ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"03" квітня 2007 р.
Справа № 29-26/80-06-2111

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Петрова М.С.

Суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.

при секретарі судового засідання: Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача : Буданцев Р.О., довіреність № юр.2 від 04.01.2007р.

від відповідача: Корнєв О.О., довіреність № ЮС/Д-06 від 10.01.2005р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт”

на рішення господарського суду Одеської області від 02.02.2007р.

по справі №29-26/80-06-2111

за позовом Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт” (далі по тексту - Порт )

до Відкритого акціонерного товариства „Українське дунайське пароплавство” (далі по тексту - Пароплавство)

про стягнення 82212 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

03.03.2006р. Порт звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Пароплавства про стягнення з останнього 82282 грн. боргу за надані на підставі договору № 183/098 КО від 01.02.05 р. послуги з розслідування 12 аварійних випадків із суднами відповідача.

15.01.2007р. Порт уточнив позовні вимоги, зазначивши, що 82282 грн. боргу виникли в результаті розслідування не 12 аварійних випадків, як зазначено в позовній заяві від 03.03.06р., а 13 аварійних випадків.

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.05.06 р. у позові відмовлено у зв’язку із недоведеністю тих обставин, на які позивач послався як на підставу своїх вимог і заперечень

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.08.06 р. рішення господарського суду Одеської області від 29.05.06 р. скасовано, позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Пароплавства на користь Порту  56916 грн. заборгованості, решту позовних вимог залишено без задоволення за відсутністю доказів направлення Портом рахунків на оплату 25296 грн. боргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2006р. рішення господарського суду Одеської області від 29.05.06 р. та постанову  Одеського апеляційного господарського суду від 08.08.2006р. скасовано, справу передано на новий розгляд з тих підстав, що судом 1 інстанції та апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки договору № 183, укладеного між Портом та Пароплавством та не досліджено належним чином докази, які підтверджують вартість зазначених позивачем послуг у сумі 82212 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.02.2007р. позов Порту залишено без задоволення з огляду на те, що договором № 183/098 КО від 01.02.2005р. не передбачено надання Портом таких послуг як розслідування нещасних випадків, не укладалося сторонами і іншого договору, за яким Порт повинен був надавати відповідачу такі послуги, а відповідно із цим у останнього відсутні обв’язки по оплаті боргу за проведені позивачем роботи по розслідуванню нещасного випадку.

Крім того, місцевий господарський суд також зазначив на те, що надання Портом такого виду послуг як розслідування аварійних випадків не передбачено окремо і у наказі Мінтрансу України № 711 від 15.12.2000р. Надання інших послуг відповідно із п.62 цього наказу, до яких можуть бути віднесені послуги Порту з розслідування аварійних випадків, здійснюється тільки у випадку наявності домовленості сторін, якщо послуги надаються національному судновласнику, такої домовленості сторін у справі досягнуто не було.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній обов’язок по сплаті послуг Порту з розслідування аварійних випадків,  так як такий обов’язок не випливає а ні з договору, а ні з Закону.

Не погоджуючись з останнім рішенням місцевого господарського суду Порт звернувся із апеляційною скаргою, в який просить скасувати оскаржене рішення суду та задовольнити позов, так як воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги Порт посилається на те, що висновок суду 1 інстанції про неврегульованість спірних правовідношень сторін договором № 183 від 01.02.2005р. є помилковим, оскільки ці правовідношення регулюються п.3.5 вказаного договору, який передбачає надання Портом додаткових послуг за окрему плату.

На думку скаржника спірні правовідносини, крім договору № 183/098 КО від 01.02.05 р. регулюються також п.62 наказу Мінтрансу України № 711 від 15.12.2000р.

Таким чином, скаржник вважає, що відповідач не виконав своїх обов’язків за договором № 183 щодо сплати наданих йому послуг з розслідування 13 аварійних випадків та порушив вимоги наказу Мінтрансу України № 711 від 15.12.2000р., а місцевий господарський суд безпідставно відмовив у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу Пароплавство просить залишити її без задоволення, а оскаржене рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його обґрунтованим та відповідаючим вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, та перевіривши правильність юридичної оцінки судом 1 інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

01.02.2005р. між Портом та Пароплавством укладено договір №183/098 КО, предметом якого є оброблення портом морського, контейнерного та річкового флоту судновласника чи зафрахтованих ним суден під перевезення експортного, імпортного чи транзитного вантажу в Ізмаїльському морському торговому порту.

Пунктом 3.5. вказаного договору встановлено, що за замовленнями судновласника порт надає додаткові послуги за окрему платню, відповідно до діючих калькуляцій, затверджених начальником порту по кожному виду послуг.

