ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.01.07 р.                                                                               Справа № 44/428

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І. при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою державного підприємства „Донецька залізниця” (представник Долгов С.В., довіреність Н-01/233 від 01.02.05 року), до товариства з обмеженою відповідальністю „Центральна збагачувальна фабрика „Узлівська” (представник Лисенко О.В., довіреність 08/76 від 16.01.07 року), про стягнення збору за зберігання вантажу в сумі 2’521,68 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Донецька залізниця” (далі – Залізниця) звернулося до суду з позовом про стягнення плати (збору) за зберігання вантажу, нарахованої за час затримки вагонів на коліях Залізниці в сумі 2’521,68 грн. до товариства з обмеженою відповідальністю „Центральна збагачувальна фабрика „Узлівська” (далі – Товариство). Позовні вимоги Залізниці ґрунтуються на нормах статті 46 Статуту залізниць України, Правилах зберігання вантажів, Тарифному керівництві № 1 та Правилах користування вагонами та контейнерами, згідно яких Товариству має нараховуватися збір за збереження вантажів у разі їх затримки з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання.

Представник Залізниці в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтувавши їх актами загальної форми № 1835 та 1840 від 04.06.06 року, накопичувальною карткою № 0706285 та інш. Позивач не погодився із запереченнями відповідача, які ґрунтуються на відсутності вини Товариства у затримці вагонів №№ 67636043, 66086554, 67777607, 61100822, 60699824, 68155480, 67212787 та 67034300 (далі – Вагони), пояснивши, що позивач не повинен провадити маневрові роботи, якими потяг, що складається з Вагонів, розділяється та подається на різні фронти вивантаження, наразі на думку позивача, Вагони мали бути подані лише на колію № 21.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що затримка вантажів відбулася не з вини Товариства, оскільки згідно договору про подачу та прибирання вагонів на залізничну під’їзну колію, що належить залізниці при станції Трудова від 23.09.02 року № 1/19 (далі – Договір 1) та договору на організацію переведень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 29.11.05 року № 26005 (далі – Договір 2) Вагони мають подаватися локомотивами Залізниці на колії №№ 21, 5, 7, 20 та 13, у тому числі шляхом маневрових робіт щодо розділення потягу на окремі частини, наразі не зважаючи на наявність вільних колій (окрім колії 21) позивач не виконав свого договірного зобов’язання щодо прийняття заявки від 05.06.06 року на маневрові роботи та вчасно не подав відповідачу Вагони, дочекавшись звільнення колії № 21 після закінчення строку безоплатного зберігання вантажу.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Залізниці не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Параграфом 1 та 6 Договору 1 зазначено, що Вагони подаються Товариству локомотивом Залізниці на шляхи №№ 21 (14 вагонів), 5 (4 вагони), 7 (4 вагони), 20 (3 вагони) та 13 (1 вагон). Пунктами 2.1 та 2.2 Договору 2, а також коду 171 додаткової угоди № 1 до Договору 2 від 01.04.06 року визначено обов’язок Залізниці приймати заявки від Товариства на проведення маневрових робіт з Вагонами на станціях, під’їзних коліях та інших місцях незагального користування на прохання Товариства.

Актами загальної форми ГУ-23 № 1835 та № 1840 від 04.06.06 року підтверджено затримку Залізницею на станції Трудова потягу, який складався із Вагонів та був призначений Товариству, через зайнятість фронтів вивантаження. Факт зайнятості станом на 4-5 червня 2006 року колії вивантаження № 21 та незайнятість інших колій вивантаження (№№ 5, 7, 20 та 13) – сторонами не заперечується.

На підставі пункту 46 Статуту залізниць України та пункту 8 Правил зберігання вантажів, затверджених Міністерством транспорту України від 21.11.00 № 644, станцією Трудова Товариству був нарахований збір за зберігання вантажів у Вагонах у розмірі 2’521,68 грн. з ПДВ, оскільки працівники Залізниці вважали, що затримка сталася саме з вини одержувача. Розрахунок збору за зберігання вантажів у вагонах наведений у накопичувальній картці №№ 0706285. Актом загальної форми № 1871 від 07.06.06 року зафіксовано незгоду Товариства з нарахуванням збору за зберігання вантажу у Вагонах з посиланням на те, що 05.06.06 року працівники Залізниці відмовилися приймати заявку на проведення гарантованих до оплати маневрових робіт з Вагонами по коліях №№ 5, 7, 20 та 13, через що і сталася затримка Вагонів.

Приписами пункту 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 року № 644, що збір за зберігання вантажів у Вагонах нараховується та стягується у разі затримки Вагонів тільки з вини одержувача ( Товариства). Наразі актом загальної форми № 1871 від 07.06.06 року та листом Товариства № 15/1015 від 06.06.06 року доводиться факт звернення Товариства до Залізниці на виконання пунктів 2.1 та 2.2 Договору 2, а також коду 171 додаткової угоди № 1 до Договору 2 від 01.04.06 року – із заявкою про проведення та оплату маневрових робіт з Вагонами, з метою запобігання тривалої затримки Вагонів на станції Трудова, втім невиконання Залізницею цих договірних зобов’язань за висновком суду і стало причиною понаднормової затримки вагонів, оскільки Залізниця 06.06.06 року подала Вагони на колію № 21, проігнорувавши можливість подання Вагонів 05.06.06 року на колії №№ 5, 7, 20 та 13 шляхом маневрової роботи, оплата якої гарантувалася Товариством.

З огляду на наведене, суд вважає недоведеною вину Товариства у неприйнятті 05.06.06 року вантажів у Вагонах, причому з огляду на зазначені обставини – нарахування збору за зберігання вантажів у Вагонах є безпідставним, оскільки затримка вагонів сталася через неналежне виконання Залізницею умов Договорів 1 та 2.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача.

На підставі ст.ст.46 Статуту залізниць України, п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених Міністерством транспорту України від 21.11.00 № 644, керуючись ст.ст.22, 33, 35, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову державного підприємства „Донецька залізниця” до товариства з обмеженою відповідальністю „Центральна збагачувальна фабрика „Узлівська” про стягнення збору за зберігання вантажу в сумі 2’521,68 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.