ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 р.
№ 20-7/360-11/337

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Швець В.О.

за участю представників сторін позивача
відповідача

розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу

Степаненко О.Б. дов. від 10.12.2007 року
Соловйова В.Р. дов. від 04.01.2007 року №206/2-     07
Ірхін М.Ю. дов. від 04.01.2007 року             №207/0/2-07
Дочірнього підприємства “Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд"

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду

від
12.09.2007 року

у справі
№  20-7/360-11/337

за позовом
Дочірнього підприємства "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд"

до

треті особи на
стороні відповідача

за участю
Відкритого акціонерного товариства "Енергетична компанія "Севастопольенерго"

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю
Севастопольська міська рада
Прокурора міста Севастополя

про
визнання частково недійсним договору               № 3907 від 20.02.2003 року

Дочірнє підприємство "Житлово-комунальний комплекс" Закритого

акціонерного товариства "Севастопольбуд" звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Енергетична компанія "Севастопольенерго" про визнання договору №3907 від 20.02.2003 року на поставку електричної енергії недійсним  в частині  включення в додаток №3 житлового фонду в кількості 47 житлових будинків з державною формою власності та зобов’язання останнього перейти на прямі платежі з населенням за використану  електроенергію.

Господарський суд міста Севастополя рішенням від 04.04.-10.04.2006 року, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.05.2006 року, позовні вимоги задовольнив частково, визнав недійсним договір №3907 без дати, який укладено між Відкритим акціонерним товариством "Енергетична компанія "Севастопольенерго" та Дочірнім підприємством "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" у частині включення в додаток № 3  47 житлових будинків, які належать до державної форми власності, як такий, що суперечить вимогам закону, з моменту його вчинення та повернув сторони у первісний стан. Провадження у справі в частині зобов'язання відповідача у відповідності з "Правилами користування електричною енергією" перейти на прямі платежі з населенням за спожиту електроенергію суд припинив на підставі пункту 4 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв’язку з відмовою позивача в цій частині від позовних вимог.

За касаційною скаргою Відкритого акціонерного товариства "Енергетична компанія "Севастопольенерго" Вищий господарський суд України переглянув рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів і постановою від 05.10.2006 року рішення господарського суду міста Севастополя від 10.04.2006 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.05.2006 року скасував, справу направив на новий розгляд до господарського суду міста Севастополя  з тих мотивів, що в порушення принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі обставин справи в їх сукупності спір був розглянутий не в повному обсязі, господарські суди попередніх інстанцій не надали цим обставинам повної оцінки.

Господарський суд  міста Севастополя рішенням від 26.07.2007 року (суддя Дмитрієв В.Є.) в задоволенні позову відмовив повністю, пославшись на відсутність підстав для визнання угоди недійсною,  визначених статтею 48 Цивільного кодексу УРСР. У рішенні суд послався на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про вдосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і прибудинкових територій " № 939 від 22.06.1998 року  до складу витрат підприємств житлового господарства на утримання будинків і прибудинкової території, зокрема, входять витрати на освітлення місць загального користування; позивач, виконуючи роботи з утримання і обслуговування житлового фонду, приймаючи плату за надані послуги від населення, зобов'язаний оплачувати витрати за спожиту електричну енергію.

Севастопольський апеляційний господарський суд постановою від 12.09.2007 року  (судді Гоголь Ю.М., Борисова Ю.В., Голик В.С.) рішення господарського суду міста Севастополя від 26.07.2007 року залишив без змін з тих самих підстав.

Дочірнє підприємство "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Севастополя від 26.07.2007 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.09.2007 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Скаржник посилається на неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме:  статей 6, 13 Конституції України, статті 1 Закону України "Про електроенергетику", пунктів 4, 5, 6 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року N 572 " Про механізм впровадження Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", пунктів 3, 7 постанови Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 року № 891 "Про затвердження  Положення  про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій". Скаржник також посилається на те, що в порушення вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не були надані докази правомірності надання комунальних послуг позивачем мешканцям спірного житлового фонду.

Позивач та третя особа не скористалися своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, касаційна інстанція вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 липня 1993 року Фондом державного майна України по місту Севастополю відповідно до вимог Закону України "Про приватизацію державного майна" був затверджений альтернативний план приватизації майна державного підприємства загальнодержавного тресту "Севастопольбуд".

