ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 р.
№ 26/340

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого
Овечкіна  В.Е.,

суддів
Чернова     Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за   участю   представників:

позивача
- Шляхетський А.Л.,

відповідача
- Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому
судовому   засіданні
касаційну скаргу

ЗАТ "Укренергозбут"

на постанову
від 27.09.2007 Київського апеляційного господарського суду

у справі
№26/340

за  позовом
ТОВ “НВП “Екологія-Дніпро 2000”

до
ЗАТ "Укренергозбут"

про
стягнення 36819,68 грн. боргу та пені

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського  суду м.Києва від 07.08.2007 (суддя Паламар П.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського  суду від 27.09.2007 (судді: Пантелієнко В.О., Іваненко Я.Л., Лосєв А.М.), позов задоволено  частково –на підставі ст.622 Цивільного кодексу України  постановлено  стягнути з відповідача 33993,60 грн. боргу за поставлену позивачем продукцію. В частині позовних вимог про стягнення 2826,08 грн. пені відмовлено у зв’язку з нарахуванням позивачем штрафних санкцій з порушенням вимог ч.6 ст.232 ГК України.

ЗАТ “Укренергозбут” в поданій  касаційній  скарзі просить рішення та постанову скасувати повністю, прийняти нове рішення про відмову в позові повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме ст.ст.16,525,526,614,615 ЦК України. Зокрема, скаржник вважає, що виходячи зі змісту п.п.1.5,3.1.1,3.1.2,3.1.3 договору поставки від 17.03.2005 №04-01/05-246/У обов'язок відповідача оплатити поставлену продукцію виникає в дводенний термін з дня відвантаження другої (чергової) партії продукції обсягом 10000 тон, в той час як позивач поставив 10000 тон продукції першої поставки та 5392 тон продукції другої черги поставки, в зв'язку з чим та з врахуванням вимог ст.614 ЦК України відповідач не вбачає своєї вини щодо несплати вартості частини поставленої продукції, оскільки момент виникнення обов'язку відповідача по оплаті поставленої другої партії продукції згідно договору №04-01/05-246/У не настав. Відповідач також вказує на відсутність направлення сторонами вимог про розірвання чи зміну договору №04-01/05-246/У, а ухилення позивача на даний час від виконання обов'язку по поставці повного обсягу партій продукції на умовах цього договору свідчить про наміри позивача відмовитися від зобов'язання в односторонньому порядку, що суперечить ст.525 ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет повноти їх встановлення і правильності юридичної оцінки судами попередніх інстанцій та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова –скасуванню в частині задоволених  позовних  вимог про стягнення 33993,60 грн. боргу з  передачею справи  на новий розгляд   в цій  частині позовних  вимог до господарського суду м.Києва з наступних підстав.

Залишаючи  без змін первісне рішення про часткове задоволення позову суд  апеляційної  інстанції  виходив  з того, що:

Між сторонами по справі був укладений договір поставки дослідно-промислової партії сировини №04-01/05-246/У від 17.03.2005, додаткові  угоди №1 та №2 від 05.04.2005 до нього (а.с.11-17), відповідно до умов яких позивач  зобов'язався передати відповідачу 30000 тон залізомісткого концентрату ЖСК-1 ТУ У 13.1-32001 за ціною 37,20 грн./т, а відповідач –прийняти та оплатити вартість одержаного товару.

Умовами п.п.3.1.2,3.1.3 договору поставки від 17.03.2005 №04-01/05-246/У встановлено порядок, згідно з яким з фактом поставки партії сировини пов'язаний строк здійснення платежу на суму наступної партії товару, а не оплати за вже поставлений товар. Адже, після поставки третьої партії товару сторони лише проводять звірку розрахунків і лише в разі необхідності проводять остаточні розрахунки.

Актами приймання-передачі від 31.03.2005 та від 30.04.2005, банківськими виписками за 17.03.2005р. та 12.04.2005р. (а.с.18-21) підтверджується факт передачі позивачем відповідачу 15392 тонни залізомісткого концентрату-1 (ЖСК-1) ТУ У 13.1-32001 загальною вартістю 591993,60 грн., а також часткової оплати останнім одержаного товару в сумі 558000 грн.

Докази належної оплати за договором в матеріалах справи відсутні, тому суд першої інстанції законно і обгрунтовано стягнув з відповідача на підставі ст.622 ЦК України 33993,60 грн. боргу.

Позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки суперечать вимогам ч.6 ст.232 ГК України щодо періоду нарахування штрафних санкцій.

Однак, касаційна  інстанція не може погодитися з висновками  судів в частині  наявності  підстав для задоволених  позовних  вимог про стягнення 33993,60 грн. боргу з огляду на таке.

Судами попередніх  інстанцій не надано  належної  правової  оцінки  умовам укладеного між  сторонами договору поставки дослідно-промислової партії сировини №04-01/05-246/У від 17.03.2005 (далі –договір).

