ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"26" листопада 2007 р.
Справа №  14/264

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №14/264

за  позовом: Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу,          м. Кіровоград, вул. Енергетиків, 2,

до відповідача: державної податкової інспекції у м. Кіровограді (далі по тексту – ДПІ), м. Кіровоград, вул. Глінки,2,

про визнання частково нечинними  актів

за участю секретаря судового засідання - Іванов В.В.

Представники сторін:

від позивача - Самарін А.С., довіреність № 15 від 08.01.07р.;

від позивача - Шаповалов Д.В., довіреність № 2  від 03.04.07р.;

від відповідача - участі не брав;

Час прийняття постанови: 16 год. 15 хв.

Подано позов про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Кіровограді від 11.10.2006 р. №/0, від 22.12.2006 р. №/1, від 05.03.2007 р. №/2, від 25.04.2007 р. №/3 в частині, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2005 рік в розмірі 5718,66 грн. (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій).

Позивач не погоджуючись з позицією ДПІ у м. Кіровограді щодо сторнування (зменшення) валових витрат на суму дебіторської заборгованості постачальників, що рахувалися на рахунку № 631 “Розрахунки з постачальниками”, по яким закінчився строк позовної давності. Позивач вважає  безпідставним у даному випадку посилання відповідача на положення пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” стосовно того, що до валових витрат включаються витрати, як компенсація вартості товарів (робіт, послуг).

Посилаючись на положення підпункту 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” позивач зазначає, що право ДПІ в м. Кіровограді визначити суму оподаткованого доходу,  а відповідно і суму податкових зобов'язань платника податку, з урахуванням коригування валового доходу підприємства на суму валових витрат, визначених статтею 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” минуло на початку 2006 року.

Відповідач в судовому засіданні участі не приймав, заперечення на позов не подав.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши представників позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

ДПІ у м. Кіровограді проведена виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005 р. по 30.06.2006 р., за результатами якої складено акт перевірки від 02.10.2006 р. №83/23-1/0378844.

Документальною перевіркою встановлено порушення позивачем приписів пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме завищення валових витрат за 2005 рік на 85751,22 грн., в тому числі в 2 кварталі – 46558,70 грн.,  в 4 кварталі – 39192,52 грн. в результаті не зменшення валових витрат зазначених періодів на суму дебіторської заборгованості постачальників, яка рахувалась на рахунку №631 “Розрахунки з постачальниками”, по яким закінчився строк позовної давності, що призвело до заниження у 2005 році податку на прибуток в розмірі 3812,44 грн.

Акт перевірки став підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 11.10.2006 р. №/0 про визначення позивачу податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 119877,00  грн. основного платежу та 45368,00 грн. штрафної (фінансової) санкції, в тому числі 3812,44 грн. основного платежу та 1906,22 грн. штрафної (фінансової) санкції, нарахування яких оскаржується позивачем.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач оскаржив його в процедурі апеляційного узгодження, скарги позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Господарський суд задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

Завищенням суми валових витрат за 2005 рік у акті перевірки зазначено 85 751,22 грн., в тому числі за 2 квартал – 46  558,70 грн., за 4 квартал – 39 192,52 грн., на які у порушення підпункту 5.1 статі 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” позивачем не зменшені валові витрати попередніх періодів на суму дебіторської заборгованості постачальників, що рахувалась на рахунку №631 “Розрахунки з постачальниками”, по якій закінчися строк позовної давності. В акті йдеться посилання на додаток №19, який до акту перевірки не доданий, в судове засідання відповідачем не представлений.

В обґрунтування своїх доводів викладених в акту перевірки, податкова  служба зазначила, що виходячи з визначення валових витрат відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, витрати повинні здійснюватись як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються таким платником податку, а тому оскільки при списуванні передоплати придбання товарів (робіт, послуг) так і не відбулося, а підприємством не проводилися відповідні заходи щодо стягнення боргів, то необхідно сторнувати (зменшити) валові витрати на суму зазначеної дебіторської заборгованості.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”  до валового доходу платника податку включаються суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податків у звітному періоді.

Згідно підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” безповоротною фінансовою допомогою є  сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора; сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, наданих платнику податку без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів. Умовно нарахованих на суму поворотної  фінансової допомоги, що залишається неповернутою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої фінансової допомоги.

Акт перевірки не містить відомостей щодо переліку постачальників, сум дебіторської заборгованості по кожному постачальнику окремо, посилання на будь-які договори та інші документи, які б підтвердили висновок відповідача щодо закінчення строку позовної давності по дебіторської заборгованості постачальників в сумі 85751,22 грн., що рахувалася на рахунку №631 “Розрахунки з постачальниками”.

Акт перевірки не містить також відомостей щодо способу та порядку визначення податкової службою строків позовної давності по зазначеній вище сумі, а отже визначення її як безповоротної фінансової допомоги, яка підлягає включенню підприємством до складу валового доходу звітного періоду.

В попереднє та судове засідання представник податкового органу не з'явився та не надав будь-яких пояснень щодо висновків, викладених в акті перевірки, що став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

В той же час позивач не заперечує, що  ним віднесено до валового доходу    підприємства сума дебіторської заборгованості постачальників, що рахувалась на рахунку №631 “Розрахунки з постачальниками”, по яким закінчився строк позовної давності та категорично не погоджується з позицією відповідача щодо  обов'язку платника податку  зменшити валові витрати за 2005 рік на дану суму.

Згідно з пунктом 5.2 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.8 статті 5 Закону.

Відповідно до пункту 11.2 статті 11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, якою встановлені правила ведення податкового обліку, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше – або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг),  або дата оприбуткування платником податків товарів.

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати виробництва та обігу (валові витрати) – сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарської діяльності.

Ні зменшення, ні збільшення валових витрат, при включенні до валового доходу підприємства сум безповоротної фінансової допомоги Законом України “Про оподаткування прибутку підприємств” не передбачено.

Отже, посилання податкової служби в акті перевірки на положення пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”  та твердження, що витрати повинні здійснюватись як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються таким платником податку, а оскільки при списуванні передоплати придбання товарів (робіт, послуг) так і не відбулося та підприємством не проводилися відповідні заходи щодо стягнення боргів, то необхідно сторнувати (зменшити) валові витрати на суму зазначеної дебіторської заборгованості, є необґрунтованим та безпідставним.

Враховуючи викладене, господарський суд задовольняє позовні вимоги позивача та визнає нечинним податкові повідомлення-рішення ДПІ у                 м. Кіровограді від 11.10.2006 р. №/0, від 22.12.2006 р. №/1, від 05.03.2007 р. №/2, від 25.04.2007 р. №/3 в частині, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2005 рік в розмірі 5718,66 грн., в тому числі 3812,44 грн. основного платежу та 1906,22 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Керуючись частинами 1 - 3 статті 160, частинами 1 - 2  статті 162, статтею 163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати нечинними податкові повідомлення - рішення державної податкової інспекції у м. Кіровограді від 11.10.2006 р. №/0, від 22.12.2006 р. №/1, від 05.03.2007 р. №/2, від 25.04.2007 р. №/3 в частині, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2005 рік в розмірі 5718,66 грн., в тому числі 3812,44 грн. основного платежу та 1906,22 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу (м. Кіровоград, вул. Енергетиків, 2, ідентифікаційний код 00378844, відомості про рахунки відсутні) судові витрати по справі в розмірі 3,40 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційної інстанції через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

Дата виготовлення постанови в повному обсязі -  30.11.2007 р.

С. Б. Колодій