Із змісту п.3.5 і договору в цілому не вбачається які саме додаткові послуги Порт надає Пароплавству, а останнє їх сплачує.

Порт наполягає на тому, що розслідування аварійних випадків відноситься до інших послуг, які малися на увазі в договорі від 01.02.05 р. і в підтвердження своїх доводів також посилається на п.62 наказу Міністерства транспорту України    № 711  від  15.12.2000 року "Про внесення змін і доповнень до зборів і плат   за послуги, що надаються суднам   у морських торгівельних портах України".

Згідно із п.62 цього наказу розрахунки за надання судновласникам інших послуг, не передбачених цим Положенням, провадяться за тарифами, що затверджуються відповідно начальником порту, керівниками морських агентств та інших підприємств, що надають послуги суднам. При цьому з національним судновласником розрахунки проводяться за домовленістю сторін.

Таким чином вказаний пункт також не визначає які самі послуги відносяться до інших послуг, не визначає цього і наказ №62 в цілому.

Однак, аналізуючи вимоги Положення про порядок класифікації, розслідування і обліку аварійних випадків з суднами, затвердженого наказом Міністерства морського флоту СРСР №118 від 29.12.1989 р.(далі по тексту Положення), яке було чинним на час виникнення спірних правовідношень, судова колегія вважає, що розслідування Портом аварійних випадків із суднами Пароплавства не може бути віднесено до додаткових послуг, передбачених сторонами у п.3.5 договору з наступних підстав.

Згідно із п.3.1 Положення основним органом розслідування аварійних випадків є морський порт. Розслідування аварійних випадків здійснює капітан морського порту і після завершення розслідування направляє відповідні матеріали судновласнику, міністерству за належністю судна і транспортному прокурору.

Розділ 5 Положення визначає порядок розслідування аварійних випадків. Згідно із цим порядком (п.5.1) капітан (шкіпер) судна, з яким коївся аварійний випадок, складає судновий технічний акт про аварійний випадок по встановленій формі. У випадках, передбачених п.п. 3.4-3.8 Положення капітан після прибуття судна або його екіпажу в першій радянський порт представляє або направляє протягом доби капітану порту заходу письмову заяву  та технічний акт для реєстрації аварійного випадку(п.5.3).

Відповідно із п.5.9 Положення капітан порту  протягом 20 діб з моменту реєстрації аварійного випадку повинен його розслідувати і представити по ньому висновок судновласнику та міністерству (відомству) за належністю судна.

Пунктом 5.14 Положення передбачено, що в процесі розслідування, яке здійснюється капітаном порту, до роботи можуть  залучатися відповіді спеціалісти,  проводитися лабораторні та інші аналізи або експертизи. Витрати, пов’язані із залученням спеціалістів і проведенням аналізів та експертиз при розслідуванні аварійних випадків, відшкодовуються судновласником.

З вищенаведеного вбачається, що розслідування аварійних випадків є обов’язком капітану порту згідно із Положенням, тому не може бути додатковою послугою за договором №183/098 КО від 01.02.05 р.

При цьому розслідування аварійних випадків згідно із Положенням здійснюється на безоплатній основі, крім оплати роботи залучених до розслідування спеціалістів та проведених експертиз і аналізів.

За таких обставин судова колегія вважає, що вимоги Порту про стягнення з Пароплавства боргу у сумі 82212 грн. на підставі договору №183/098 КО від 01.02.05 р. не підлягають задоволенню, оскільки цим договором не передбачено надання послуг з розслідування аварійних випадків. Крім того, при розслідуванні 13 аварійних випадків Порт не поніс витрат на залучення спеціалістів і проведення аналізів та експертиз, про що свідчить відсутність доказів в наявних матеріалах справи.

Про неврегульованість спірних правовідношень договором №183/098 КО від 01.02.05 р. свідчить також і той факт, що 30.08.06 р. Порт звертався до Пароплавства із пропозицією укласти адендум №8 доповнивши вказаний договір пунктом 3.10 про надання Портом послуг з розслідування аварійних випадків на платній основі, однак Пароплавство цей адендум не підписало і не погодилося з пропозицією Порту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з врахуванням вищенаведеного є безпідставними, а оскаржене рішення місцевого господарського суду відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 02.02.07 р. без змін

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ДП „Ізмаїльський торговельний порт” залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 02.02.2007р.без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                            Петров М.С.

Суддя                                                                                    Колоколов С.І.

Суддя                                                                                    Разюк Г.П.