ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2007
Справа № 16/202

за позовом Полтавського обласного відділення
Фонду України соціального захисту інвалідів, м. Полтава, вул.. Зигіна, 1

до
Приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про
стягнення 2267,43  гривень

Суддя: Тимощенко О.М.

Секретар судового
засідання:  Нечипоренко А.П.

Представники
:

від
позивача  - Белько І.В.

від
відповідача -
ОСОБА_1

Склад
суду по справі було змінено на підставі ухвали голови  господарського суду Полтавської області склад
суду від 23.08.07р.

СУТЬ СПОРУ:  Розглядається позов про стягнення
2231,25  грн. штрафних санкцій та 36,18
грн. - пені за  не створення 1 робочого  місця
для   працевлаштування   інваліда
в 2006р.

Відповідач  у відзиві на позов та в судовому засіданні
позовні  вимоги  не
визнав, посилаючись на  те, що в
2006р. відповідач виконав норматив у повному обсязі, створив  робоче місця для працевлаштування інваліда,
про наявність якого повідомляв відповідні органи з працевлаштування, але
інваліди на підприємство не направлялися.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд встановив:

Згідно
зі статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” від 21.03.1991р. №875-ХІІ (зі змінами, внесеними згідно Законів від
06.10.2005 року №2602-ІV, від 23.02.2006 року №3483-IV) для підприємств
(об'єднань), установ і організацій у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману
працю (далі -роботодавці) установлюється
норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних  працівників
облікового складу  за  рік,
а  якщо працює від 8 до 25 чоловік
- у кількості одного  робочого  місця.

Відповідно
до частини 1 статті  20 вказаного Закону
підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману
працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує
найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда
і не зайняте інвалідом. Для роботодавців, де працює  від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідно
даних звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006р.
(форма №10-ПІ) середньооблікова чисельність працюючих  у нього в 2006р. становила 8 осіб, норматив
робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 1 місце.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач на виконання п.5,14 Положення про робоче місце інваліда і про
порядок працевлаштування інваліда, затвердженого Постановою КМУ від
03.05.1995р. №314,  відповідач інформував
про наявність 1 вакантного робочого місця для працевлаштування інвалідів  Комсомольський  міський центр зайнятості, про що свідчить
лист Комсомольського міського центру зайнятості від 17.07.2007р. №654.

Відповідно
до п.10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою КМУ від 03.05.1995р. №314, працевлаштування
інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту,
місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з
урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних
навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до вимог п. 3 Положення
робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим
вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване
спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів
Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію
шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Тобто, відповідач вжив
передбачених законодавством заходів по створенню робочих місць для
працевлаштування інвалідів згідно встановленого нормативу.

Частиною
першою ст.18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” передбачено, що працевлаштування
інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства
соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими
організаціями інвалідів.

Аналіз
положень вказаного Закону  дає підстави
для висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати й працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в ч.1 ст.18 цього Закону. Це підтверджується і
змістом Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування
інваліда, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р.
№314. Зокрема згідно абзацу другого пункту третього Положення завданням Фонду є
здійснення контролю за додержанням підприємствами нормативів робочих місць для
забезпечення працевлаштування інвалідів.

Доказів
направлення відповідачеві названими органами інвалідів для працевлаштування,
доказів того, що інваліди самі зверталися до відповідача, а відповідач їх не
працевлаштував, господарському суду не надано.

З
огляду на викладене, відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних
санкцій. Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.94 (п.4), 160-163, підп.3
п.3 та п.6 розділу VІІ “Перехідні положення” КАС України, суд,-

Постановив:

У
позові відмовити.

Постанова
набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України. Постанова
може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.186 КАС України.

Суддя
Тимощенко О.М.