ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03.12.2007р.
м.Київ
№ 29/260-32/196

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Кий»

До
Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва

про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

Суддя Хрипун О.О.

Секретар судового засідання Ковальчук О.В.

Представники:

від позивача
Топоркова М.О. –предст.

від відповідача
Гега В.В.- гол.держ.под.інсп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2003 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Кий»звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ДПІ у Солом’янському районі м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 11.03.2003.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2003 у справі №29/260 позов задоволено частково: визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом’янському районі м. Києва №/0 від 11.03.2003 в частині застосування фінансових санкцій на суму 74001,50 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2003 рішення змінено, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом’янському районі м. Києва  №/0 від 11.03.2003 в частині застосування фінансових санкцій на суму 72793,71грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2004 рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2003 у справі №29/260 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2003 скасовано, справу передано на новий розгляд Господарському суду міста Києва. Свою постанову Вищий господарський суд України мотивував тим, що господарськими судами попередніх інстанцій не з’ясовано належним чином обставини справи, що призвело до порушення статті 43 ГПК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2004 у справі №29/260, залишеним без змін постановою  Київського апеляційного господарського суду  від 31.08.2004, позов задоволено повністю: визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом’янському районі м. Києва №/0 від 11.03.2003. Рішення мотивовано тим, що обов’язок платника податків сплатити штрафні санкції, передбачені ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», не  відноситься до категорії податкового зобов’язання, а тому у податкової інспекції були відсутні підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2005, рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2004 у справі №29/260 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2004 скасовано в частині визначення позивачу штрафних санкцій у сумі 72 793,71 грн. за  зберігання алкогольних напоїв у місці, не включеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання партій алкогольних напоїв, і в цій частині  справу передано на новий розгляд Господарському суду міста Києва.

Свою постанову Вищий господарський суд України мотивував тим, що судами попередніх інстанцій  не досліджено документи бухгалтерського обліку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2005 справа прийнята до розгляду під №29/260-32/196.

В ході нового розгляду позивач позовні вимоги щодо визнання недійсним податкового повідомлення –рішення ДПІ у Солом’янському районі м. Києва в частині визначення фінансових санкцій у розмірі 72 793,71грн. підтримав повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що штрафні санкції за зберігання алкогольних напоїв у місцях, не внесених до Єдиного державного реєстру, застосовані безпідставно, оскільки на момент проведення перевірки кількість алкогольних напоїв була значно меншою, ніж зазначено в акті перевірки, та складала лише 492,21грн.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що зберігання алкогольних напоїв можливе лише у місцях, які внесені до Єдиного державного реєстру. Перевіркою встановлено зберігання позивачем алкогольних напоїв, загальною вартістю 72 793,71 грн. у місці, не внесеному до Єдиного державного реєстру (склад за адресою: м. Київ, вул.Молодогвардійська,32), а тому застосування штрафних санкцій по відношенню до позивача повністю відповідає вимогам Закону України «Про державне регулювання виробництва спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2005 провадження у справі було зупинено у звязку з призначенням у справі судово - бухгалтерської експертизи, проведення якої доручено  Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Справа №29/260-32/196 була направлена Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Після надходження з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз висновку судово-бухгалтерської експертизи від 27.06.2007 №8271 та матеріалів справи №29/260-32/196 ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2007 провадження у справі поновлено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2003 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, яким за порушення ст.15 Закону  України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»та відповідно до ст.17 вказаного Закону до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 74493,71 грн.

Спірне податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 06.03.2003 №000097 «Щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності», в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем ст.15 Закону  України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»у зв’язку зі зберіганням  алкогольних напоїв вартістю 72 793,71 грн. грн. в місці, не внесеному. Висновок акта перевірки мотивований тим, що місце зберігання алкогольних напоїв (склад за адресою: м. Київ, вул.Молодогвардійська,32) не внесено до Єдиного державного реєстру, довідка про внесення вказаного місця зберігання до Єдиного державного реєстру відсутня. Також перевіркою встановлено здійснення торгівлі алкогольними напоями в роздріб без наявності відповідної ліцензії.

Згідно розрахунку, який є додатком до акта перевірки, до позивача застосовані штрафні санкції: за торгівлю алкогольними напоями в роздріб без наявності відповідної ліцензії  - в сумі 1 700,00 грн.;  за не внесення місця зберігання оптової партії алкогольних напоїв до Єдиного державного реєстру - в сумі 72 793,71 грн.

Всього податковим повідомленням –рішенням  від 11.03.2003 №/0 застосовані штрафні санкції у розмірі 74 493,71 грн.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом’янському районі м. Києва від 11.03.2003 №/0 в частині застосування до позивача штрафних санкцій за торгівлю алкогольними напоями в роздріб без наявності відповідної ліцензії в сумі 1 700,00 грн. рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2004 у справі №29/260 та з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 03.03.2005 визнано недійсним.

Стосовно правомірності застосування решти штрафних санкцій (за зберігання алкогольних напоїв у місці, не внесеному в Єдиний державний реєстр) суд відзначає наступне.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»від 19.12.1995 №481//95-ВР (із змінами та доповненнями) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»(в редакції від 07.02.2002) зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб’єкта підприємницької діяльності таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами державної податкової служби України і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників; місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Частиною 23 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»передбачено, що внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта підприємницької діяльності з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ).