Зокрема, відповідно до п.1.5 договору загальна кількість сировини, що підлягає поставці в рамках цього договору, становить 30000 тон і поставляється партіями по 10000 тон згідно специфікації №1, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п.п.3.1.1,3.1.2,3.1.3 договору оплата за поставлену продукцію здійснюється в наступному порядку:

- покупець перераховує на поточний рахунок продавця, в порядку попередньої оплати, 372000 грн. (в тому числі 62000 грн. ПДВ) – протягом двох днів після підписання сторонами даного договору;

- покупець перераховує на поточний рахунок продавця 372000 грн. (в тому числі 62000 грн. ПДВ) –протягом двох днів після відправки продавцем зі ст.Правда Придніпровської залізниці партії в 10000 тон КЖС-1;

- покупець перераховує на поточний рахунок продавця 372000 грн. (в тому числі 62000 грн. ПДВ) –протягом двох днів після відправки продавцем зі ст.Правда Придніпровської залізниці чергової партії - 10000 тон КЖС-1.

Після поставки третьої партії сировини, яка складається з 10000 тон, сторони оформляють акт звірки розрахунків по даному договору і в разі необхідності здійснюють остаточний розрахунок.

Таким чином, сторонами в договорі чітко встановлено поетапний порядок та строки оплати відповідачем трьох однакових партій продукції в обсязі 10000 тон кожна.

Водночас судами встановлено факти поставки позивачем першої партії продукції в повному обсязі (10000 тон) та часткової поставки другої (чергової) партії продукції (5392 тон) та отримання відповідачем загалом 15392 тон продукції.

Колегія визнає помилковим застосування судами ч.1 ст.622 ЦК України в обгрунтування підстав для стягнення боргу за частково поставлену другу партію продукції (5392 тон), оскільки вказаною нормою передбачено, що  боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов'язання, не звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Адже, в даному випадку обов'язок виконати зобов'язання в натурі (поставити 30000 тон продукції) договором покладено саме на позивача, а не відповідача, який в даній правовій ситуації не сплачував неустойку і не відшкодовував збитки.

Між тим, судами залишено поза увагою положення ст.ст.538,670 ЦК України, якими регулюються спірні договірні правовідносини.

Зокрема, у відповідності з вимогами ч.3 ст.538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов’язанні свого обов’язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов’язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право  зупинити виконання свого обов’язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Застосування до спірних договірних відносин ч.3 ст.538 ЦК України, в свою чергу, випливає з вимог ч.1 ст.693 ЦК України, згідно яких, якщо договором встановлений обов’язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов’язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Статтею 670 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення  умови договору щодо кількості товару, встановлено, що  якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Однак, з матеріалів справи не вбачається та судами не досліджувалися обставини вчинення покупцем (ЗАТ "Укренергозбут") відповідних юридично значимих дій.

З матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено розірвання чи зміну умов даного договору сторонами у встановленому порядку, а відповідач у касаційній скарзі не заперечує готовність до виконання своїх зобов’язань в разі поставки позивачем другої та третьої партій продукції в повному обсязі відповідно до умов договору.

В зв’язку з викладеним касаційна інстанція вважає за необхідне на підставі ст.11112 ГПК України доручити суду першої інстанції при новому розгляді справи надати позивачу можливість відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України уточнити позовні вимоги, предмет та підстави позову, а також з’ясувати дійсні права та обов’язки сторін, оскільки це має істотне значення для правильного вирішення спору в частині стягнення 33993,60 грн. боргу.

Разом з тим, колегія не вбачає підстав для скасування рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 2826,08 грн. пені, оскільки, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, вказана сума штрафних санкцій нарахована позивачем з порушенням вимог ч.6 ст.232 ГК України.

Окрім того, касаційна скарга не містить жодних заперечень в цій частині позовних вимог.

Зазначеним обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного господарського спору, судами першої та апеляційної інстанції   всупереч вимогам ст.43 Господарського процесуального кодексу України не надано ретельної правової оцінки, а згідно імперативних вимог ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази чи додатково перевіряти наявні у справі докази.

Зважаючи на викладене, касаційна інстанція на підставі ч.2                                ст.1115 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам справи, в зв’язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд в частині задоволених первісних позовних вимог про стягнення 33993,60 грн. боргу для достовірного з’ясування інших обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору в цій частині позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117–11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ЗАТ “Укренергозбут” задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.Києва від 07.08.2007 та постанову Київського апеляційного господарського  суду від 27.09.2007 у справі №26/340  скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення 33993,60 грн. боргу з передачею справи на новий розгляд в цій частині позовних вимог до господарського суду м.Києва.

В решті рішення та постанову залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                                                           В.Овечкін

Судді:                                                                                                                         Є.Чернов

В.Цвігун