чим питання щодо їх знесення підлягає розгляду у порядку іншого позовного провадження.

Перший заступник Прокурора Автономної Республіки Крим звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, у якому просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.06.2007 р. скасувати та направити справу на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим. Викладені у касаційному поданні вимоги перший заступник Прокурора Автономної Республіки Крим обґрунтовує тим, що господарським судом другої інстанції при прийнятті постанови, яка оскаржується, було надано неправильну юридичну оцінку обставинам справи та неправильно застосовано ст. ст. 203, 205, 235, 759 та 936 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 10 та 11 Закону України “Про оренду державного та комунального майна".

Фонд, Товариство та Порт не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційне подання першого заступника Прокурора Автономної Республіки Крим до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 11.12.2007 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим  господарським судом України у складі колегії суддів Кравчука Г.А. –головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Шаргала В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційне подання першого заступника Прокурора Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарським судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 11.09.2006 р. між Портом та Товариством укладено Договір № 265, згідно умов якого Товариству надавалась ділянка відкритої території Порту для складування обладнання.

Ст. 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частини перша –третя ст. 6 Цивільного кодексу України встановлюють, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частина друга ст. 628 Цивільного кодексу України визначає, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частини першої ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що Договір № 265 є змішаним договором, який містить у собі ознаки як договору про надання послуг, так і договору зберігання, що не заборонено ст. ст. 6, 627 та 628 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи не містять доказів того, що за Договором № 256 Портом передавалось в оренду Товариства державне майно.

Частина перша ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає обґрунтованим твердження господарського суду другої інстанції про те, що Договір № 265 не є договором оренди, укладеним між Портом та Товариством в порушення вимог законодавства України.

Як правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції, посилання Кримського транспортного прокурора на те, що Товариство на території портопункта "Алушта" збудувало капітальну будову (ангар) з каменя-черепашника, що змінює та погіршує умови існування гідротехнічних споруд портопункта, і використовує її та інші свої об’єкти, розташовані на вказаній у якості кафе з літнім майданчиком та дискотекою, чим порушує Закон України "Про забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення", є безпідставними, оскільки не впливають на дійсність Договору № 256 та не є доказами того, що Договір № 256 є договором оренди.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.06.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційного подання першого заступника Прокурора Автономної Республіки Крим не спростовують висновків апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання першого заступника Прокурора Автономної Республіки Крим залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.06.2007 р. у справі № 2-9/4252-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим –без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало