ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.04.2007  року                                                            Справа № 15/580

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Семендяєвої І.В.

суддів                                                            Єжової С.С.

Парамонової Т.Ф.

за участю секретаря

судового засідання:                              Антонової І.В.

та представників сторін:

від  позивача:                                               - Бузовський І.М., представник за довіреністю,

довіреність від 01.12.06 б/н,

від відповідача:                                             - Грінкіна Д.Ю., помічник директора по                                                                                           правовим питанням структурного

підрозділу „Краснодонвуглепостачання”

ВАТ „Краснодонвугілля”,

довіреність від 15.01.07 № 50,

- Шрамко Л.К., економіст –претензіоніст     структурного підрозділу, довіреність                                   від 03.01.07 № 35,

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                                         Малого приватного підприємства

„Трансмет”, м. Ровеньки Луганської області

на  рішення

господарського суду                              Луганської області

від                                                             13.02.07 (підписано 19.02.07)

у справі                                                  № 15/580 (суддя Пономаренко Є.Ю.)

за позовом                                                   Малого приватного підприємства

„Трансмет”, м. Ровеньки Луганської області

до відповідача                                               Відкритого акціонерного товариства

„Краснодонвугілля”,

м. Краснодон Луганської області

про                                                              стягнення 61210 грн. 27 коп.

В С Т А Н О В И В:

Мале приватне підприємство „Трансмет”, м. Ровеньки Луганської області  (далі за текстом –МПП „Трансмет”, позивач по справі) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Краснодонвугілля”, м. Краснодон Луганської області (далі за текстом –ВАТ „Краснодонвугілля”, відповідач по справі) про застосування до правочину поставки лісоматеріалів, що відбулася у серпні 2001 року, наслідків нікчемного правочину, а саме: стягнення з відповідача вартості одержаного товару в сумі 33067 грн. 20 коп.; доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин позивач, якби його право не було порушено відповідачем в сумі 12769 грн. 00 коп.; збитків від інфляції на упущену вигоду в сумі 5 681 грн. 42 коп.; сплаченого на виконання домовленості в 2001 році залізничного тарифу з урахуванням ПДВ у сумі 6708 грн. 00 коп.; збитків від інфляції на сплачений залізничний тариф з урахуванням ПДВ у сумі 2984 грн. 65 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 13.02.07 по справі                                    № 15/580 у задоволенні позову відмовлено, оскільки позивачем не доведено суду укладення нікчемного правочину за законодавством, що діяло на час вчинення такого правочину (2002 рік), а саме за Цивільним кодексом УРСР. Цивільний кодекс УРСР взагалі не передбачав такого поняття як нікчемний правочин та підстав визнання угоди нікчемною. Доводи позивача, які мотивувались нормами Цивільного кодексу України щодо нікчемності правочину, не є обґрунтованими, так як він не довів належними засобами доказування наявність при вчиненні правочину умислу відповідача (посадових осіб відповідача) на незаконне заволодіння майном позивача; позивачем взагалі не доведено правову природу правочину, який він вважає нікчемним.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення господарського суду Луганської області та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник посилається на те, що суд у своєму рішенні дійшов двох протилежних висновків по суті правочину, який визнано нікчемним та одночасно відсутнім; що висновок суду про відсутність інституту нікчемних правочинів в Цивільному кодексу УРСР , що діяв станом на 2001 рік, не відповідає ч. 7 Перехідних положень Цивільного кодексу України; що в рішенні судом не доведено мотивів того, що лист відповідача від 26.05.05 не має значення для справи; що суд порушив норми матеріального права, які регламентують зміст, порядок укладання та виконання договорів купівлі –продажу, правила застосування наслідків нікчемного правочину, та процесуального права стосовно належності та допустимості засобів доказування.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду по справі № 15/580 для розгляду апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду Луганської області від 13.02.07 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя - Семендяєва І.В., суддя –Єжова С.С., суддя –Парамонова Т.Ф.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою від 12.03.07 у справі  № 15/580 прийняв апеляційну скаргу позивача до апеляційного провадження.

