ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.02.07 р.                                                                               Справа № 17/329

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю „МАЗ-транс” м. Донецьк

до  відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Транс Логістік Компані” м. Донецьк

про  стягнення 30294 грн. 76 коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача Курило Ю.В. - адвокат, Курило М.Ю. - адвокат, Дедяєва Л.М. - громадянин України

від відповідача Дробитько Д.В. - представник

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 5000 доларів США, збитків в сумі 5044 грн. 76 коп., заподіяних позивачеві у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем умов заявки № 1/А.О. від 23.12.05р. щодо надання послуг по перевезенню вантажів.

До прийняття рішення по справі позивач згідно ст. 22 ГПК України змінив підстави позову та намагається стягнути з відповідача збитки в розмірі 5044 грн. 76 коп. та штрафні санкції за простій в сумі 25250 грн. 00 коп.

Відповідач позов не визнав, мотивуючи свої заперечення наступними обставинами:

- правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються спеціальними нормами, а саме ст. 315 ГК України та Статутом автомобільного транспорту України, які передбачають шестимісячний строк для пред’явлення позову перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів;

позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений частиною п’ятою ст. 315 ГК України та ст. 168 Статуту автомобільного транспорту України;

- з посиланням позивача на Женевську Конвенцію „Про договір міжнародного автомобільного перевезення” погодитися не можна, оскільки взаємовідносини між позивачем та відповідачем склалися до набрання законної сили цієї Конвенції та до них слід застосовувати спеціальний 6 місячний строк позовної давності, який встановлений ГК України;

- оскільки позивач сам грубо порушив термін доставки вантажу, розмитнення та розвантаження було здійснено пізніше саме з вини позивача;

- таким чином, у діях відповідача відсутня вина в наднормативному простою автомобілів позивача.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що відповідно до заявки № 1/А.О. від 23.12.05р. (яка є формою договору перевезення вантажу), позивач, на замовлення відповідача, надав останньому 14 власних автомобілів. Зазначені автомобілі були зафрахтовані відповідачем для здійснення перевезення вантажу відповідача з м. Артемівськ до м. Стамбул.

Відповідно до вказаної заявки позивач повинен був здійснити перевезення та доставити вантаж у місце призначення у семиденний строк.

Пунктом 9 заявки визначений нормативний час на митне оформлення та розвантаження автомобілів – 72 години.

Згідно листа б/н від 06.04.06р. Донецької торгово-промислової палати з 09.01.06р.  по 13.01.06р. у Туреччині святкується релігійне свято Курбан Байрам та ці дні є неробочими, що стало причиною затримки розвантаження та розмитнення автомобілів.

Оскільки відповідачем п. 9 заявки виконаний не була, всі автомобілі не були розмитнені та вивантажені у вказаний строк, а тому позивачу було завдано збитки в розмірі 5044 грн. 76 коп., які останній намагається стягнути.

Внаслідок не розмитнення та не вивантаження автомобілів позивача, останній зазнав понаднормативного простою, загальний час якого склав 50 діб.

Відповідно до п. 9 заявки оплата понаднормативного простою – 100 доларів США за добу за 1 автомобіль.

Таким чином, виходячи з того, що загальний простій складає 50 діб, позивач також намагається стягнути з відповідача штрафні санкції за простій в сумі 25250 грн. 00 коп.

Як свідчать докази по справі, сторони є суб’єктами господарювання у розумінні ст. 55 ГК України.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Щодо стягнення збитків, то законодавець зазначає, що стаття 623 як загальна норма та статті 224, 225 ГК України 2003р., як спеціальні норми, передбачають, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов’язань боржником він повинен відшкодувати кредитору заподіяні цим збитки.

Тобто, відповідно до вимог законодавства обсяг збитків, які підлягають відшкодуванню, складають витрати, зроблені кредитором внаслідок гіршого ставлення контрагентом до виконання своїх обов’язків за договором.

