ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

20.11.07р.

Справа № А38/327-07(36/313)

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Енергоальянс", м.Дніпропетровськ

до  Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

Суддя  Бишевська Н.А.

Секретар судового засідання Бикова А.О.

Представники сторін:

Від позивача Володарська В.Г. дов. № 1-01/132-7 від 20.02.2007 року

Від відповідача Васільєв В.О. дов. № 22759/10/08-10/1-15 від  20.07.2007 року

Від відповідача Рева Д.М. дов. № 575/10/08-09-15 від 15.01.2007 року

Від відповідача Тісова О.І. дов. № 22550/10/08-10/1-15 від 18.07.2007 року

Від відповідача Прокопенко Є.М. дов. № 619/10/08-09-21 від 15.01.2007 року

СУТЬ СПОРУ:

Суть спору викладена в рішенні господарського суду Дніпропетровської області по справі №37/313.

Постановою Дніпропетровського апеляційного суду рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.07р. скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.02.07р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.07р. та постанову Дніпропетровського апеляційного суду рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.07р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки, викладені в акті перевірки від 28.05.04р. №001249, на підставі якого прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергоальянс»використало придбані ним товарно-матеріальні цінності у власній господарській діяльності, а тому воно мало право відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994р. № 334/94-ВР включити до складу валових витрат їх вартість.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на факти, викладені в акті перевірки та на встановлені актом порушення позивачем вимог законодавства.

За результатами розгляду справи,  на підставі ст. 160 КАСУ оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

Справа  розглядається  на підставі ч.6 Розділу У11  Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного  судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Податковим органом проведено документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2002р. по 31.12.2003р., за результатами якої було складено Акт від 28.05.2004р. № 001249 (далі - Акт перевірки).

Даною перевіркою, на думку податкового органу, встановлено, що позивачем в порушення приписів п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994р. № 334/94-ВР (далі - Закон України від 28.12.1994р. № 334/94-ВР) необґрунтовано віднесено до складу валових витрат суму збитків за операціями з реалізації товарів за цінами нижче ціни придбання у розмірі 1 294 932,44 грн. Зокрема, при здійсненні операцій по продажу цементу, який придбано у ВАТ «Балцем»на загальну суму 9 112 610,45 грн. та реалізовано «ОП Трейд ЛТД»на суму 8 504 141,11 грн., у зв'язку з чим позивачем було завищено валові витрати. Крім того, в результаті придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергоальянс»у Товариства з обмеженою відповідальністю СК ФК «Волинь»та Товариства з обмеженою відповідальністю «Політрейд»природного газу, який потім було реалізовано за ціною нижчою ціни придбання, були завищені валові витрати.

Перевіркою також встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.4.1. п. 7.4. Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. № 168/97-ВР, оскільки завищення валових витрат призвело, в свою чергу, до завищення податкового кредиту.

На підставі Акту перевірки (з урахуванням результатів адміністративного

оскарження) податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення: від

04.11.2004р. № /3/31701, яким позивачу визначено суму податкового

зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 708 698,27 грн., з яких 368 868,56

грн. - основний платіж, 339 829,71 грн. –штрафні санкції; №/3/31700, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 388 479,73 грн., з яких 258 986,49 грн. - основний платіж, 129 493, 24 грн. - штрафні санкції.

Згідно з п.5.1. ст. 5 Закону України від 28.12.1994р. № 334/94-ВР, валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 5.5.1. п. 5.1. ст. 5 Закону України від 28.12.1994р. № 334/94-ВР до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 1.32. ст. 1 Закону України від 28.12.1994р. № 334/94-ВР господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

З урахуванням того, що виходячи із юридичного змісту п. 5.1., п.п. 5.5.1. ст. 5 та п. 1.32. ст. 1 Закону України від 28.12.1994р. № 334/94-ВР, основною умовою для віднесення до складу валових витрат є подальше використання таких товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності. Також, як вбачається з наведених норм, здійснення підприємницької діяльності спрямоване на отримання доходу, а не прибутку, і відсутність доходу від конкретної окремо взятої господарської операції, а не від діяльності підприємства в цілому за певний звітний період, не може свідчити про відсутність у підприємства ознак господарської діяльності

Таким чином, господарська діяльність, це сукупність господарських операцій за певний звітний період, за підсумками яких господарюючий суб'єкт може отримати доход. При цьому окрема господарська операція може бути безпосередньо не направлена на отримання доходу, але бути передумовою для останнього.

Відповідно до п. 1 ст.23 Закону України «Про підприємства в Україні»(чинного на час здійснення спірних господарських операцій у 2002-2003р.р.), підприємство мало право реалізовувати свою продукцію, майно за цінами і тарифами, що встановлюються самостійно або на договірних засадах.

