ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  37/423

25.10.07

За позовом

До
Треті особи,

Про
Відкритого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Гарант"
Товариства з обмеженою відповідальністю "Будімір"
1)          Відкрите акціонерне товариство АТП  "Спецавтотранс"
2)          Відкрите акціонерне товариство "Укреконструкція"
3)          Відкрите акціонерне товариство "Промислово –будівельна компанія"
стягнення 15000900,00 грн.

Суддя  Кондратова І.Д.

Представники сторін:

Від позивача   Гендель В.А.- представник за довіреністю № б/н від 16.04.2007 року;

Від відповідача  не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Гарант" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будімір" про зобов’язання повернути грошові кошти в розмірі 15000900,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 р. порушено провадження у справі № 37/423, розгляд справи було призначено на 24.09.2007 року о 10-15.

Представник відповідача 24.09.2007р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/423 від 27.08.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/423 від 27.08.2007 р. виконав частково, а саме: не надав суду довідку про знаходження відповідача в ЄДРПОУ станом на день розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2007 року № 37/423 розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, а також відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено  до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних  вимог  на  предмет спору на стороні відповідача, Відкрите акціонерне товариство "Промислово –будівельна компанія", Відкрите акціонерне товариство "Укреконструкція", Відкрите акціонерне товариство АТП  "Спецавтотранс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2007 року  розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 25.10.2007 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та треті особи уповноважених представників в призначене судове засідання 25.10.2007 року не направили, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.97. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відомості про місцезнаходження відповідача та третіх осіб є правомірними, оскільки підтверджені довідками, наданими позивачем, про включення Товариство з обмеженою відповідальністю "Будімір", Відкритого акціонерного товариства АТП "Спецавтотранс", Відкритого акціонерного товариства "Укреконструкція" та Відкритого акціонерного товариства "Промислово –будівельна компанія" до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою представника позивача були оголошені лише вступна та резолютивна частина рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Гарант" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будімір" був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № Т-03/05, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу простий вексель № , емітований Відкритим акціонерним товариством "Укреконструкція", номінальною вартістю 5000000,00 грн., терміном погашення за пред’явленням, але не раніше 05.04.2007 року, а позивач сплатив відповідачу вартість вказаного векселя в розмірі 4845300,00 грн.

29 червня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Гарант" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будімір" був укладений також інший договір купівлі-продажу цінних паперів № Т-05/05, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу прості векселі № та № , емітовані Відкритим акціонерним товариством “Промислово-будівельна компанія”, номінальною вартістю 5000000,00 грн., терміном погашення за пред’явленням, але не раніше 23.03.2007 року, а позивач сплатив відповідачу вартість вказаних векселів в розмірі 9690600,00 грн.

29 червня 2005 року відповідач передав, а позивач прийняв прості векселі № ,  № та № згідно акту прийому-передачі цінних паперів.

Позивач, посилаючись на ст.ст.  47, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі звернувся до відповідача з позовом щодо повернення відповідачу грошових коштів в розмірі 15000900,00 грн., як законному держателю.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті  14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" від 23.02.2006 N 3480-IV вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі. Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов'язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Відповідно до ст. ст. 6, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Женевською конвенцією 1930 року, власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим. До простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо індосаменту (статті 11 - 20).

Між тим, як встановлено судом, вищевказані векселі були передані позивачу на виконання цивільно-правової угоди без вчинення відповідного напису на векселях.

Встановлений Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі, запроваджений Женевською конвенцією 1930 року, порядок передачі векселів не передбачає відчуження їх шляхом здійснення цивільно-правових угод, зокрема, купівлі-продажу. Водночас чинне законодавство не забороняє торгівлю векселями, але у цьому випадку послідовну передачу векселя слід вважати перерваною, і якщо на векселях відсутній індосамент. Питання, пов’язані із стягненням заборгованості за векселям регулюються нормами цивільного права, а не вексельним законодавством, оскільки у таких випадках вексель втрачає свою силу і набуває статусу боргового документа. А тому векселедержатель у даному випадку, у відповідності з нормами цивільного права, має права стягувати заборгованість за векселями, які набули статусу боргових документів, лише з векселедателів (також див. п. 13 інформаційного листа ВГСУ від 13.02.2002 року № 01-8/155).

Позивач скористався своїм правом та звернувся до Каплуна Ю.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, з проханням вчинити протест вищезазначених векселів про неоплату проти векселедавців. 06.04.2007 року нотаріусом були вчинені протести векселів № ,  № та № про неоплату проти векселедавців. 24.05.2007 року приватним нотаріусом були здійснені виконавчі написи на векселях № ,  № та № (на загальну суму іх номіналу – 15000000,00 грн. та суму 900,00 грн., пов’язану з опротестуванням), які у відповідності до статті 8 Закону України “Про обіг векселів в Україні”  є виконавчими документами.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позивачем в розуміннні статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено тих обставин, які є  підставою позовних вимог, не підтверджено такі обставини належними доказами та не додано їх до матеріалів справи, крім того, судом встановлено, що позивачем невірно в обґрунтування своїх позовних вимог  застосовуються норми Уніфікованого закону, які визначають зобов’язання індосанта перед держателем векселя, а тому позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,–

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                                 І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 03.12.2007 р.