ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.

№
2-4318/06

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши
у відкритому судовому
засіданні

касаційну
скаргу

ОСОБА_1

на
постанову

Київського
апеляційного господарського суду від 13.06.2007р.

у
справі

№
2-4318/06

Деснянського
районного суду міста Чернігова

за
позовом

1). ОСОБА_22). ОСОБА_33).
ОСОБА_4

до

1). Товариства з обмеженою відповідальністю
"Фірма "Стрижень" 2). ОСОБА_53). ОСОБА_64).
ОСОБА_1  5). ОСОБА_7

про

визнання
учасниками товариства

за
участю представників

-
позивача-1:

ОСОБА_2
(паспорт НОМЕР_1виданий Чернігівським РВ                          УМВС України в
Чернігівській обл. 17.02.98р.)

- позивача-2:

1). ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_2 виданий
Деснянським МВ
УМВС України в Чернігівській обл. 14.02.97р.) 2). ОСОБА_8
(довіреність ВЕК №813341 від 14.05.07р.)

- позивача-3:

ОСОБА_4
(паспорт НОМЕР_3виданий Деснянським МВ                         УМВС Укрїни в
Чернігівській обл. 23.04.96р.)

- відповідача-1:

не
з'явився

-
відповідача-2:

ОСОБА_5
(паспорт НОМЕР_4виданий Чернігівським РВ                          УМВС України в
Чернігівській обл. 29.12.98р.)

- відповідача-3:

не
з'явився

- відповідача-4:

1). ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_5виданий
Деснянським МВ УМВС України в Чернігвській обл. 26.12.96р.) 2).
ОСОБА_9 (довіреність ВКВ №390949 від 13.11.07р.)

- відповідача-5:

ОСОБА_1
(довіреність ВВТ №945445 від 24.01.05р.), -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.12.2006р. (суддя Коверзнев
В.О.) у задоволенні позовів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Стрижень", ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 про визнання учасниками товариства, постановлено відмовити.

Оскарженою
постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2007р.
(колегія суддів у складі: головуючого -судді Григоровича О.М., суддів Гольцової
Л.А., Рябухи В.І.) вказане рішення суду скасовано, позовні вимоги задоволено.
Постановлено визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 учасниками Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма "Стрижень".

В
своїй касаційній скарзі відповідач-4 просить скасувати постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.06.2007р. і залишити в силі рішення Деснянського
районного суду міста Чернігова від 11.12.2006р., посилаючись на порушення
апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а
саме: ст.ст.7,12, ч.4 ст.16 Закону України "Про господарські
товариства", ст.257, ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України, п.6
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.71 Цивільного
кодексу України (ред. 1963р.), ст.ст.73, 294, 295 Цивільного процесуального
кодексу України, ст.105 Господарського процесуального кодексу України.

У
відзивах на касаційну скаргу позивач-1, представник позивача-2, позивач-3,
відповідач-2 зазначають, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції  є правильною і такою, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права, а відтак просять в задоволенні касаційної
скарги відмовити.

Відповідач-1
та відповідач-3 не використали наданого законом права на участь своїх
представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідач-1 зареєстрований рішенням виконкому Чернігівської міської
ради народних депутатів від 17.11.1992р. №318. Згідно Установчого договору від
30.10.1992р. його засновниками є відповідач-2, відповідач-3, відповідач-4,
відповідач-5, частки яких є рівними.

19.09.1995р. відбулися збори
засновників відповідача-1, на яких було вирішено прийняти до складу засновників
позивачів та розподілено статутний фонд відповідача-1 наступним чином:
відповідач-2 -28%, відповідач-3 -5%, відповідач-4 -28%, відповідач-5 -5%,
позивач-2 -14%, позивач-1 -14%, позивач-3 -14%, і 05.10.1995р. на виконання
рішень загальних зборів була укладена Додаткова угода до Установчого договору
про введення позивачів до складу засновників відповідача-1 та перерозподіл
статутного фонду.

Виникнення спірних правовідносин
обумовлене не проведенням  державної
реєстрації змін до установчих документів, а отже -відсутністю в Єдиному
державному реєстрі інформації про позивачів, внаслідок чого позивачі звернулись
до суду із даними позовами, об'єднаними в одне провадження.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовів виходив з того, що на установчих документах відповідача-1
відсутня відмітка реєструючого органу про реєстрацію змін, отже внесені
Додатковою угодою від 05.10.1995р. зміни не набули чинності; згідно приписів
Статуту відповідача-1 всі питання його діяльності, не віднесені до компетенції
загальних зборів, вирішує директор, який без доручення діє від імені відповідача-1
і представляє його у взаємовідносинах з державними органами, підприємствами,
організаціями та установами; директором відповідача-1 є відповідач-2, який не
надав жодного доказу на підтвердження існування після укладення Додаткової
угоди перешкод для здійснення реєстрації змін до установчих документів; також
не надано доказів, що підтверджують передачу позивачами майна до статутного
фонду відповідача-1; не надано жодного належним чином оформленого протоколу
загальних зборів засновників, який би підтверджував участь позивачів в
управлінні відповідача-1 починаючи з 1995р. до цього часу; позивачі пропустили
строк позовної давності без поважних причин, а відтак суд першої інстанції,
посилаючись на приписи ст.ст.5, 89 Цивільного кодексу України, ст.71 Цивільного
кодексу України (ред. 1963р.), ст.ст.4, 6, 7 Закону України "Про
господарські товариства", п.16 Положення "Про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності", затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.04.1994р. №276, ст.10 Цивільного процесуального
кодексу України, дійшов до висновків про відсутність правових підстав для
задоволення позовів.