Відповідач відзивом від 29.03.07 № 7/2-14/520 вважає рішення суду, що оскаржується, законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу –безпідставною.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення сторін, обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач заявив до стягнення з відповідача суму 61210 грн. 27 коп., яка складається з: вартості одержаного товару у сумі 33067 грн. 20 коп.; доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин позивач, якби його право не було порушене відповідачем в сумі 12 769 грн. 00 коп.; збитків від інфляції на упущену вигоду в сумі 5 681 грн. 42 коп.; сплаченого на виконання домовленості в 2001 році залізничного тарифу з урахуванням ПДВ у сумі 6 708 грн. 00 коп.; збитків від інфляції на сплачений залізничний тариф з урахуванням ПДВ у сумі 2 984 грн. 65 коп., яку визначив як наслідки нікчемного правочину з поставки лісоматеріалів, оскільки, на думку позивача, з моменту фактичного виконання сторонами господарських відносин між сторонами відповідач мав умисел на неправомірне заволодіння майном позивача.

Крім того, на думку позивача, вказаний правочин є нікчемним також з тих підстав, що він порушує публічний порядок у зв’язку тим, що він був спрямований на незаконне володіння майном позивача.

Місцевим господарським судом обґрунтовано зроблено висновок про те, що перше, ніж вирішувати питання про застосування наслідків нікчемного правочину, необхідно спочатку дійти висновку про те, що такий правочин є нікчемним, тобто за доказами у справі можливо погодитись з тим, що правочин, на який посилався позивач, є нікчемним. Також є обґрунтованим висновок господарського суду Луганської області про те, що у справі взагалі не доведено вчинення між сторонами правочину, який є нікчемним.

Так, згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Факт незаконного заволодіння відповідачем майном позивача матеріалами справи недоведений; лист відповідача від 26.05.05, на який посилається позивач в обґрунтування своїх доводів про наявність такого протизаконного умислу, не є належним доказом, що свідчить про наявність у відповідача на час вчинення правочину умислу на незаконне заволодіння майном позивача.

Крім того, взагалі неможливо до даних правовідносин сторін застосувати норми Цивільного Кодексу України.

Цивільний кодекс України, на положення якого щодо нікчемності правочину посилається позивач, набрав чинності з 01 січня 2004 року згідно з ч. 1 Прикінцевих та перехідних положень з огляду на наступне.

Обставини, якими позивач мотивує укладення правочину, який вважає нікчемним, існували у 2002 році.

Відповідність чи невідповідність угоди (правочину) вимогам законодавства має оцінюватися стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Позивачем не доведено укладення нікчемного правочину за законодавством, що діяло на час вчинення такого правочину, а саме за Цивільним кодексом УРСР. Цивільний кодекс УРСР взагалі не передбачав такого поняття як нікчемний правочин та підстав визнання угоди нікчемною. Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу УРСР угода, що не відповідає вимогам закону, підлягала визнанню недійсною.

Інші доводи апеляційної скарги відхиляються судом апеляційної інстанції у зв’язку з їх необґрунтованістю, оскільки ці доводи стосуються застосування норм Цивільного Кодексу України відносно наслідків нікчемного правочину, які судом апеляційної інстанції не прийняті до уваги з вищезазначених підстав. Строк позовної давності, на який посилався у апеляційній скарзі позивач, не має значення для визначення правочину нікчемним, так як на визначений позивачем момент укладення правочину Цивільний кодекс УРСР не містив поняття нікчемного правочину; підстави нікчемності правочину, на які посилається позивач у позові та апеляційній скарзі, не підтверджують поняття „нікчемності” правочину.

Питання строку позовної давності та застосування норм Цивільного кодексу України має значення та повинно з’ясовуватись при вирішенні  інших спорів з приводу стягнення вартості поставлених лісоматеріалів та поставлених у зв’язку з їх доставкою та не оплатою збитків.

На підставі вищевикладеного, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 13.02.07 у справі № 15/580 ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній скарзі покладається на заявника скарги (позивача по справі).

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства „Трансмет”,                                       м. Ровеньки Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 13.02.07 по справі №  15/580 залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Луганської області від 13.02.07 по справі № 15/580 залишити без зміни.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п’ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                               І. В. Семендяєва

Суддя                                                                                  С.С. Єжова

Суддя                                                                                  Т.Ф. Парамонова