Згідно з зазначеним планом на момент приватизації на балансі державного підприємства "Севастопольбуд" в повному господарському віданні знаходилися малосімейні будинки по вул. Н. Музики 44, 78, 84а, 86, 90, 94а, 98, вул. Хрустальова, 59, ін. Генерала Острякова, 168, 170а, вул. Л. Чайкиной, 30, 97, 99, вул. Героїв Бреста, 11, вул. Мечникова, 5, вул. Т.Шевченко, 37, житлові будинки по вул. Н. Музики, 50, вул. Д. Морозова, 4, вул. Толбухина, 5, 17, вул. Умріхина, 12, вул. Раєнко, 10, вул. Супруна, 21, вул. Д. Ульянова, 8, 10, вул. Н. Музики, 46,48 , об'єкти незавершеного будівництва в бухті Очеретяна, і на Вороновій горі, вартість яких не ввійшла до статутного фонду підприємства, що приватизувався. До складу майна ввійшли статутний фонд Державного підприємства "Севастопольбуд" та гуртожитки по вул. Н. Музики, 86,90, 94, 98.

04 серпня 1993 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Севастополю і товариством покупців, створеного членами трудового колективу Державного підприємства загальнодержавного тресту "Севастопольбуд", був укладений договір купівлі-продажу майна державного підприємства, відповідно до якого Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Севастополю продало, а товариство покупців, створене членами трудового колективу Державного підприємства загальнодержавного тресту "Севастопольбуд", купило цілісний майновий комплекс Державного підприємства загальнодержавного тресту "Севастопольбуд", який розташований за адресою пл. Нахімова, 11 в місті Севастополі.

Відповідно до пункту 8 договору купівлі-продажу від 04.08.1993 року Державне підприємство загальнодержавного тресту "Севастопольбуд", в якого майно знаходиться на правах повного господарського відання, зобов'язано зберегти це майно, не допускаючи його погіршення.

20.03.2002 року Севастопольською міською державною адміністрацією був зареєстрований Статут Дочірнього підприємства "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд".

Наказом Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" № 151 від 29.12.2002 року Дочірньому підприємству "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" з 01.01.2003 року на обслуговування були передані житлові будинки державної форми власності, у тому числі житлові будинки по вул.                       Н. Музики,44, 78, 84а, 94а, по вул. Хрустальова, 59, по вул. Генерала Острякова, 168, 170а, по вул. Л. Чайкиной, 30, 97, по  вул. Героїв Бреста, 11, по вул. Мечникова, 5, по вул. Т.Шевченко, 37, по вул. Н. Музики, 50, по вул. Д. Морозова, 4, по вул. Толбухина, 5, 17, по вул. Умріхина, 13, по вул. Раєнко, 10, по вул. Супруна, 21, по вул. Д. Ульянова, 8, 10, по вул. Молодих будівників, 6, 8, по вул. Паршина, 7, по вул. Горпіщенко, 98а, по вул. Істоміна, 16.

20 лютого 2003 року між Відкритим акціонерним товариством "Енергетична компанія "Севастопольенерго" та Дочірнім підприємством "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" було укладено договір про користування електричною енергією № 3907.

Додатком № 3 до договору сторонами узгоджений перелік місць установки електролічильників і тарифів, згідно з якими проводяться розрахунки за відпущену електроенергію за наступними адресами: вул. Н. Музики, 32, 44, 78, 86, 84а, 90, 94а, вул. Хрустальова, 59, ін. Генерала Острякова, 168, 170а, вул. Л. Чайкиной, 30, 97,99, вул. Героїв Бреста, 11, вул. Мечникова, 5, вул. Т.Шевченко, 37, житлові будинки по вул. Н. Музики, 50, вул. Д. Морозова, 4, вул. Толбухина, 5, 17, вул. Умріхина, 13, вул. Раєнко, 10, вул. Супруна, 21, вул. Д. Ульянова, 8, 10, вул. Молодих будівників, 6, 8, вул. Паршина, 7, Горпіщенко, 98а, Істоміна, 16, Заміська балка, 2а.

Договір, з урахуванням вимог пункту 6.1. договору, припинив свою дію 31.12.2005 року.

Як було встановлено судами, в період дії договору (з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року) Дочірнє підприємство "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" отримало електричну енергію в розмірі 2675341 кВт на суму            424549,18 грн., у тому числі на житлові будинки державної форми власності (326521,11 грн.) Сума сплаченої електричної енергії за вказаний період складає 236574,68 грн.

Листом від 12.02.2004 року № 219/01-06 і від 10.03.2005 року               № 366/01-6 Регіональний Фонд державного майна України по місту Севастополю підтвердив, що житлові будинки, які обслуговувалися Дочірнім підприємством "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" у процесі приватизації Загальнодержавного тресту "Севастопольбуд", не ввійшли в його статутній фонд і числяться у нього на балансі.

Рішенням Сесії Севастопольської міської Ради від 06.09.05 року № 3706 дано згоду на прийом у комунальну власність територіальної громади міста Севастополя житлові фонди і інженерні мережі Дочірнього підприємства "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд".

