ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.01.07 р.                                                                               Справа № 20/390

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Авдіївський коксохімічний завод”, м.Авдіївка

до відповідачів: 1. Донецької залізниці, м.Донецьк

2. Відкритого акціонерного товариства „Павлоградвугілля”, м.Павлоград

про стягнення 1870,79 грн.

За участю представників:

від позивача: Плуталова Н.В. –дов.

від відповідача-1: Петренко О.Г. - дов.

від відповідача-2: Мележик О.О. - дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Відкрите акціонерне товариство „Авдіївський коксохімічний завод”, м.Авдіївка, із позовом до Донецької залізниці, м.Донецьк, та до Відкритого акціонерного товариства „Павлоградвугілля”, м.Павлоград, про стягнення з належного відповідача 1870,79 грн. – вартість вагової нестачі.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та вищезазначену суму просив стягнути з відповідача-2.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на факт нестачі вантажу, що надійшов на його адресу у виконання договору № ДУК – 01/06-1р від 01.04.06 р. з ТОВ „Метінвест Холдінг” за накладними №№ 45914021, 45914022, 45915026, 45915027, на приписи Цивільного кодексу України, Статуту залізниць України, а також на надані суду копії вищезазначеного договору, накладних, акту приймання продукції за кількістю, комерційних актів, претензії та відповіді на неї, телеграми, акту огляду, рахунку-фактури, на розрахунок вартості недопоставленої вугільної продукції, на факсимільну копію листа від 05.06.06 р. № 04-1/12-а/3246.

Відповідач-1 проти позову заперечив, посилаючись на те, що в силу п.”а” ст.111 Статуту залізниць України він не може нести відповідальність за даним позовом.

Відповідач-2 у відзиві та доповненні до відзиву на позовну заяву проти її задоволення заперечив, посилаючись на відсутність договірних відносин з позивачем, на недоведеність позовних вимог належними документами.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

05 червня 2006 р. у виконання укладеного позивачем (Покупець) з ТОВ „Метінвест Холдінг” (Продавець) договору № ДУК – 01/06 – 1р від 01.04.06 р. позивачеві за залізничними накладними №№ 45914021, 45914022, 45915026, 45915027 надійшов вантаж – вугільна продукція, відправником якого є відокремлений структурний підрозділ відповідача-2 – шахта „Степова”.

Позивач стверджує, що під час приймання вантажу було виявлено нестачу вугільної продукції в розмірі 8,17 т. на суму 1870,79 грн., що підтверджує наданими суду документами, зокрема – актом приймання продукції за кількістю № 47 від 06.06.06 р.

Суть позову (з урахуванням уточнення позовних вимог) полягає у стягненні з відповідача-2 зазначеної вище суми нестачі.

Відповідачі позову не визнали, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог належними доказами.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 цього кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст.36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно із п.5.2 договору № ДУК – 01/06-1р від 01.04.06 р., приймання товару за кількістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженою постановою Держарбітража при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 з наступними змінами, з особливостями, передбаченими дійсним договором.

Пунктом 5.4 договору № ДУК – 01/06-1р від 01.04.06 р., при виявленні невідповідності ваги даним, вказаним у залізничних накладних або у випадку розбіжності якості продукції між даними, вказаними у сертифікатах якості вантажовідправників та даними Покупця, Покупець зобов’язаний поставити до відома вантажовідправника та Продавця та визвати їх представників для перевантаження Продукції та випробування арбітражної проби, що також відповідає приписам вищезазначеної Інструкції П-6.

Згідно із п.16 Інструкції П-6, якщо при прийманні продукції буде виявлено нестачу, отримувач зобов’язаний призупинити подальше приймання продукції, забезпечити її зберігання. Про виявлену нестачу продукції складається акт за підписами осіб, які проводили приймання продукції.

Відповідно до п.22 Правил видачі вантажів, перевірка вантажу на станції призначення проводиться тим самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Позивачем не надано суду належних доказів виклику представників постачальника до участі у прийманні продукції. Надана позивачем факсимільна копія листа від 05.06.06 р. № 04-1/12-а/3246 таким доказом не є.

З боку відповідача-2 у прийманні продукції та складенні відповідного акту приймали участь особи (представники відокремленого структурного підрозділу відповідача-2 „Павлоградвантажтранс” та юрисконсульт Сєдова О.С.), які не мали на ці дії відповідних повноважень, наданих юридичною особою – Відкритим акціонерним товариством „Павлоградвугілля”. Надані позивачем копії довіреностей від 05.05.06 р. № 2/626 та від 30.12.05 р. № 1-8/8753 про наявність таких повноважень не свідчать.

Крім того, наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що маса вантажу визначалася вантажоотримувачем та вантажовідправником на 100-тонних та 150-тонних вагах відповідно, що не відповідає приписам п.22 Правил видачі вантажів.

За даних обставин суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належним чином факту та розміру нестачі вантажу, у зв’язку з чим у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, судові витрати – покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу  України, ст.193 Господарського кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову – відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені 15.01.07 р.

Повний текст рішення підписано 22.01.07 р.

Суддя                                                                         Донець О.Є.

Надруковано 4 примірники:

1- позивачеві;

2 – відповідачам;

1 – у справу