ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.12.2007  року                                                                      Справа № 16/372

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів          :                                        Бойченка К.І.

Семендяєвої І.В.

секретар судового засідання           Антонова І.В.

за участю представників сторін:

від прокуратури:                              Губська А.В., посв. № 484, від 02.08.06,  прокурор відділу прокуратури Луганської області;

від позивача                               представник не прибув;

від відповідача:                              Савін С.М., дов. № 1-1/2940,  від 27.12.06,

розглянувши

апеляційне подання                    Заступника прокурора м. Києва

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  01.10.07

у справі                                        № 16/372 (суддя Шеліхіна Р.М.)

за позовом                                        Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства праці та соціальної політики України, м. Київ

до відповідача                              Державного підприємства „Донбасантрацит”, м. Красний Луч

про                                                  стягнення 6981642 грн. 16 коп.

в с т а н о в и в :

Заступник прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства праці та соціальної політики України звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача Державного підприємства „Донбасантрацит” про стягнення боргу за договором безвідсоткової цільової бюджетної позики на погашення заборгованості з виплати заробітної плати від 22.10.04 № 13 у розмірі 6 585 252,16 грн. та пені за період з 01.02.05 по 01.07.05 у розмірі 396 390 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 01.10.07 у справі № 16/372 у задоволенні позову відмовлено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Донбасантрацит" на користь державного бюджету судові витрати в сумі 24 163 грн. 10 коп. Провадження у справі в частині стягнення боргу 6 585 252,16 грн. припинено. В решті вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, заступник прокурора м. Києва вніс до Луганського апеляційного господарського суду апеляційне подання, в якому просить скасувати рішення суду та винести рішення, яким позов задовольнити повністю.  Стягнути з відповідача основний борг у сумі 6 585 252, 16 грн. та пеню у сумі 396 390 грн.

Позивач у листі від 08.11.07 підтримав апеляційне подання заступника прокурора м. Києва.

Відповідач у запереченні на апеляційне подання просить відмовити у його задоволенні, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського процесуального кодексу України).

Представник позивача у судове засідання не прибув, у листі від 03.12.07 № 9032/0/14-07/06 просить суд розглядати справу без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційного подання, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційне подання  підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.10.04 між Міністерством праці та соціальної політики України (позикодавець) та ДП „Донбасантрацит” (позичальник) укладено договір № 13 безвідсоткової цільової бюджетної позики на погашення заборгованості із виплати заробітної плати з додатковою угодою у вигляді графіка погашення позики (а.с.14-15).

Договором передбачено, що позикодавець (позивач) зобов’язався надати позичальнику (відповідачу) безвідсоткову цільову бюджетну позику на погашення заборгованості із виплати заробітної плати робітникам підприємства-відповідача, а відповідач зобов’язався використати запозичені гроші за їх цільовим призначенням і повернути позивачеві у строки та у порядку, визначених графіком погашення боргу: починаючи з 01.01.05 по 01.12.07 по 608 000 грн. щомісячно, останній платіж –620 000 грн.

На виконання умов вказаного договору позивач надав позику відповідачеві в сумі 21 900 000 грн., але відповідач в порушення умов укладеного з позивачем договору не розрахувався з позивачем станом на 01.03.07, у зв’язку з чим за відповідачем утворився борг в сумі 6 585 252,16 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання обов’язків по поверненню позики, заявником нараховано пеню в сумі 396 390 грн. за період з 01.02.05 по 01.07.05 –за півроку з дня прострочення платежів по графіку.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності щодо вимог в частині стягнення пені.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції з посиланням на ст. 258 Цивільного кодексу України відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені у зв’язку із сплиненням строку позовної давності.

Щодо стягнення основного боргу, судом проаналізовані платіжні доручення, що свідчать про сплату відповідачем боргу за вказаним договором позики в сумі 18 296 734 грн. 31 коп.

За таких обставин, судом припинено провадження в частині позову у розмірі 6 585 252 грн. 16 коп. на підставі п. 1.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Заступник прокурора м. Києва вважає рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права.

Заявник не погодився з висновком суду щодо відсутності предмету спору, оскільки з платіжних доручень не вбачається, що сума 18 296 734 грн. 31 коп. сплачена саме за договором № 13 від 22.10.04. Крім того, застосовуючи інститут позовної давності, суд не врахував ст. 261 Цивільного кодексу України, оскільки позивач дізнався про порушення свого права внаслідок проведення наглядової перевірки на початку 2007 року. До того ж, ініціатором подачі позову є прокуратура м. Києва, тому суд першої інстанції помилково застосував інститут позовної давності до вимог про стягнення пені. Застосування інституту позовної давності в частині стягнення пені за 2006 рік є помилковим та необґрунтованим, оскільки термін в один рік не пройшов.

Доводи апеляційного подання Заступника прокурора м. Києва судовою колегією апеляційної інстанції  приймаються до уваги частково з наступного.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи заявника щодо стягнення пені за 2006 рік, оскільки у позовній заяві пеня заявлена за період з 01.02.05 по 01.07.05, про що зазначено у розрахунку пені (а.с.9), а  також у листі позивача від 27.07.07 № 5555/0/14-07/06 (а. с. 56-57). Не може бути також прийнято до уваги і посилання прокурора на те, що позивач дізнався про порушення свого права тільки в результаті наглядової перевірки. Позивач, як сторона за договором №13, невід”ємною частиною якого є графік повернення позички, дізнався про його порушення  з часу несплати чергового платежу відповідачем.

Посилання заступника прокурора, що позивач про порушене право дізнався лише на початку 2007 року внаслідок проведення наглядової перевірки спростовуються і  матеріалами справи.

В матеріалах справи міститься претензія Міністерства праці та соціальної політики України від 31.08.05 № 6713/0/14-05/04-12, з якої вбачається, що станом на 01.08.05 виникла заборгованість у сумі 4 864 000 грн. та нарахована пеня у сумі 464 280 грн. внаслідок порушення терміну повернення позики Державним підприємством „Донбасантрацит” за договором № 13 від 22.10.04 (а.с. 17, 18).

Доводи подання щодо помилкового застосування інституту позовної давності, оскільки заявником позову є прокуратура, судовою колегією відхилені за безпідставністю, оскільки чинне законодавство України не містить вказівок щодо незастосування строку позовної давності у разі звернення прокурору із позовом до суду.

Щодо припинення провадження у справі у зв’язку з відсутністю предмета спору судова колегія зазначає наступне.

Предмет позову складається із матеріально-правової вимоги позивача до відповідача та до суду про визнання, встановлення, зміну або припинення правовідносин.

Матеріалами справи підтверджена сплата відповідачем грошових коштів у розмірі 18 296 734 грн. 31 коп. (платіжні доручення а. с. 63 –76).

В зазначених платіжних дорученнях в призначенні платежу вказано „повернення бюджетної позики згідно договору № 13 від 22.10.04”.

Виходячи зі змісту та тлумачення п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі у зв’язку з відсутністю предмету спору припиняється, коли позов на час звернення до суду був обґрунтованим, але на час розгляду справи предмет спору став відсутнім.

Така правова позиція висловлена і Вищим господарським судом України у роз’ясненні Президії від 23.08.1994 № 02-5/612 „Про деякі питання практики застосування статей 80 та 81 Господарського процесуального кодексу України”.

Зважаючи на те, що розрахунок заборгованості складено станом на 01.03.07,  прокурор звернувся з позовом 26.05.07, рішення у справі винесено тільки 01.10.07, а протягом цього часу відповідачем перераховувалися кошти, необхідно здійснювати розрахунок заборгованості з урахуванням всіх вищезазначених обставин. Крім того, слід враховувати, що відповідачем в платіжних дорученнях не було вказано, за який період згідно графіку повернення здійснено платіж. Як зазначає позивач в своїх поясненнях (а. с. 56-57), ним проводилося погашення поточних платежів, а решта може зараховуватися у рахунок боргу за попередні періоди, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки договором порядок зарахування сторонами не встановлено.

Розбіжності між сторонами щодо суми заборгованості станом на 01.03.07 та сумами, перерахованими відповідачем, в матеріалах справи відсутні.

Згідно наданих платіжних документів відповідачем перераховано за платіжними дорученнями  № 323 від 19.03.07 - 1500000 грн.,  № 382 від 28.04.07 -1113986,47 грн. та  № 406 від 17.05.07 - 1500000 грн. (а. с. 71-73). Таким чином, на дату пред”явлення позову прокурором заборгованість становила 4 295 265,69 грн. (В  рахунок поточних платежів: за березень 608000 грн. з суми 1500000 грн., в рахунок попередньої заборгованості  892000 грн.; за квітень 608000 грн. з суми 1113986,47 грн., в рахунок  попередньої заборгованості 505986,47 грн.; за травень 608000 грн. з суми 1500000 грн., в рахунок попередньої заборгованості 892000 грн.). Таким чином, сума 2 289 986,47 грн. заявлена прокурором  необґрунтовано, оскільки заборгованість у цій сумі на дату звернення з позовом не існувала, і тому у стягненні цієї суми слід відмовити.

У червні та липні відповідачем перераховано по 1580000 грн. (а. с. 74-75), з яких у поточні платежі підлягає зарахуванню по 608000 грн., а в рахунок попередньої заборгованості –по 972000 грн., оскільки призначення платежу вказано –за договором  №13. У серпні перерахування не здійснювалося, а у вересні перераховано 1800000 грн., з яких 608000 грн. у поточний платіж, а решта (1192000 грн.)  –на попередню заборгованість.

Таким чином, у стягненні 3136000 грн. провадження у справі слід припинити, оскільки заборгованість сплачена після звернення з позовом.

Наявна у справі  «додаткова угода»до договору №13 (а. с. 24) судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки, як вбачається з розрахунку позивача, вона ним також не врахована. Крім того, за вищезазначеною додатковою угодою терміни погашення заборгованості не визначені.

У решті вимог у сумі 1159265,69 грн. позов підлягає до задоволення.

Судові витрати за позовом підлягають до стягнення з відповідача пропорційно обґрунтовано заявленим вимогам –державне мито у сумі 15688, 18 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 72,60 грн.

Держмито за апеляційним поданням прокурора також стягується пропорційно задоволеним за поданням вимогам у сумі 7 844 грн. 09 коп.

З огляду на викладене, апеляційне подання Заступника прокурора м. Києва підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Луганської області - частковому скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, ч. 2 ст. 103,  п. 1, 3 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційне подання Заступника прокурора м. Києва на рішення господарського суду Луганської області від 01.10.2007 у справі № 16/372  задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 01.10.2007 у справі № 16/372 скасувати частково.

3. Прийняти нове рішення.

4. Позов задовольнити частково.

5. Стягнути з Державного підприємства „Донбасантрацит”, вул. Косіора, 10, м. Красний Луч, ідентифікаційний код 32446546 на користь Міністерства праці та соціальної політики України, вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ, ідентифікаційний код 00013669 суму основного боргу у розмірі 1 159 265 грн. 69 коп.

6. В частині стягнення суми основного боргу у розмірі 2 289 986 грн. 47 коп. відмовити.

7. В решті рішення господарського суду Луганської області від 01.10.07 у справі № 16/372 залишити без змін.

8. Стягнути з Державного підприємства „Донбасантрацит”, вул. Косіора, 10, м. Красний Луч, ідентифікаційний код 32446546 в доход державного бюджету судові витрати за подання позову у сумі 15 688 грн. 18 коп. та за внесення апеляційного подання у сумі 7 844 грн. 09 коп., на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 72 грн. 60 коп.

9. Доручити господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя                                        Т.Ф Парамонова

Суддя                                                                      К.І. Бойченко

Суддя                                                                      І.В. Семендяєва