До заяви додаються нотаріально посвідчена копія ліцензії на відповідний вид діяльності, виданої заявнику, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням (ч.24 ст.15).

Довідка про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру видається суб'єкту підприємницької діяльності протягом семи календарних днів від дати подання заяви (ч.25 ст.15).

Орган державної податкової служби України повинен надати суб'єкту підприємницької діяльності, що був заявником, засвідчену копію письмового розпорядження про виключення місця зберігання з Єдиного реєстру протягом трьох  робочих днів з моменту його прийняття  (ч.27 ст.15).

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2001 позивач отримав Ліцензію на право оптової торгівлі алкогольними напоями. На зворотному боці ліцензії стоять відмітки про реєстрацію місць зберігання оптової партії алкогольних напоїв, як того вимагало чинне на момент отримання ліцензії законодавство - Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту, оптової торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.1996 №493. Остання відмітка про реєстрацію адреси про місце зберігання  зроблена ДПА України 15.01.2002, тобто до внесення змін до Закону України №481/95-ВР, які стосуються обов’язкового внесення місць зберігання до відповідного Єдиного реєстру.

Відповідно до п.5 Положення про порядок обов’язкової реєстрації місць зберігання оптової партії алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.1997 №89, підприємці, які вже отримали ліцензію, за наявності місць зберігання оптової партії зазначеної продукції також повинні зареєструвати належні їм склади  і бази.

На момент проведення перевірки позивач до податкового органу із заявою про реєстрацію місця  зберігання у Єдиного реєстру не звертався, довідки не отримував, і ці обставини позивачем не заперечуються. Довідка про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру №003831, яка наявна у матеріалах справи, отримана позивачем лише 12.07.2003, тобто вже після проведення відповідачем перевірки.

Факт наявності алкогольних напоїв загальною вартістю 72 793,71 грн. на момент проведення перевірки позивачем заперечується. Позивач, посилаючись на договір  комісії на продаж продукції К/З від 08.01.2003, відомості бухгалтерського обліку, зокрема, картки складського обліку, зазначає, що станом на 06.03.2003 року на складі, якій перевірявся відповідачем, фактично знаходилось 62 пляшки алкогольних напоїв на суму 492,21 грн.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулюються Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»від 21.06.1998 №996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством (ст.3 вказаного Закону).

Відповідно до п.1 ст.9 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути  складені під  час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування

оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця (п.3 ст.9 Закону).

При проведенні судово –економічної експертизи  Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (висновок №8271 від 27.06.2007 наявний у матеріалах справи), в процесі дослідження наданих позивачем документів експертом встановлено, що облік товарів (алкогольних напоїв) на складі Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Кий» за період з 01.01.2003 по 06.03.2003 здійснювався із застосуванням карток складського обліку.

Правильність та повноту  відображення даних прибуткових та видаткових накладних товариства в картках складського обліку експертом перевірено шляхом їх співставлення.

В результаті дослідження встановлено, що дані накладних по окремих видах алкогольних напоїв в картках складського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Кий»не відображено або відображено не повністю.

За результатами проведеного дослідження експертом встановлено, що відповідно до даних первинних документів позивача залишок алкогольних напоїв на складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Кий»станом на 06.03.2003 у кількісному виразі становить 0 одиниць та в вартісному виразі –0 грн. 00 коп. Який залишок (кількість та вартість) алкогольних напоїв, що зберігалися на складі товариства станом на 06.03.2003 поведеною експертизою встановити не видалось можливим у зв’язку з тим, що для експертизи не надані реєстри бухгалтерського обліку підприємства по рахунку 281 «Товари».

Таким чином, зазначена позивачем кількість та загальна вартість товару (алкогольних напоїв), що зберігається на складі, не співпадає з даними, наведеними у висновку судово-економічної експертизи №8271 від 27.06.2007.

За вказаних обставин твердження позивача про те, що на момент перевірки на складі знаходилось 62 пляшки алкогольних напоїв на суму 492,21 грн., визнається судом недоведеним.

В той же час, в ході перевірки працівниками ДПІ у Солом’янському районі м. Києва в присутності матеріально-відповідальної особи позивача (комірника) складено опис товарних залишків - алкогольних напоїв на складі позивача за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська,32. Відповідно до вказаного опису, в якому зазначено перелік товару, кількість пляшок, ціни одиниці товару та загальної його вартості,  за станом на 06.03.2003 року на складі позивача зберігалось товару на загальну суму 72 794,71 грн.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

У разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 1 700 гривень.

З огляду на викладене, зберігання позивачем алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Згідно п. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», на суму 72 793,71 грн. (100 відсотків вартості товару, який знаходиться в місці зберігання, не внесеному до Єдиного реєстру), суд вважає правомірним. Тому підстави для визнання спірного податкового повідомлення –рішення відповідача №/0 від 11.03.2003 в частині стягнення з позивача 72793,71 грн. штрафних санкцій та задоволення позову в цій частині відсутні.

У зв’язку з відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 71, 72, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва від 11.03.2003 №/0 про застосування по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Кий»штрафних санкцій в розмірі 72 793,71 грн. відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя
О.О.Хрипун

Дата підписання постанови: 21.12.2007