ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

22.11.07                                                                                           Справа№ 2/878-23/186

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань Маїк С.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) “Молресурси”, м. Сокаль,

до відповідача Управління Пенсійного фонду України (надалі –УПФ України) в Сокальському районі, м. Львів,

про скасування рішення № 392 від 16.05.2006 р. та вимоги про сплату боргу № Ю - 18 3/3 від 16.05.2006 р.

За участю представників:

від позивача  -  не з”явився,

від відповідача –Щудло Н.О.

Суть спору: ТзОВ “Молресурси”, м. Сокаль, звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про скасування рішення відповідача № 392 від 16.05.2006 р. Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що позивач є платником єдиного податку, в період сплати якого суб”єкт підприємницької діяльності відповідно до положень Закону України “Про збір на обов”язкове державне пенсійне страхування”, Закону України “Про державну підтримку малого підприємництва”, Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” не є платником збору на обов”язкове державне пенсійне страхування, оскільки спрощена система оподаткування бухгалтерського обліку та звітності передбачає заміну сплати, встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), сплатою єдиного податку (ст 11 Закону України “Про державну підтримку суб”єктів малого підприємництва”). 04.08.2006 р. позивач доповнив позовні вимоги і просив скасувати також Вимогу про сплату боргу № Ю - 18 3/3 від 16.05.2006 р. загалом з тих же підстав, що й рішення № 392.

Відповідач проти позовних вимог заперечив повністю, посилаючись, зокрема на норми ст.ст. 5, 14, 15, 18, п. 3 ст. 106 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”, п.п. 1.3., 2.1.1., 8.2.а Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладання штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 р. № 21-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.01.2004 р. за № 81/8680).

У засіданнях суду за клопотанням представників сторін оголошувались перерви. Розгляд справи відкладався з підстав,наведених у відповідних ухвалах суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Роблячи такий висновок, господарський суд виходив з наступного.

Вимога про сплату боргу № Ю - 18 3/3 від 16.05.2006 р. та рішення № 392 від 16 травня 2006 підлягають частковому скасуванню так як відповідачем необгрунтовано донараховано позивачу 458,64 грн. недоїмки за листопад-грудень 2004 р. Зазначені 458,64 грн. становлять 42 % від сплаченого позивачем платіжними дорученнями № 2 від 20 грудня 2004 р. та № 2 від 20 січня 2005 р. (оригінали оглянуто судом) єдиного податку за листопад-грудень 2004 р.  Донарахування 458,64 грн. недоїмки за листопад-грудень 2004 р. суперечить ст.ст. 1, 2 Закону України “Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку і звітності у зв’язку з неперерозподілом Держказначейством України частини податків до ПФ України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року-першого кварталу 2005 року” № 3583-ІV від 16.03.06 р. (надалі ЗУ № 3583-ІV), відповідно до яких суми внесків, зокрема до Пенсійного фонду України суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - I кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цьому фонді у зв'язку із застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004 року N 2285-IV, не вважаються заборгованістю. Донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році - I кварталі 2005 року, не застосовуються. Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень про сплату ТзОВ “Молресурси” єдиного податку у 2004 р. та Акту перевірки № 59, складеного відповідачем 15 травня 2006 р., позивачем в складі єдиного податку за листопад-грудень 2004 р. фактично сплачено 458,64 грн. (42 % ), які зараховані на рахунок Пенсійного фонду. Відтак, сума донарахованих страхових внесків згідно з п. 21. висновків Акту перевірки  мала б становити 4496,36 грн., а не 4955 грн. (4955 –458,64). Нарахування і несплата внесків в інших періодах не підпадає під дію цього Закону, а тому сплата єдиного податку до місцевого бюджету у інших періодах, що перевірялись і за які донараховано страхові внески, не може бути зарахована позивачу. За таких обставин, позивач невірно виходив при нарахуванні 2717,61 штрафних санкції (рішення № 392 та вимога № 18 3/3) з суми недоїмки 4955 грн. у той час як вона становила 4496,36 грн. Крім цього,  Рішення № 392 від 16 травня 2006 р. про застосування фінансових санкцій на суму 2717,61 грн. та вимога № Ю - 18 3/3 від 16.05.2006 р. про сплату 2717,61 грн. фінансових санкцій за донарахування страхових внесків не відповідають п.4 ч.9 ст.106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”№ 1058-IV від 09.07.03 р. (надалі ЗУ № 1058), оскільки штрафна санкція застосована з наростаючим підсумком. Тоді як штраф – це неустойка, яка визначається у процентному відношенні до суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми. Відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 106 ЗУ № 1058, штрафна санкція у розмірі 5 % застосовується при таких двох умовах: якщо своєчасно не обчислено та не сплачено внесків. Факт наявності необчислення і несплати внесків, чи сплати не у повному обсязі, документально обґрунтований за період часу листопад-грудень 2004 р. та травень 2005 р. - квітень 2006 р. Отже, сума штрафу не може перевищувати 5 % донарахованих внесків, а саме: 224 грн. 82 коп. (4496,36 грн. * 5 % = 224,82 грн.). Застосування штрафу в розмірі 5 % за кожний повний або неповний місяць можливе лише за той місяць за який донараховано ці суми. Тому штраф у розмірі 5 % стала сума, яка визначається від суми донарахування в конкретному місяці.

Таким чином, вимога № Ю - 18 3/3 від 16.05.2006 підлягає скасуванню в частині донарахування відповідачу 458,64 грн. недоїмки за листопад-грудень 2004 р. та визначення 2492,69 грн. фінансових санкцій (2717,51 грн. –224,82 грн. = 2492,69 грн.), а рішення № 392 від 16 травня 2006 р. –в частині застосування 2492,79 грн. фінансових санкцій.

Щодо заперечень відповідача суд вважає за доцільне також зазначити, що згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.  Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Що стосується решти позовних вимог, то вони задоволенню не підлягають з огляду на таке. Статтею 5 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом першим статті 11 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сілвськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № І058-ІУ зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Заковом України “Про збір на обов”язкове державне пенсійне страхування” № 400/97ВР, яким разом із Законом України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” № 727/98 регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-прааові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і застосуванню не підлягають. Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в його постанові від 21 листопада 2006 р.

Крім цього, статтею 19 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № І058-ІУ встановлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Відтак, донарахування пенсійним органом страхових внесків до Пенсійного фонду України, виходячи з загальної суми фактичних витрат на оплату праці та інших виплат, пов”язаних з відносинами трудового найму працівників, обгрунтовані.

Судові витрати у справі покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 89, 94, 158, 160, 163, 167, 258, 263 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задоволити частково.

Скасувати Вимогу про сплату боргу № Ю-18 3/3 від 16.05.2006 р. Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області (м. Сокаль, вул. Героїв УПА, 11) в частині донарахування Товариству з обмеженою відповідальністю “Молресурси” (м. Сокаль, вул. Підкови, 6) 458,64 грн. недоїмки за листопад –грудень 2004 р. та визначення 2492,69 грн. фінансових санкцій.

Скасувати рішення № 392 від 16 травня 2006 р. Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області (м. Сокаль, вул. Героїв УПА, 11) в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю “Молресурси” (м. Сокаль, вул. Підкови, 6) 2492,79 грн. фінансових санкцій.

2. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Виконавчий лист про стягнення державного мита видати за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Молресурси”, м. Сокаль, після набрання постановою законної сили.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано.

5. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову виготовлено у повному обсязі 18.12.2007 р.

Суддя                                                                                                       Бортник О.Ю.