ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.03.07                                                                                           Справа  № 1/606-6/171

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі   Чаплик І.,

з участю  представників:

від позивача     з”явився,

відповідача 1        з”явився,

відповідача 2      не з”явився,

третіх осіб      не з”явилися,

розглянув апеляційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, м.Львів

на рішення    господарського суду Львівської області від 30.05.2006 року, суддя Гоменюк З.П.  у справі   № 1/606-6/171

за позовом  регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, м.Львів

до відповідачів:

1 державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування», м.Львів

2    державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський проектний інститут», м.Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державного казначейства у Львівській області, м.Львів

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів Львівської автобази №57 ДП МОУ «УВТ ПрикВО», м.Львів

про  визнання недійсним договору оренди та стягнення майнової шкоди,

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Львівської області від 30.05.2006 року частково задоволено позов регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області до державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування»та державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський проектний інститут»в частині  визнання недійсним укладеного між відповідачами  договору оренди №73 від 01.02.2000 р. та виселення відповідача 2 з орендованого приміщення.

Рішення суду мотивоване тим, що спірний договір укладений всупереч вимогам Законів України „Про оренду державного та комунального майна", „Про господарську діяльність у Збройних силах України" та Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 р. № 786, оскільки не погоджено  розміру орендної плати з позивачем.

Відповідно задоволено позовні вимоги і в частині виселення відповідача 2 з орендованого приміщення, оскільки він ним користується  без належнимх правових підстав.

В частині позовних вимог про стягнення незаконно отриманих коштів в розмірі 9357,41 грн. в позові відмовлено з підстав того, що звернення стягнення коштів до бюджету відноситься до компетенції Державного казначейства України, яке здійснює казначейську форму обслуговування Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі  скаржник (позивач) просить рішення суду частково скасувати  та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що Регіональне відділення ФДМУ по Львівській області, відповідно до Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна, затвердженого постановою КМУ №412  від 15 червня 1994 року є орендодавцем державного майна і згідно з додатком №8 до Закоїіу України "Про державний бюджет України на 2005 рік" державним органом, за яким закріплено контроль за справлянням (стягненням) платежів до бюджету, зокрема по платі за оренду цілісних майнових комплексів, надходженням коштів від плати за оренду майна бюджетних установ та плати  за оренду іншого державного майна.

Скаржник зазначає, що укладення сторонами договору оренди з перевищенням повноважень і всупереч нормі закону є діями, які завідомо суперечать інтересам держави, у зв'язку з чим  наступають наслідки, передбачені ст.208 Господарського кодексу України у вигляді стягнення до Державного бюджету доходу, незаконно одержаного за зобов'язанням.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що підставою для застосування наслідків визнання угоди недійсною, передбачених ст.208 ГК України, є укладення її з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, що в спірному випадку відсутнє, оскільки підставою для визнання недійсним договору оренди №73 від 01.02.2000 р. було  невідповідність його діючому законодавству. Позивачем не надано жодних доказів  на стягнення коштів в доход держави, оскільки до його компетенції належить лише контроль за справлянням (стягненням) платежів до бюджету.

Відповідач 2 у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити з аналогічних підстав. Крім цього, зазначив, що  свої зобов»язання за договором виконував належним чином, оскільки обов»язок погодження умов договору оренди належить орендодавцю, а тому вважає, що не може бути відповідачем по справі в зв»язку з відсутністю будь-яких порушень з його сторони.

В судове засідання представники відповідача 2 та третіх осіб  не з"явилися, хоча належним чином повідомлені про дату та місце судового засідання, а тому суд вважає за можливе розгляд справи провести без їх участі за наявними в справі доказами.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін з їх участю на засіданні, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі,  встановив, що між Державним підприємством Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування»(орендодавець) та  державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський проектний інститут»(орендар) укладено договір №73 від 01.02.2000 року оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме приміщення загальною площею 58,5 кв. м. бокс гаражу №4 по вул.Моринецькій,14-а, що знаходиться на окремому балансі Львівської автобази №57 ДП МОУ "УВТПрикВО", вартість якого визначена відповідно до звіту про експертну оцінку об"єкта оренди. Даний договір укладений з 01.02.2000 р. до 31.12.2001 р.

Відповідно до п.3.1 цього договору за користування орендованими приміщеннями відповідач-2 зобов'язувався сплачувати орендну плату, яка визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР (чинного на час дії договору) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам  закону.

Відповідно до  ч.З   ст.1   Закону   України   «Про   оренду   державного   та   комунального   майна»відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами,  установами та організаціями Збройних сил  України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються   цим   Законом  з  урахуванням  особливостей,  передбачених   Законом   України   "Про господарську діяльність у Збройних силах України".

