ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

19.12.07                                                                                           Справа  № 3/80

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                Городечної М.І.

суддів                                           Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Київбудінвест”  б/н і без дати (вх. № 667 від 26.11.2007 року)

на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.10.2007 року у справі № 3/80

за позовом Закритого акціонерного товариства “Київбудінвест”, м.Київ.

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Стайлинг”, м.Рівне.

про стягнення 13822,38 грн.

з участю представників:

від позивача: Лопатинська Є.Г.

від відповідача: Ніколайчук С.М.

Представникам сторін роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.10.2007 року у справі № 3/80 відмовлено в позові Закритому акціонерному товариству “Київбудінвест” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Стайлинг” про стягнення 13822,38 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду, ЗАТ “Київбудінвест” (позивач у справі) подало апеляційну скаргу б/н і без дати (вх. № 667 від 26.11.2007 року), в якій вважає, що дане рішення суду є незаконним та необгрунтованим,  підлягає скасуванню, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, посилаючись на те, що судом безпідставно зроблено висновок про доведеність факту отримання позивачем товару по накладній № 334/к від 05.03.2004 року, не врахувавши, що в матеріалах справи наявні два примірники цієї накладної, підписані різними особами, які в свою чергу, не мали повноважень на одержання товару.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Стайлинг” (відповідач у справі) вимоги апеляційної скарги заперечило з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 07.12.2007 року (вх. № 10418 від 11.12.2007 року); просить апеляційний суд залишити рішення суду першої інстанції у даній справі без змін.

В судовому засіданні 12.12.2007 року було оголошено перерву до 19.12.2007 року до 11 год. 30 хв.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення другої стоорни, дослідивши наявні докази у справі, в порядку передбаченому ст. 101 ГПК України, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Як вбачається з позовної заяви від 30.07.2007 року та заяви про зміну предмета позову від 21.09.2007 року ЗАТ “Київбудінвест” просить стягнути з ТОВ “Стайлинг” 13822,38 грн. відповідно до ст. ст. 526, 670 ЦК України, ст. 193 ГК України, як таких, що безпідставно перераховані останньому по платіжному дорученні № 580 від 09.03.2004 року, оскільки відповідачем не відпущено позивачу товару на згадану суму.

Як встановлено апеляційним судом, позивачем по платіжному дорученню № 580 від 09.03.2004 року було перераховано відповідачу згідно рахунку № 355/к від 04.03.2004 року “за фанеру” 20730,06 грн.

В матеріалах справи, наявна накладна № 333/к від 05.03.2004 року, згідно якої відповідачем було відпущено позивачу в особі його представника по довіреності ЯЗП № 635200 від 05.03.2004 року Важкого С.В. товар гл/гл 21 мм. Як вбачається зі змісту довіреності ЯЗП № 635200 від 05.03.2004 року, вона видана позивачем на ім‘я Важкого С.В., з уповноваженням останнього на отримання фанери.

В матеріалах справи також наявні два примірники накладної № 334/к від 05.03.2004 року, оформленої відповідачем на товар: гл/гл 21мм М2-СВ на загальну суму 13822,38 грн., з яких вбачається, що даний товар отримано по довіреності ЯЗП № 635200 від 05.03.2004 року в одному випадку Полянин В.В., в іншому –Ільчук.

В той же час, як встановлено судом вище, довіреністю ЯЗП № 635200 від 05.03.2004 року уповноважено на отримання товару від імені позивача –Важкого С.В.

За наведеного, апеляційний суд вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що вищенаведеною довіреністю позивач уповноважив на отримання товару двох осіб, підписи яких він засвідчив. Крім цього, такий висновок суду суперечить також положенням ч. 3 ст. 244 ЦК України, п. 6 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання матеріальних цінностей, затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99. Наявність в довіреності ЯЗП № 635200 від 05.03.2004 року в рядку “підписи” крім підпису Важкого С.В., підпису іншої особи, не зазначеної в самій довіреності при її оформленні, жодним чином не свідчить про уповноваження даної особи позивачем на отримання вказаних в даній довіреності цінностей.

Також апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги як докази отримання позивачем товару по накладній № 334/к від 05.03.2004 року копія податкової накладної № 456 від 05.03.2004 року.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства, повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”, п. 2 наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію і підтверджує її здійснення, в даному випадку товарна (видаткова) накладна. В той же час, відповідно до ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом, яка виписується продавцем –платником податку на доданку вартість, зареєстрованим як такий платник в установленому даним Законом порядку, на кожну повну або часткову поставку товару, і надає йому право на нарахування податку.

Таким чином, виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства, допустимим в силу закону доказом отримання однією особою товару від іншої є первинний документ про здійснення господарської операції, в даному випадку товарна накладна, підписана уповноваженими особами обох сторін, в даному випадку продавця та покупця.

Таким чином, наявна в матеріалах справи накладна № 334/к від 05.03.2004 року не може бути взята апеляційним судом до уваги як допустимий доказ отримання позивачем товару від відповідача на суму 13822,38 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відпоідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.   Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.  Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

За наведеного, матеріалами справи підтверджується факт безпідставного перерахування позивачем відповідачу платіжним дорученням № 580 від 09.03.2004 року 13822,38 грн.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, апеляційний суд важає таким, що не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. (ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦК України).

В даному випадку, позивачем 28.12.2006 року було направлено відповідачу претензію, яка містить вимогу про перерахування позивачу 13822,38 грн. в зв‘язку з непоставкою товару на перераховані по платіжному дорученні № 580 від 09.03.2004 року кошти. Посилання відповідача, що така претензія не є вимогою в розумінні ч. 5 ст. 263, ч. 2 ст. 530 ЦК України, колегією суддів не може бути прийнята до уваги, оскільки даними нормами не встановлено вимог щодо форми такої вимоги, і, відповідно, такою вимогою може бути будь-який документ, що вимагає виконання зобов‘язання, строк якого не настав.

Таким, чином відсутні підстави вважати, що позивачем пропущений трьохрічний строк для звернення до суду з позовом про захист його порушеного права.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 19.10.2007 року у справі № 3/80 підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване. При цьому, керуючись наданими апеляційному суду ст. 103 ГПК України повноваженнями, колегія суддів приходить до висновку про прийняття за наслідками скасування рішення суду першої інстанції нового рішення про задоволення позову Закритого акціонерного товариства “Київбудінвест” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Стайлинг” про стягнення 13822,38 грн.

Судові витрати по розгляду справи відповідно до ст.ст. 49, 105 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

1.          Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Київбудінвест” задоволити.

2.          Рішення Господарського суду Рівненської області від 19.10.2007 року у справі № 3/80 скасувати. Прийняти нове рішення. Позов задоволити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Стайлинг” на користь Закритого акціонерного товариства “Київбудінвест” 13822,38 грн. боргу, 138 грн. 22 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання позовної заяви, 69 грн. 11 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги та 118 грн. в вішкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Доручити господарському суду Рівненської області видати наказ на виконання даної постанови.

4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

6.          Справу повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий-суддя                           Городечна М.І.

Судді                                     Юркевич М.В.

Кузь В.Л.