На позивачеві лежить обов’язок довести суду згідно ст. 33 ГПК України наступне:

-          по-перше, факт заподіяння йому збитків;

-          по-друге, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов’язань;

-          по-третє, причинно-наслідковий зв’язок між невиконанням зобов’язань та заподіяними збитками.

Однією з умов відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника.

Позивач не надав суду доказів наявності вини відповідача у заподіяних йому збитках. Відповідач надав докази відсутності своєї вини у заподіяних позивачеві збитках за вимогами ст. 614 ЦК України.

Позивачем не доведено складова збитків, їх розмір, причинний зв’язок між виконанням відповідачем зобов’язань згідно заявки № 1/А.О. від 23.12.05р. та настанням наслідків у вигляді збитків, заподіяних йому відповідачем, відсутні вид збитків, їх обґрунтований розрахунок та наслідки для підприємства.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача збитків в розмірі в розмірі 5044 грн. 76 коп. слід відмовити як необґрунтовано заявленого.

Відносно вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій за простій в сумі 25250 грн. 00 коп. слід зазначити наступне:

-          ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі ЦК України поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки;

-          згідно частини другої ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, ГК України, норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними щодо норм ЦК України, що стосується і положень про позовну давність;

-          частиною першою ст. 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено ГК України;

-          згідно з частиною п’ятою ст. 315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк;

-          такої ж тривалості установлено строк в статті 168 Статуту автомобільного транспорту УРСР для подання позовів автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають зі Статуту автомобільного транспорту УРСР, а саме шестимісячний строк. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: по стягненню штрафу за непред'явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням, - з дня закінчення строку, встановленого Правилами для звірення записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення; в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Оскільки цей спір підсудний господарському суду, про що свідчить звернення позивача з позовною заявою, а позовні вимоги ґрунтуються на стягненні штрафних санкцій за простій в сумі 25250 грн. 00 коп. на підставі заявки № 1/А.О. від 23.12.05р. щодо надання послуг по перевезенню вантажів, позовна давність автотранспортного підприємства щодо позовів, які випливають зі Статуту автомобільного транспорту УРСР, відповідно до ст. 168 Статуту автомобільного транспорту УРСР встановлена протягом 6 місяців.

Посилання позивача на Женевську Конвенцію „Про договір міжнародного автомобільного перевезення” судом не приймається, оскільки взаємовідносини між позивачем та відповідачем склалися до набрання законної сили цієї Конвенції та до них застосовується спеціальний 6 місячний строк позовної давності, передбачений ГК України.

Таким чином, позивачем пропущений строк позовної давності на стягнення з відповідача штрафних санкцій за простій в сумі 25250 грн. 00 коп.

А тому у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій за простій в сумі 25250 грн. 00 коп. слід відмовити.

Відносно клопотання позивача від 22.01.07р. щодо відновлення пропущеного процесуального терміну на звернення з позовною заявою слід зазначити наступне:

-          заява про відновлення пропущеного процесуального терміну є предметом розгляду у даній справі, оскільки не відкликана позивачем на час її розгляду;

-          поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін та пов’язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій;

-          поважними слід визначати тільки такі причини, за яких кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого права (порушеного), але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежали та не знаходилися під його контролем;

-          встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску строку позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом;

-          посилання позивача на тривалість терміну збору документів, що підтверджують позов, їх переклад на українську мову, посвідчення цього перекладу, отримання підтверджуючих документів з торгівельно-промислової палати України, не може бути визнано судом поважними причинами пропуску строку позовної давності.

Витрати по держмиту та забезпечення судового процесу покладаються на позивача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 168 Статуту автомобільного транспорту УРСР, ст. ст. 9, 614, 623 ЦК України 2003 року ст. ст. ст. 223, 224, 225, частиною п’ятою ст. 315 ГК України, ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Витрати по держмиту та судовому процесу покладаються на позивача.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення оформленого у відповідності до вимог ст.84 ГПК України: 12.02.07р.

Суддя                                                                         Підченко Ю.О.