Відповідно до ст.7 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних силах України" військовим частинам, закладам, установам та організаціям Збройних сил України (далі військові частини) надано право здавати закріплене за ними рухоме та нерухоме майно в оренду юридичним і фізичним особам; порядок отримання дозволу на передачу в оренду такого майна; проведення оцінки його вартості;   передбачено  здійснення  передачі такого  майна  виключно  на  конкурсних засадах та встановлено перелік майна, передача в оренду якого зоборонена. Будь-яких інших положень щодо оренди такого  майна дана стаття не містить.

Як вбачається з Статуту державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування»дане підприємство засноване на державній власності, а тому суд першої нстанції прийшов до правильного висновку, що при укладенні договору оренди сторонам необхідно було керуватися вказаними законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини, пов"язані з орендою державного майна.

Однією з істотних умов договору оренди державного майна згідно з ст.10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" є орендна плата, розрахунок і порядок використання якої передбачений Методикою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95р. № 786. Методику  і  порядок розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного  механізму справляння   плати   за   оренду   цілісного   майнового    комплексу   державного    підприємства, організації,   їх   структурних   підрозділів  (філії,   цеху,  дільниці)  та  окремого   індивідуально визначеного   майна  державного підприємства,  організації, закріпленого за військовими частинами, закладами,  установами  та  організаціями  Збройних  сил,   інших  військових  формувань  рухомого  та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки), а також майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації) (п.1 Методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України (від 04.10.95р.).

Відповідачем 1 не подано доказів погодження розміру орендної плати з органом, визначеним в абзаці 2 ст.5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" (абз.2 п.2 Методики), яким в спірному випадку є регіональне відділення Фонду даржавного майна України –позивач по справі.

Крім цього, відповідно до п.3.2. договору оренди орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок Львівської автобази №57 ДП МОУ „УВТ ПрикВО" щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця з врахуванням щомісячного індексу інфляції на підставі виставленого рахунку. Наведене суперечить вимогам ст.8 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних силах України" та абз.8 ст.17 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої  постановою   Кабінету  Міністрів  України  від  04.10.95р.  № 786  (із  змінами   і доповненнями). за змістом яких у разі оренди закріпленого за військовими частинами,  закладами,  установами та організаціями  Збройних  сил,  інших  військових  формувань рухомого та нерухомого військового майна орендна плата спрямовується до державного бюджету, а не на рахунок Орендодавця  або  балансоутримувача.

З наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, від 01.02.2000р. укладений всупереч вимогам Законів України „Про оренду державного та комунального майна", „Про господарську діяльність у іних силах України" та Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95р. № 786, а тому правильно задоволено позовні вимоги про визнання його недійсним.

З наведених підстав місцевим судом правомірно задоволено позовні вимоги і про виселення Державного підприємства Міністерства оборони України „Львівський проектний інститут" з приміщення, загальною площею 58,5 кв. м. бокс гаражу №4, яке знаходиться по вул. Моринецькій, 14-а,  оскільки відповідач-2 користується майном без належних правових підстав.

Щодо стягнення незаконно отриманих коштів в розмірі 9357,41 грн., то слід зазначити, що у  відповідності  до  ст.29  Бюджетного  кодексу  орендна плата в  складі  інших прибутків підлягає зарахуванню   в  Державний  бюджет України, а згідно ст.48 цього Кодексу стягнення коштів до бюджету відноситься до компетенції Державного казначейства України, яке здійснює казначейську форму обслуговування Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-1, а саме балансоутримувачами орендованих приміщень, до державного бюджету перераховано плату за оренду державного майна лише в розмірі 30%, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, проте, стягнення орендної плати в доход бюджету відноситься до компетенції Державного казначейства України, а тому місцевим судом підставно відмовлено в задоволенні позовних вимог регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області щодо їх стягнення.

Разом з тим, при винесенні рішення  судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині застосування господарсько-процесуального Кодексу України, оскільки у відповідності до вимог Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України після  набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин розглядаються в порядку встановленому цим Кодексом.

В спірному випадку регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області здійснює надані йому повноваження щодо контролю за справлянням (стягненням) платежів до бюджету,  а тому з цих підстав рішення суду підлягає частковій зміні в частині посилання з норм ГПК України на норми КАС України.

В решті рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням вимог норм процесуального та матеріального права, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198,201,205,207 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

рішення господарського суду Львівської області від 30.05.2006 року в справі за номером 1/606-6/171 в частині посилання на норми ГПК України змінити з посиланням на норми КАС України. В решті рішення господарського суду Львівської області від 30.05.2006 року залишити без змін, а апеляційну скаргу  регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                              С.М.Бойко

Судді:                                                                      Т.Б.Бонк

Р.І.Марко