Згідно з ст.1 Закону України “Про підприємництво”, що був чинний на момент здійснення спірних операцій, підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності з ч. 3. ст. 189 Господарського кодексу України, який набув чинності з 01.01.2004р. (на підставі якого втратив чинність Закон України «Про підприємства в Україні»), суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 190 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання визначають вільні ціни на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про ціни і ціноутворення»від 03.12.1990р. № 507-ХП (із змінами і доповненнями) вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Таким чином ТОВ “Компанія Енергоальянс” придбано товар і у відповідності до вимог п. 5.1 Закону про прибуток, включено витрати на їх придбання до складу валових витрат. Закон не містить додаткових обмежень, пов’язаних з коригуванням (зменшенням) валових витрат у разі продажу раніше проданих товарів за ціною, що нижче, ніж купівельна. Тобто, включення до складу валових витрат сум, за які придбавався товар, з урахуванням вищевикладеного, є правомірним.

Крім того, дії позивача відповідають Положенню (стандарту) бухгалтерського обліку № 3 “Звіт про фінансові результати”, затвердженого наказом Мінфіну України № 87 від 31.03.1999 року. Також при дослідженні питання правомірності дій органів податкової служби, необхідно враховувати те, що у відповідності до п. 5.11 Закону про прибуток, встановлення додаткових обмежень щодо віднесення валових витрат платника податку, окрім зазначених в законі, не дозволяється.

Таким чином, підприємством правомірно віднесено до складу валових витрат купівельну вартість товару, оскільки позивачем фактично понесені зазначені витрати. Наявність збитків від господарської операції з подальшого продажу товару не є підставою для виключення раніше понесених витрат зі складу валових витрат.

Придбавши товар, ТОВ “Енергоальянс” витратило кошти на його придбання, що є визначальною подією при віднесенні сплачених коштів до складу його валових витрат. При цьому, доказів, які-б свідчили про придбання з метою його використання не у власній господарській діяльності відповідачем не надано, тобто відповідачем не виконано вимог ч.2 ст.71 КАС України.

З урахуванням зазначеного вище, дії ТОВ “Енергоальянс” при віднесенні до складу валових витрат, витрат, понесених при придбанні цементу та газу, в подальшому проданих іншим підприємствам, повністю відповідають вимогам Закону про прибуток, і є належно обґрунтованими

Стосовно висновку, щодо порушення п.7.4 ст.7 Закону про ПДВ слід зазначити наступне.

Підпунктом 7.4.1. пункту 7.4 ст.7 Закону “Про податок на додану вартість”, податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів(робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва(обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Оскільки позивачем  правомірно віднесено  до валових витрат суми на придбання товару, то віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, яке має похідний характер, також є правомірним. До того ж в Законі про ПДВ відсутні будь-які обмеження, у відповідності до яких необхідно було б коригувати податковий кредит, якщо платником податку придбаний товар платником податку надалі продано за ціною, нижче ніж купівельна.

Відповідно до ст.11 Закону України від 28.12.1994р. № 334/94-ВР, для цілей цього Закону використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Податковий період починається з першого календарного дня податкового періоду і закінчується останнім календарним днем податкового періоду, крім виробників сільськогосподарської продукції, визначених статтею 14 цього Закону, для яких річний податковий період починається з 1 липня поточного звітного (бюджетного) року.

Так, відповідачем при проведенні перевірки не враховано загальної сукупності періодів, враховано лише їх певна частина. Про що свідчить те, що позивачем в деклараціях з ПДВ, які подавалися в спірні періоди (жовтень, листопад, грудень 2002 року, січень і червень 2003 року) не заявлено  до відшкодування з бюджету суми від’ємного значення ПДВ, весь сформований податковий кредит даних періодів призначений для погашення поточних податкових зобов’язань з ПДВ, а покриття отриманих збитків здійснено за рахунок результатів фінансово-господарської діяльності ТОВ “Енергоальянс”.

Таки чином, податкові повідомлення-рішення винесені позивачем безпідставно та підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 71, 160-163 ,  розділом УІІ  Прикінцевих та Перехідних  положень  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов   задовольнити.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську від

04.11.2004р. № /3/31701 та №/3/31700.

Стягнути з державного бюджету на користь Товариства  з обмеженою відповідальністю "Компанія Енергоальянс", м.Дніпропетровськ  –3,40 грн. судового збору.

Видати виконавчий лист.

Дана постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                       Н.А.Бишевська

Постанова в повному обсязі підписана  28.12.07р.