Відповідно до наказу Фонду комунального майна від 16.08.2006 року Дочірнє підприємство "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" передало в комунальну власність міста Севастополя на баланс відповідним експлуатуючим підприємствам міста Севастополя житлові будинки по вул. Умріхина, 13, Толбухина, 5, вул. Д. Морозова, 4, вул. Толбухина, 17, Раєнко, 10, Харківська, 15, Харківська, 21, Харківська, 19, Харківська, 17.

Загальні підстави для визнання угоди недійсною встановлені статтею 48 Господарського кодексу УРСР (що діяла на момент укладення договору), відповідно до якої недійсною визнається угода, яка не відповідає вимогам закону. Тому, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, позивач повинен довести, а господарський суд - встановити наявність тих підстав, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання договору на користування електричною енергією від 20.02.02 року недійсним, позивач, в обґрунтовування позовних вимог, вказав, що укладений договір не відповідає вимогам статей 1, 24 Закону України "Про електроенергетику", оскільки він не є власником житлових будинків, яким відповідачем поставляється електрична енергія для потреб населення та для освітлення сходових кліток, підвалів, горищ.

Однак, наведене не є підставою для визнання договору про користування електричною енергією недійсним.

Підпунктом 10 пункту 6.2. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22.08.2002 року № 928), передбачено, що для укладення договору на поставку електричної енергії споживач повинен надати документ, який підтверджує право власності на електроустановку або право користування електроустановкою.

Пунктом 1.2. Правил користування електричною енергією визначено, що електроустановка це установка, яка призначена для виробництва, або перетворення, передачі, розподілу або споживання електричної енергії. Внутрішньобудинкові мережі електропостачання, по яких проводиться передача електричної енергії мешканцям будинків і для потреб освітлення місць загального користування, підпадають під поняття електроустановка, передбаченого правилами користування електричною енергією.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про власність" володіння майном є правомірним, якщо інше не встановлене судом.

Попередніми судовими інстанціями було встановлено, що Дочірнє підприємство "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд",  на момент укладення договору про користування електричною енергією, правомірно здійснювало обслуговування державного житлового фонду, який не ввійшов до статутного фонду Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд", оскільки останній, відповідно до вимог договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України № 908/68 від 19.05.1999 року, зобов'язаний зберегти майно, яке не ввійшло до статутного фонду, не допускаючи його погіршень.

Відповідно до статті 24 Житлового кодексу України для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і при домової території. Житловий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що саме реалізовуючи свої зобов'язання зі збереження державного житлового фонду, Закрите акціонерне товариство "Севастопольбуд"  створило Дочірнє підприємство "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" та передало йому на обслуговування державне майно. Статутом Дочірнього підприємства "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд"  передбачено, що метою діяльності створеного підприємства є: побутове і сервісне обслуговування населення, організація і участь у реконструкції, будівництві, капітальному і поточному ремонті, житлових, соціально-культурних, лікувально-оздоровчих і інших об'єктів, забезпечення впорядкування житлової фундації і його санітарного стану, роботи по устаткуванню і устрою житлових будинків, систем комунального забезпечення.

Крім того, здійснивши передачу житлового фонду в комунальну власність, позивач ти самим підтвердив факт управління державним майном в розумінні Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України № 908/68 від 19.05.1999 року  і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1999 року за №414/3707.

Попередні судові інстанції правомірно не прийняли до уваги посилання позивача на те, що на момент приватизації Державного підприємства загальнодержавного тресту "Севастопольбуд" державний житловий фонд, який не ввійшов до статутного фонду, підлягав обов'язковій передачі в комунальну власність,  оскільки  відповідні зміни в Законі України  "Про приватизацію державного житлового фонду" були внесені тільки 22.02.1994 року, тобто після приватизації Державного підприємства загальнодержавного тресту "Севастопольбуд".

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України " Про вдосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і прибудинкових територій " № 939 від 22.06.1998 року до складу витрат підприємств житлового господарства на утримання будинків і прибудинкової території, зокрема, входять витрати на освітлення місць загального користування; позивач, виконуючи роботи з утримання і обслуговування житлового фонду, приймаючи плату за надані послуги від населення, зобов'язаний оплачувати витрати за спожиту електричну енергію.

З огляду на зазначене, касаційна інстанція вважає, що рішення та постанова прийняті при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Севастополя від 26.07.2007 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.09.2007 року у справі  № 20-7/360-11/337 залишити без змін.

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Житлово-комунальний комплекс" Закритого акціонерного товариства "Севастопольбуд" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Т. Добролюбова

Судді                                                                                                    Т. Гоголь

В. Швець