КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2007                                                                                           № 6/19

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка  В.В.

суддів:            Борисенко  І.В.

Розваляєвої  Т.С.

За участю представників:

від позивача - Майданік В.Ю. – дов. № 602 від 13.04.2007

від відповідача - Гречченко Г.В. – дов. № 2047 від 09.11.2007

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" в особі філії "Теплові розподільчі мережі"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.02.2007

у справі № 6/19 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна житло-сервіс"

до                                                   Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" в особі філії "Теплові розподільчі мережі"

про                                                  стягнення 6418,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Україна житло-сервіс” (надалі – позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” в особі філії „Теплові розподільчі мережі” (надалі – відповідач, апелянт) про стягнення 5 698,72 грн. основного боргу, 0,5% пені за кожний день прострочення платежу в сумі 485,62 грн., трьох процентів річних у розмірі 234,62 грн., коштів, витрачених позивачем на сплату державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.02.2007р. у справі № 6/19 позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” в особі філії „Теплові розподільчі мережі” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна житло-сервіс” 5 698,72 грн., 90,56 грн. державного мита та 104,76 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог мотивоване тим, що оскільки сторонами не додержано вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору оренди приміщення, укладеного на строк більше одного року, то в силу ст.220 ЦК України такий договір є нікчемним, а тому з відповідача на користь позивача судом стягнуто лише відшкодування вартості користування приміщенням за весь спірний період.

Акціонерна енергопостачальна компанія „Київенерго” в особі філії „Теплові розподільчі мережі”, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 01-02/1612 від 07.05.2007, у відповідності до якої просить скасувати рішення Господарського суду м.Києва від 22.02.2007 у справі № 6/19 та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом прийнято рішення з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що, „встановивши, що спірний договір є нікчемним (неукладеним), тобто, таким, який не відбувся, суд першої інстанції мав зробити висновок про відсутність у позивача прав за цим договором і відмовити в позові про їх захист”. Також відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що у суду не було підстав для застосування ст.216 ЦК України з тих міркувань, що спірний договір оренди є неукладеним.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення Господарського суду м. Києва від 22.02.2007 по справі № 6/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Представник апелянта (відповідача) в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти доводів апелянта заперечував  та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні на підставі ч.3 ст.77 ГПК України судом оголошувались перерви: 06.11.2007 до 20.11.2007, 20.11.2007 до 04.12.2007 та 04.12.2007 до 11.12.2007.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (як орендодавцем) та Акціонерною енергопостачальною компанією „Київенерго” в особі філії „Теплові розподільчі мережі” (як орендарем) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 147 від 22.06.2004 (а.с.11), відповідно до умов якого орендодавець згідно з розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації за № 774 від 22.06.2004 надає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежиле приміщення (будинок) за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 6-а, загальною площею 97,0 кв.м. для розміщення опорного пункту.

Строк дії договору був встановлений з 19.05.2003 по 19.05.2008. (п. 5.12 названого договору).

Згідно з додатком № 2 до договору № 147 від 22.06.2004 (а.с.14) орендна плата з 19.05.2003 становить в сумі 214,91 грн. в місяць без ПДВ. Розмір орендної плати коригується індексом інфляції, який нараховується за період з дати проведення експертної оцінки до дати перегляду розміру орендної плати. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць.

У відповідності до додаткової угоди від 28.12.2004 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення по вул. Будівельників, 6-а № 147 від 22.06.2004, укладеної між позивачем - ТОВ „Україна житло-сервіс” (як орендодавцем) та Акціонерної енергопостачальною компанією „Київенерго” в особі філії „Теплові розподільчі мережі” (як орендарем) на підставі рішення №157 від 03.06.2004 та розпорядження № 137-р від 24.06.2004 Дніпровської районної у м. Києві ради про передачу приміщення по вул. Будівельників, 6-а в оперативне управління ТОВ „Україна житло-сервіс”, внесено зміни щодо орендодавця, його юридичної адреси та банківських реквізитів (а.с.16).

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем умов укладеного договору оренди та додаткової угоди до неї, подав позов про стягнення з останнього 5 698,72 грн. основного боргу по орендній платі, 0,5% пені за кожний день прострочення платежу в сумі 485,62 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 234,62 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення апеляційної  скарги з огляду на наступне.

Статтею 793 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення сторонами спірного договору) передбачено:

1. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

2. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи судом вбачається та сторонами не заперечується той факт, що договір оренди нежитлового приміщення №147 від 22.06.2004 та додаткова угода  від 28.12.2004 про внесення змін до цього договору оренди нотаріально посвідчені не були.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України, якою встановлені правові наслідки недійсності правочину, передбачено, зокрема, наступне:

1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи усе вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що укладений між сторонами договір оренди приміщення є нікчемним, оскільки він укладався на строк більше одного року, але нотаріально посвідчений не був.

Оскільки одержане відповідачем за договором № 147 від 22.06.2004 (який є нікчемним) полягає в користуванні майном (нежитловим приміщенням), то на нього покладено обов’язок відшкодувати вартість користування за цінами, які існують на момент відшкодування.

А тому місцевим судом підставно та обґрунтовано застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину, що передбачені ч.1 ст.216 ЦК України, та стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування вартості користування нежитловим приміщенням у розмірі 5 698,72 грн. (вартість орендної плати за весь спірний період у розмірі, передбаченому договором).

Доводи апелянта судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки вони матеріалами справи не підтверджуються та не спростовують висновки, що наявні в оскаржуваному рішенні місцевого суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.02.2007р. по справі № 6/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” в особі філії „Теплові розподільчі мережі” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 22.02.2007 р. у справі № 6/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна житло-сервіс” до Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” в особі філії „Теплові розподільчі мережі” – без змін.

2.   Матеріали справи № 6/19 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Шипко  В.В.

Судді                                                                                          Борисенко  І.В.

Розваляєва  Т.С.