ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 р.
№ 2-25/6981-2007

Вищий  господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого
Т.Б.  Дроботової,

суддів :
Н.О. Волковицької,
Л. І.  Рогач

розглянувши матеріали
касаційної скарги
Приватного підприємства "Ловко-3"

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду  від 12.09.2007р.

у справі
№ 2-25/6981-2007  господарського суду  Автономної Республіки Крим

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфрост"

до
Приватного підприємства "Ловко-3"

про
стягнення 350942,00 грн. збитків

за участю представників:

позивача
не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача

Ільїн С.А., директор

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфрост" звернулося до господарського суду з позовом до приватного підприємства "Ловко-3" про стягнення 350942 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди за приписами статей 224, 225 Господарського кодексу України, покликаючись на неможливість використання позивачем свого майна внаслідок неправомірних дій відповідача.

Також позивачем заявлено клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову на підставі статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України через заборону відповідачу вчиняти дії у відношенні орендованого майна шляхом обмеження в пересуванні (заборони виходу в море) з будь-якого порту України наступних суден, що перебувають у Маріупольському морському рибному порту, м. Маріуполь: малий риболовецький траулер сейнер "Октант", 1989 р. спорудження, ідентифікаційний № 8370182, позивний сигнал UZUM; середній чорноморський сейнер "Карс", 1991 р. спорудження, ідентифікаційний №8847155, позивний сигнал UVIT.

Клопотання про забезпечення позову вмотивовано тим, що після прийняття судового рішення про передачу відповідачем орендованого майна позивачу відповідач продовжує ухилятись від виконання рішення суду; під час розгляду судом справи про витребування орендованого майна відповідач вчиняв дії, спрямовані на унеможливлення виконання судового рішення.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.05.07р. (з урахуванням змін згідно ухвали від 04.06.2007р.) (суддя Копилова О.Ю.) задоволено заяву позивача про забезпечення позову; заборонено приватному підприємству "Ловко-3" (м. Сімферополь, вул. Б.Куна, 7/173) здійснювати дій у відношенні орендованого майна - середнього чорноморського сейнеру "Карс" та малого риболовецького траулеру сейнеру "Октант", шляхом обмеження у пересуванні (заборони виходу в море) з якого-небудь порту України суден малий риболовецький траулер сейнер "Октант", 1989 р. спорудження, ідентифікаційний № 8370182, позивний сигнал UZUM; середній чорноморський сейнер "Карс", 1991 р. спорудження, ідентифікаційний № 8847155, позивний сигнал UVIT. Забезпечуючи позов, суд послався на вчинення відповідачем дій, що свідчать про ухилення від виконання судового рішення, а також на відсутність у останнього наміру виконувати у встановленому порядку свої зобов'язання, що є підставою для забезпечення даного позову за приписами статей 66 та 67 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.09.2007р. (головуючий –Плут В.М., судді Борисова Ю.В., Горошко Н.П.) ухвалу місцевого суду залишено без змін; при цьому апеляційний господарський суд вказав, що, застосовуючи заходи до забезпечення позову, місцевий господарський суд діяв правомірно, виходив із суті та змісту позовних  вимог та передбачених законодавством підстав їх застосування .

Не погоджуючись з ухвалою та постановою судів попередніх інстанцій відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, а справу направити до місцевого господарського суду для розгляду по суті. При цьому скаржник послався на грубе порушення судами принципів рівності сторін у судовому процесі, втручання у господарську діяльність підприємства.

Позивач відзив на касаційну скаргу не надав, не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтями 66, 67 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Право здійснення забезпечення позову та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із предмету спору, конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, в силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу повинна довести його необхідність та адекватність.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, предметом даного позову є стягнення з відповідача грошової суми: збитків  у вигляді недоотриманого прибутку, завданих невиконанням відповідачем судового рішення (постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.04.2007 р. по справі № 2-17/18987-2006), яким зобов'язано  відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем вищевказаними суднами.

Застосовуючи заходи по забезпеченню позову, суди попередніх інстанцій послались на ухилення відповідачем від виконання обов'язків за договором, в зв'язку з чим сума завданих позивачу збитків може збільшитись.

З вищевикладеного вбачається, що судами попередніх інстанцій грубо порушено норми процесуального права, що визначають підстави та порядок застосування заходів забезпечення позову; судами проігноровано встановлену ними обставину, що предметом спору є стягнення грошових сум, а не майно підприємства, в якості підстави забезпечення позову помилково визначено не можливість утруднення виконання судового рішення (про стягнення відповідної грошової суми), а невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, що вбачається, на думку суду, зі змісту справи, чим фактично вирішено спір між сторонами.

Безпідставним є також посилання судів попередніх інстанцій про невиконання відповідачем іншого судового рішення, як підставу забезпечення позову у даній справі, оскільки вжиття заходів до виконання судового рішення у справі  № 2-17/18987-2006 має здійснюватись у межах провадження у тій справі.

Таким чином, судова колегія зазначає, що ухвала місцевого господарського суду про застосування заходів забезпечення позову не містить викладення обставин, що, згідно з вищевказаними нормами законодавства, є підставами забезпечення позову, та не обґрунтовує припущення про унеможливлення виконання рішення суду.

Переглядаючи ухвалу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд на вказане порушення уваги не звернув та не усунув його.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,  коли  суд,  виконавши  всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і   правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають за вище вказаних підстав.

Як наслідок, прийняті господарськими судами ухвала та постанова не відповідають положенням статей 66, 67, 86, 105 Господарського процесуального кодексу України, та не є законними   та обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом  3 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Ловко-3" задовольнити.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.09.2007р. у справі № 2-25/6981-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим та ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим  від 25.05.2007р. скасувати.

Справу передати до господарського суду Автономної Республіки Крим для здійснення провадження.

Головуючий                                                                               Т. Дроботова

Судді:                                                                                          Н. Волковицька

Л. Рогач