Апеляційний господарський суд не
погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши в оскарженій
постанові, що Додаткова угода від 05.10.1995р. була підписана всіма учасниками
та нотаріально завірена і не скасована; як в Законі України "Про
господарські товариства" так і у Положенні "Про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності" немає вказівок на те, що у разі нездійснення
реєстрації змін (доповнень) до установчих документів вони є недійсними; участь
в управлінні справами товариства є правом, а не обов'язком його учасників, тому
неприйняття особою участі в управлінні товариством не свідчить про те, що вона
не є його учасником; доводи позивачів про те, що про порушення їх прав їм стало
відомо лише у 2005р., коли інші учасники товариства почали пред'являти позови
про розподіл майна товариства, є переконливими, а відтак апеляційний
господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст.7, 10 Закону України "Про
господарські товариства", п.18 Положення "Про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності", затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.04.1994р. №276, ст.257 Цивільного кодексу України, дійшов
до висновків про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення позовів.

Про
те з такими висновками не можна погодитись з наступних підстав.

Відповідно
до приписів ст.4 Закону України "Про господарські товариства"  в редакції що діяла на час укладення вказаної
Додаткової угоди, товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на
підставі установчого договору і статуту. Частиною другою цієї норми визначено,
що установчі документи повинні містити відомості, зокрема, про вид товариства,
предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та
місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного фонду, порядок
розподілу прибутків та збитків, та порядок ліквідації і реорганізації товариства.
Згідно ст.7 цього закону зміни, які сталися в установчих документах товариства
і які вносяться до державного реєстру, підлягають державній реєстрації за тими
ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства. Частиною
другою цієї норми визначено, що товариство зобов'язане у п'ятиденний строк
повідомити орган, що провів реєстрацію, про зміни, які сталися в установчих
документах, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

З
викладених норм вбачається, що зміни щодо складу засновників та учасників
підлягають державній реєстрації.

Однак,
як встановлено судами, така реєстрація здійснена не була.

Таким
чином із встановлених обставин справи та приписів ст.ст.4, 7 Закону України
"Про господарські товариства" вбачається, що позивачі не стали у
встановленому порядку учасниками товариства. Однак відповідно до приписів
ст.167 ч.3 Господарського кодексу України, яка визначає, що під корпоративними
відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав, дана справа підвідомча господарським
судам.

При
цьому суд апеляційної інстанції вважає що доводи позивачів про те, що про
порушення їх прав їм стало відомо лише у 2005р., коли інші учасники товариства
почали пред'являти позови про розподіл майна товариства, є переконливими.

Про
те з такими висновками не можна погодитись з наступних підстав.

Відповідно
до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу
України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення
яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання
чинності цим Кодексом. Як встановлено судами Додаткова угода була укладена
05.10.1995р. Таким чином до спірних правовідносин сторін відповідно до приписів
ст.71 ЦК УРСР визначено загальний строк позовної давності в три роки. Згідно
ст.76 цього кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня
виникнення права на позов, а право на позов виникає з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст.9 Закону
України №2657-XII "Про інформацію" всі громадяни України, юридичні
особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних
їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення
завдань і функцій. Кожному громадянину забезпечується вільний доступ до
інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законами
України.

Таким
чином позивачі відповідно до приписів ст.76 ЦК УРСР та ст.7 ч.2 Закону України
"Про господарські товариства" повинні була дізнатися про порушення
свого права після сплину п'ятиденного строку, обрахованого з 05.10.1995р. -дати
укладення спірної угоди.

Відповідно
до приписів ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення
позову є підставою для відмови в позові. Оскільки, як вбачається з викладеного,
поважні причині пропуску строку позовної давності відсутні, місцевий
господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в заявлених позовах.

Викладені
в рішенні місцевого господарського суду вищезазначені висновки суду є законними
і обґрунтованими та відповідають правовій позиції Верховного Суду України,
викладеній в постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду
України від 25.03.2002р. у справі за касаційною скаргою закритого
акціонерного товариства "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм" на
постанову судової колегії Вищого арбітражного суду України від 23.06.2001 року
№ 04-1/11-1/110.

За таких
обставин постанову суду апеляційної інстанції не можна вважати законною і
обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Натомість,
місцевий господарський суд всебічно і повно встановив всі фактичні обставини
справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно
з'ясував дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосував норми
матеріального права, що регулюють їх спірні відносини, а тому прийняте ним
рішення належить залишити в силі.

Враховуючи
клопотання відповідача-2, та те що перегляд оскарженої постанови в порядку
касації Вищим господарським судом України закінчено, вимоги про зупинення
виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від
13.06.2007р. у справі № 2-4318/06 Деснянського районного суду міста Чернігова
втратили чинність.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.6, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2007р. у справі №
2-4318/06 Деснянського районного суду міста Чернігова скасувати, а рішення
Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.12.2006р. у цій справі
-залишити в силі.

Головуючий
суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С
у д д і
Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало