ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  43/780-1/141

09.10.07

За позовом     Дочірнього підприємства "Харпром" Акціонерного товариства "Харпром"

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональної інвестиційної промислово-енергетичної компанії "МІПЕК"

про                    стягнення 35 458, 67 грн.

Суддя  Мельник В.І.

Представники:

від позивача                    Палажченко О.Е. –представник за довіреністю № 174 від 01.11.2005

від відповідача           не з’явились

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані вимоги Дочірнього підприємства «Харпром»Акціонерного товариства «Харпром»про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональної інвестиційної промислово-енергетичної компанії «МІПЕК»35 458,67 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2006 позов щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональної інвестиційної промислово-енергетичної компанії «МІПЕК»на користь Дочірнього підприємства «Харпром»Акціонерного товариства «Харпром»23 000,00 грн. основного боргу, 5 052,47 грн. збитків від інфляції, 1 379,10 грн. З % річних, 3 045, 74 грн. оплати юридичних послуг, 32 4, 77 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2007 зазначене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональної інвестиційної промислово-енергетичної компанії «МІПЕК»на користь Дочірнього підприємства «Харпром»Акціонерного товариства «Харпром»3 045, 74 грн. оплати юридичних послуг скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові в цій частині відмовлено. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2006 у справі № 43/780 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2007 рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2007 у справі № 43/780 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2007 справі присвоєно номер 43/780-1/141 та розгляд справи призначено на 10.09.2007.

До відділу діловодства суду 04.09.2007 надійшла заява Дочірнього підприємства «Харпром»Акціонерного товариства «Харпром»про збільшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить стягнути з відповідача 23 000 грн. неповернутої передоплати, 5 052, 47 грн. збитків від інфляції, 1 379,10 грн. 3% річних, 3 045, 74 додаткові витрати на юридичні послуги, 2 455 грн. оплата адвокатських послуг.

В судовому засіданні 10.09.2007 в зв’язку з тим, що представник відповідача в засідання суду не з’явився та не виконав вимог суду, викладених в ухвалі від 18.07.2007, господарський суд оголосив ухвалу про відкладення розгляду справи на 09.10.2007.

Незважаючи на належне повідомлення про час і місце засідання у справі, відповідач в судове засідання 09.10.2007 не з’явився, письмових доказів, пояснень та заперечень по суті спору не надав, вимоги ухвал суду від 18.07.2007 та від 10.09.2007 не виконав.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

За таких обставин, господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

При цьому, суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відсутності відповідача відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки (частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України).

Як встановлено частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов’язків, є договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

30 липня 2004 року Дочірнє підприємство «Харпром»Акціонерного товариства «Харпром»перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональної інвестиційної промислово-енергетичної компанії «МІПЕК»50 000 грн., як передоплату за сиру нафту, що підтверджується платіжним дорученням № 594 від 30.07.2004 (належним чином завірена копія знаходиться в матеріалах справи).

Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з іншою стороною, має бути виданий документ, що підтверджує підставу та суму одержаних коштів (частина 2 статті 206 Цивільного кодексу України).

Підставою перерахування позивачем на рахунок відповідача 50 000 грн. був, направлений відповідачем позивачу рахунок № СФ-0000014 від 27.07.2004 на суму 67 000 грн. у т.ч. ПДВ за поставку сирої нафти (надалі –товар).

30 липня 2007 року позивачем був оплачений рахунок відповідача. Отже, факт оплати рахунку позивачем підтверджується платіжним дорученням № 594.

Відповідач в свою чергу товар не поставив.

Суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (стаття 193 Господарського кодексу України).

Зазначене також кореспондується зі статтею 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов‘язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь –який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

Згідно статті 220 Господарського кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитись від прийняття виконання.

20.08.2004 позивачем було направлено відповідачу листа № 103 з вимогою повернути перераховані кошти платіжним дорученням №594, у зв’язку із зміною ціни на товар (належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах справи). Відповідач відповіді не надав, кошти у сумі 50 000 грн. в повному обсязі не повернув.

Як вбачається з банківських виписок з особового рахунку позивача, відповідач повернув кошти позивачу лише в розмірі 27 000 грн. (11.01.2005 –7 000 грн., 24.02.2005 –20 000 грн.)

Станом на дату прийняття судом рішення відповідач спірні кошти позивачеві не повернув.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства та організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог та заперечень, покладається на сторону.

Позивачем були надані суду належні докази на підтвердження обставин, викладених ним в позові.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

За таких обставин, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва вважає, що вимоги позивача щодо стягнення 23 000 грн. –передоплати за товар є обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню .

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні витрати в розмірі 5 052,47 грн. за період з 11.01.2005 по 30.11.2006 та 3 % річних –1 379,10 грн.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Чинне законодавства не містить обмежень щодо даного виду відповідальності.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Стягнення витрат, пов’язаних із зміною індексу інфляції в розмірі 5 052,47 грн. та 3 % річних –1 379,10 грн. (за обґрунтованим розрахунком позивача) підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3 045,74 грн. додаткових витрат на юридичні послуги та 2 455 грн. - оплата адвокатських послуг.

Судові витрати, згідно статті 44 Господарського процесуального кодексу України, складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру»(частина 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Вказана норма не обмежує юридичних осіб чи громадян у виборі осіб, котрі будуть здійснювати їх представництво в господарському суді, що знайшло своє підтвердження в Рішенні Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року за номером 13-рп/2000.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 2 Закону України «Про адвокатуру», яка зазначає, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, стаття 44 Господарського процесуального кодексу України передбачає відшкодування сум в якості судових витрат, які були сплачені стороною за отримання послуг лише адвоката, а не будь-якого представника.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів того, що Палажченко О.Е., виконуючи свої зобов’язання за Трудовим договором № 2 про надання юридичних послуг від 01.11.2005 був адвокатом, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3 045,74 грн. додаткових витрат на юридичні послуги задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача оплати адвокатських послуг за Угодою № 3 від 22.08.2007 в сумі 2 455 грн., то вимога позивача визнається судом обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача. Зокрема, з останнього на користь позивача підлягає стягненню 379,60 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 220 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 206, 509, 525, 526, 530, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 33, 43, 44, 48, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональної інвестиційної промислово-енергетичної компанії «МІПЕК»(03057, м. Київ, вул. Довженко, 14, офіс 162; рахунок 2001 в філії АКБ «Імексбанк»в м. Києві, МФО 300766, , або з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення) на користь Дочірнього підприємства «Харпром»Акціонерного товариства «Харпром»(61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 13; рахунок 0000 в ТОБО ХАК «Укрсіббанк»в м. Харкові, МФО 351641, ) 23 000(двадцять три тисячі)грн. боргу, 5052 (п’ять тисяч п’ятдесят дві)грн. 47 коп. збитків від інфляції, 1 379(одна тисяча триста сімдесят дев’ять)грн. 10 коп. 3% річних, 2 455 (дві тисячі чотириста п’ятдесят п’ять)грн. - адвокатські послуги, 379(триста сімдесят дев’ять)грн. 60 коп. державного мита та 118 (сто вісімнадцять)грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення удового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                          Мельник В.І.