донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

31.01.2007 р.                                                                            справа №25/239

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Зайцева О.О. (довіреність від 17.07.2006р. №71-01/1697),

від відповідача:
Ніколенко В.В. (довіреність від 15.01.2007р. №35)
Дубовик І.М. (довіреність від 15.01.2007р. №34)
,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Димитроввантажтранс" м.Димитров

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
21.11.2006 року

по справі
№25/239 (суддя Бойко І.А.)

за позовом
Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Димитроввантажтранс" м.Димитров

про
стягнення штрафу у розмірі 2982грн.40коп.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2006року  позивач, Державне підприємство „Донецька залізниця” м.Донецьк (далі Залізниця), звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Димитроввантажтранс” м.Димитров Донецької області (далі Товариство), про стягнення штрафу за невиконання плану вантажоперевезень у лютому 2006року в розмірі 2983грн.40коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.11.2006року по справі №25/239 позовні вимоги Залізниці задоволені частково у сумі 2692грн.40коп. Відмовляючи у стягненні штрафу  290грн.00коп. суд послався на те, що дана сума була визнана відповідачем у відповіді на претензію і повинна бути списана.

Відповідач з прийнятим рішенням не згоден, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення суду скасувати. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права.

Залізниця вважає рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до 811 Господарського процесуального кодексу України був складений протокол  судового засідання.

У процесі розгляду справи апеляційний господарський суд відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

Державним підприємством „Донецька залізниця” заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю „Димитроввантажтранс” про стягнення 2982грн.40коп. штрафу за  невиконання плану вантажоперевезень у лютому 2006року, що підтверджується облікової карткою №2342 за лютий 2006року (а.с.7).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач у позовній заяві зазначив, що  у першій декаді лютого 2006року відповідачем невиконаний  план перевезення у тонах 1984 у 34 вагонах, що складає 1984грн. штрафу, а також по залізницях призначення:

- по Донецькій залізниці 117 вагонів (фактично було перевезено 124вагона, перевиконання становить 7 вагонів);

- по  Львівській залізниці –224 вагони (фактично перевезено 150 вагонів, недовиконання –74 вагони);

- по Придніпровській залізниці –7 вагонів (фактично перевезено 40 вагонів, перевиконання 33 вагони). Отже, сума штрафу за першу декаду становить 2816грн.00коп.

На другу декаду лютого 2006року по Донецькій  залізниці  планувалося перевезти 113вагонів (фактично перевезено 94 вагони, невиконання складає 19 вагонів);

- по Львівській залізниці –34 вагони (фактично перевезено 85вагонів, перевиконання склало 51вагон);

- по Придніпровській  залізниці –35 вагонів (фактично перевезено 13 вагонів, невиконання –22 вагони). Всього по залізницям призначення в другій декаді невиконання склало 12 вагонів, сума штрафу, згідно підрахунків позивача складає 166грн.40коп.

За підрахунками позивача загальна сума штрафу складає  2982грн.40коп.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог у сумі  2692грн.40коп. суд першої інстанції дійшов висновку, що  позивач при розрахунках суми штрафу врахував вимоги Правил планування перевезень вантажів та вимоги норм Статуту залізниць України, а тому вимоги в цій частині є доведеними.

З даним висновком судова колегія погодитися не може, оскільки судом першої інстанції неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до прийняття по спору неправильного рішення, яке не ґрунтується на законі. Дані порушення є підставою для скасування рішення у відповідності до ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджується двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судова колегія у відповідності до ст. ст.103 Господарського процесуального кодексу України  скасовує рішення суду першої інстанції частково.

В силу ст.306 Господарського кодексу України, ст.908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цими кодексами, законами, транспортними кодексами (статутами),  іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо перевезення встановлюється договором, якщо інше не визначено, зокрема, транспортними кодексами (статутами), що передбачено п.5 ст.307 Господарського кодексу України, п.2 ст.908 Цивільного кодексу України.

Зокрема, на перевезення залізничним транспортом вантажів, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під’їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспортну загального користування, поширюються норми Статуту залізниць України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98р. №457.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.05.2005року між сторонами у справі був укладений договір №322 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (а.с.63).

Згідно пунктів 2.1. та 2.2 договору  Товариство зобов'язується пред'являти Залізниці у визначений терміни місячні плани перевезень, заяви на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються їм або прибувають на його адресу. Залізниця зобов'язується приймати  до перевезення вантажі Товариства, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженнями планами і заявками Товариства.

Пунктом 4.1 договору сторони встановили, що за невиконання плану перевезень вони несуть відповідальність згідно зі Статутом залізниць України.

Сторонами у справі на підставі декадних заявок відповідача на перевезення в лютому 2006року було затверджено план перевезень вантажу за №2342 ТОВ „Димитроввантажтранс” у тонах та вагонах -  45300тн у 975-ти вагонах.  (а.с.7).

Згідно зі ст.20 Статуту залізниць України  виконання перевезень враховується в обліковій картці встановленої Правилами форми, порядок та умови зарахування вагонів під завантаження встановлюється Правилами.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 Правил планування перевезень вантажів облік виконання плану перевезень вантажів здійснюється в обліковій картці за кожним планом.

Як вбачається із облікової картки №2342 за лютий 2006року було заплановано до відвантаження 45300тн, у т.ч. по Донецькій залізниці –22172тн, по Львівській залізниці –18414тн, по Придніпровській залізниці –4714тн. Товариство  у лютому 2006року відвантажило 45010тн, отже, недовантаження склало 290тн, у тому числі на Донецьку залізницю –21882тн (недовантаження –290тн), на Львівську залізницю –18414тн, на Придніпровську залізницю –4714тн. (а.с.7).

Відповідно до ст.17 Статуту залізниць України для забезпечення перевезення вантажів залізничним транспортом здійснюється місячне планування перевезень.

Згідно пункту 6.10 Правил планування перевезень вантажів штраф за невиконання місячних планів нараховується на відправника по закінченню кожної декади.

Сальдова сума штрафу визначається по закінченні місяця, тобто необхідно зазначити, що нарахування і сплата штрафу це різні понятті. Штраф може бути нарахований за кожну декаду, а по закінченні місяця залізниця повинна враховувати виконання плану в цілому за місяць і в разі виконання плану перевезень в тонах вантажів застосовувати статтю 107 „г” Статуту на підставі якої вантажовідправник звільняється від сплати штрафу.

Отже, згідно ст.ст.106,107 Статуту, а також Правил планування перевезень вантажів передбачено лише місячну відповідальність за невиконання плану перевезення.

Із даних облікової картки  випливає, що невиконання плану перевезень за лютий 2006року складає 290тн. А тому, згідно ст.106 Статуту, якою передбачено накладення на відповідача штрафу у розмірі 5 відсотків від ставки добової плати за користування вагонами, за кожну заплановану тону вантажу.. Дана сума була визнана відповідачем у  досудовому порядку (а.с.37).

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені суми штрафу 290грн.00коп. У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача повідомив, що дана сума була перерахована на розрахунковий рахунок позивача.

У ході розгляду апеляційної скарги позивач пояснив, що у позові були допущені описки, а саме: у  зазначені ваги вантажу - 65300тн ...”, тоді як згідно даних облікової картки №2342 за лютий 2006року –замовлення на перевезення є 45300тн., та у найменуванні залізниці, замість Донецької вказана Одеська залізниця. Дані помилки до винесення рішення позивачем не були виправлені, але  судове рішення приймалося згідно даних облікової картки. Також, дані помилки не плинули на ход розгляду справи.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного провадження, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду підлягає  частковому скасуванню в частині стягнення суми штрафу за невиконання  плану вантажоперевезень у лютому 2006року у сумі 2692грн.40коп., апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті державного мита покладаються на  позивача у справі у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.п.1,3 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України №7-93 від 21.01.1993р. “Про  державне мито” сплачене державне мито підлягає поверненню: у випадках припинення провадження у справі або залишення позову без розгляду; внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством. Отже, заявнику апеляційної скарги належить поверненню із державного бюджету України державне мито у сумі 51грн.00коп. зайво сплачене по платіжному дорученню № 2518 від 27 листопада 2006року.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,104,105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Димитроввантажтранс” м.Димитров на рішення господарського суду Донецької області від 21.11.2006року у справі №25/239 –задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.11.2006року у справі №25/239 скасувати частково в частині стягнення суми штрафу за невиконання  плану вантажоперевезень у лютому 2006року у сумі 2692грн.40коп.

У задоволені позовних вимог щодо стягнення штрафу за невиконання  плану вантажоперевезень у лютому 2006року у сумі 2982грн.40коп.–відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Димитроввантажтранс” м.Димитров Донецької області державне мито за подання апеляційної скарги у сумі 51грн.00коп.

Господарському суду Донецької області видати наказ.

Донецькому апеляційному господарському суду видати Товариству з обмеженою відповідальністю „Димитроввантажтранс” м.Димитров Донецької області довідку на повернення державного мита у сумі 51грн.00коп. зайво сплаченого по платіжному дорученню № 2518 від 27 листопада 2006року.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС