ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  37/494

15.11.07

За позовом   Дочірнього підприємства з  100 % іноземними інвестиціями

«Ерікссон»

До                      Товариства з обмеженою відповідальністю «Дейтлайн Україна»

Про                       стягнення 304127,22 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймають участь представники сторін:

Від позивача        Хоменко  М.М.-  представник  за довіреністю  №  07-041   від 17.09.2007 року; Манжола Д.В. - представник  за довіреністю  №  07-056   від 25.10.2007 року;

Від відповідача          не з’явились;

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Дочірнього підприємства з 100 % іноземними інвестиціями «Ерікссон»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дейтлайн Україна» про стягнення 304 127,22 грн. заборгованості згідно договору № 280404-1 від 28.04.2004 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2007 року порушено провадження у справі № 37/494, розгляд справи було призначено на 29.10.2007 року о 12-00.

Представник відповідача 29.10.2007 року в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/494 від 04.10.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2007 року розгляд справи було відкладено на підставі пункту 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України до 15.11.2007 р. на 12-00.

Представник позивача в судовому засіданні 15.11.2007 року зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача 170 613,98 грн. основного боргу, 86 253,40 грн. інфляційні витрати, пеню  в розмірі 28 780,01 грн., 3 % річних в розмірі 18 479 грн., 3 041,27 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представник відповідача в судове засідання 15.11.2007 року не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/494 від 29.10.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, оскільки підтверджені довідкою, наданою позивачем, про включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Дейтлайн Україна» до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2004 року між Дочірнім підприємством із 100 % іноземними інвестиціями «Ерікссон»(постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дейтлайн Україна» (замовник) був укладений договір поставки № 280404-1  (надалі - договір). Об'єктом поставки за договором є обладнання систем передачі, визначене у специфікації № 1 до договору (надалі - продукція).

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 3.1. договору загальна вартість продукції відповідно до договору та специфікації № 1 становить 735 594 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ.

Згідно з п. 3.3 договору за продукцію замовник перераховує постачальнику 50 % від загальної вартості договору в якості передплати в розмірі 367 797,00 грн., в т.ч. ПДВ 61 299,50 грн.

На виконання вимог договору 18.08.2004 року відповідач перерахував постачальнику передоплату в розмірі 413 229 грн. 02 коп. в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 4.1. договору постачання продукції здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту надходження передоплати на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 2.2 договору датою постачання є дата оформлення належним чином видаткових накладних.

09.09.2004 року та 14.09.2004 року позивач поставив відповідачу продукцію на суму 735594,00 грн., що підтверджується видатковими накладними від 09.09.2004 р. та 14.09.2004 р., копії яких долучені до матеріалів справи, а також довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 489303 серія ЯЖФ від 06.09.2004 р., якою відповідач уповноважив Кириленко Анатолія Петровича на отримання товару від позивача за договором 280404-1.

Таким чином, відповідно до видаткових накладних позивач, станом на

14.09.2004 року, належним чином виконав свої зобов'язання в повному обсязі здійснивши поставку продукції відповідно до специфікації № 1 до договору та в межах строку, вказаного у п. 4.1. договору.

Згідно п. 3.4. договору відповідач повинен був сплатити залишок вартості продукції у розмірі  322 364 грн. 98 коп. протягом 10-ти банківських днів з моменту підписання акту прийому-передачі продукції (надалі - акт). Як вбачається з матеріалів справи  та підтверджується позивачем такий акт між сторонами договору підписаний не був, проте продукцію слід вважати прийнятою відповідачем, оскільки факт отримання товару підтверджується вищевказаними накладними , довіреністю та актом звірки взаєморозрахунків від 31.10.2005 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін.

За твердженням позивача, відповідач неналежним чином виконав умови договру, за отриману продукцію розрахувався частково, в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість перед Дочірнім підприємством з  100 % іноземними інвестиціями «Ерікссон»в розмірі 170613,98 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Дочірнім підприємством із 100 % іноземними інвестиціями «Ерікссон»доказів вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання, покладені на нього договором, в повному обсязі.

Відповідачем не надано жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідач позивачу не сплатив грошові кошти за отриманий товар у строк встановлений договором, за таких обставин позов Дочірнього підприємства із 100 % іноземними інвестиціями «Ерікссон»щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 170613,98 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дейтлайн Україна»визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач посилаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути на свою користь  інфляційні витрати в розмірі 86 253,39 грн. та 3 % річних в розмірі 18 479,84 грн.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу особа, яка порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та 3% річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання, з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу  України, 3 % річних в розмірі 18 479,84 грн. за увесь час прострочення платежу,  розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком позивача.

Крім того суд зазначає, що вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат підлягають задоволенню частково, оскільки позивачем невірно розрахований розмір інфляційних витрат. Відповідно до розрахунку суду розмір інфляційних витрат за період з жовтня 2005 року по липень 2007 року становить 75635,92 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат підлягають задоволенню частково лише в розмірі 75635,92 грн.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач на підставі п. 4.3. договору просить стягнути з відповідача пеню, яка нарахована за період з   18.07.2006 р. по 18.07.2007 р. в розмірі 28 780,01 грн.

Суд відзначає, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 28780,01 грн. за період прострочення з   18.07.2006 р. по 18.07.2007 р. необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В п. 4.3. договору сторони також домовились, що у разі затримки оплати вартості продукції по п. 3.4. договору, відповідач повинен сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов’язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В п. 4.3. договору сторони також домовились, що у разі затримки оплати вартості продукції по п. 3.4. договору, відповідач повинен сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки.

Як встановлено судом, прострочення виконання зобов’язання відповідачем щодо оплати вартості отриманого товару виникло з 05.10.2004 року, а отже пеня, у відповідності до вимог чинного законодавства, може бути нарахована  лише за 6 місяців - за період з 05.10.2004 року по 05.04.2005 року, проте позивачем неправомірно нарахована пеня за період з 18.07.2006 р. по 18.07.2007 р., а тому позовні вимоги в частині стягнення пені визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, суд звертає увагу позивача, що він непозбавлений права звернутись до суду з окремим позовом щодо стягнення пені за період з 05.10.2004 року по 05.04.2005 року.

Відповідно до статті  49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 192, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 525, 526, 530, 546, 549, 551, 611, 625, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,  -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дейтлайн Україна» (03035, м. Київ, вул. Стадіонна, 6, ) на користь Дочірнього підприємства із 100 % іноземними інвестиціями «Ерікссон»(01050,  м. Київ, вул. Пимоненка, 13, корпус 7, офіс 7Б/21, ) 170613 (сто сімдесят тисяч шістсот тринадцять) грн. 98 коп. основного боргу, 75635 (сімдесят п’ять шістсот тридцять п’ять) грн. 92 коп. витрат від зміни індексу інфляції, 18 479 (вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят дев’ять) грн. 84 коп. –3 % річних,  2647 (дві тисячі шістсот сорок сім) грн. 30 коп.  витрат по сплаті державного мита та 102 (сто дві) грн. 71 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 25.12.2007 року