ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2007                                                                                             Справа № 14/127

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Тищик І.В.

при секретарі судового засідання: Гайдук Ю.А.

за участю представників:

позивач: Романяк М.Я., довіреність №1610  від 16.10.06,  представник;

відповідач: Доган В.Й., довіреність №1 від 05.04.06, начальник відділу

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

приватного підприємства виробничо-заготівельної фірми “Метал-груп”, село Соколівське, Кіровоградського району, Кіровоградської області;

на постанову господарського суду Кіровоградської області від 1 вересня 2006 року;

у справі №14/127;

за позовом приватного підприємства виробничо-заготівельної фірми “Метал-груп”, село Соколівське, Кіровоградського району, Кіровоградської області;

до Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції, місто Кіровоград;

про скасування податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, приватне підприємство виробничо-заготівельної фірми “Метал-груп”, село Соколівське, Кіровоградського району, Кіровоградської області звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 15 березня 2006 року про визначення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість і застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 25547 гривень, в тому числі 17031 гривень основного платежу та 8516 гривень штрафних (фінансових) санкцій прийнятого відповідачем Кіровоградською міжрайонною державною податковою інспекцією.

Позивач не погоджується з висновками державної податкової служби про порушення його підприємством підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, мотивуючи позовні вимоги тим, що

однією з підстав донарахування відповідачем податкового зобов’язання з податку на додану вартість є той факт, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 16 червня 2004 року скасовано державну реєстрацію контрагента позивача за укладеним договором ТОВ “Аналсі” в зв’язку з неподанням податкової звітності до податкового органу протягом року.

Тому, що у відповідності до пункту 2 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення, а згідно пункту 7 статті 59, Господарського кодексу України скасування державної реєстрації позбавляє суб'єкта господарювання статусу юридичної особи і підставою для вилучення його з держаного реєстру.

А до внесення запису до Єдиного державного реєстру про припинення діяльності ТОВ “Аналсі”, дана юридична особа не втрачає статусу юридичної особи та має право здійснювати господарську діяльність.

Крім того податкові накладні видавалися ТОВ “Аналсі” ще до набрання рішенням законної сили.

Постановою господарського суду у справі №14/127 від 1 вересня 2006 року (суддя Колодій С.Б.) у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи спірну постанову господарський суд виходив з того, що

відповідно до Закону України “Про податок на додану вартість” встановлений прямий взаємозв’язок між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та відшкодуванням такого податку.

При цьому зазначені етапи нерозривно пов’язані між собою, первинною дією є сплата податку, а потім включення відповідних сум до податкового кредиту з податку на додану вартість та відшкодування податку на додану вартість за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді податку.

У судовому засіданні господарський суд встановив, що ненадходження податку на додану вартість до бюджету є наслідком того, що продавець ТОВ „Аналсі”, якому позивач перерахував відповідні суми податку на додану  вартість повинен був сплатити відповідну суму податку до Державного бюджету України, але ТОВ “Аналсі” податку до бюджету не сплачувало.

Позивач не погодившись з постановою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови не повно з’ясував усі обставини справи тому неправильно застосував норми матеріального права.

Позивач просить спірну постанову скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю посилаючись на те, що чинне законодавство України, зокрема й Закон України “Про податок на додану вартість”, не встановлюють обов’язку покупця сплачувати податок на додану вартість ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Відповідно до положень Закону України “Про податок на додану вартість” сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов’язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов’язок зі сплати цього податку до бюджету.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 4 квітня 2006 року по справі

№К-7062/06.

На апеляційну скаргу Відповідач надав заперечення у якому посилається на  те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необґрунтовані, тому просить постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Постанову місцевого господарського суду Кіровоградської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні на підставі акту перевірки встановлено, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 16 червня 2004 року по справі №11/82 скасовано державну реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності ТОВ “Аналсі” контрагента підприємства позивача у господарській діяльності у зв’язку з неподанням протягом року до органів податкової служби податкової звітності та не сплати податків до бюджету.

Згідно листа Господарського суду Кіровоградської області від 13 липня 2006 року дане рішення в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалося.

За результатами перевірки встановлені порушення позивачем підпункту 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, а саме заниження позивачем бази оподаткування по податку на додану вартість на суму 17031 гривен за рахунок включення до податкового кредиту податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України, а зараховані суми використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно з цим Законом.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про те, що законодавцем чітко передбачено, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України.

Відповідно до вищевказаного Закону встановлений прямий взаємозв’язок між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та відшкодуванням такого податку.

При цьому зазначені етапи нерозривно пов’язані між собою, первинною дією є сплата податку, а потім включення відповідних сум до податкового кредиту з податку на додану вартість та відшкодування податку на додану вартість за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді податку.

У судовому засіданні господарський суд встановив, що ненадходження податку на додану вартість до бюджету є наслідком того, що продавець ТОВ „Аналсі”, якому позивач перерахував відповідні суми податку на додану  вартість повинен був сплатити відповідну суму податку до Державного бюджету України, але ТОВ “Аналсі” податку до бюджету не сплачувало.

За змістом вищевказаного Закону, право на бюджетне відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобов’язання по сплаті податку на додану вартість в ціні товару.

Крім того з постанови Верховного суду України від 19 квітня 2005 року у справі №33/509 вбачається, що для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту недостатньо таких підстав, як здійснення операції з придбання товарів та наявності належним чином оформленої податкової накладної, виданої платником податку на додану вартість.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, постанову залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 200, 205, 206 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства виробничо-заготівель-ної фірми “Метал-груп”, село Соколівське, Кіровоградського району, Кіровоградської області, залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Кіровоградської області від 1 вересня 2006 року у справі №14/127, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                            І.Л. Кузнецова

Судді                                                                                В.В. Швець

І.В. Тищик