ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2007 р.
№ 34/549-06-13068 (22а-945/07)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                       Кривда Д.С.,

суддів                                             Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:           Бойченко Г.В.

від відповідача:      Кирилюк О.В.

розглянувши  касаційну скаргу Приморської митниці та касаційну скаргу Головного Управління Державного казначейства України в Одеській області

на постанову  Одеського апеляційного господарського суду  від 05.09.2007р.

у справі № 34/549-06-13068 Господарського суду Одеської області

за позовом  ТОВ ВКП “Ювіс”

до Приморської митниці

до Головного Управління Державного казначейства України в Одеській області

про  стягнення 107930,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ ВКП “Ювіс” звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Приморської митниці та Головного Управління Державного казначейства України в Одеській області про стягнення 107930,00 грн. шкоди.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.04.2007р. (суддя Ю.Г.Фаєр), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2007р. (судді: В.С.Балух, М.А.Мирошниченко, В.В.Шевченко),  позовні вимоги задоволено: стягнуто з Державного бюджету України в особі  Головного Управління Державного казначейства України в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства “Ювіс” матеріальної шкоди на суму 107930грн., стягнуто з Приморської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства “Ювіс” витрати по держмиту у розмірі 1079,30 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Не погодившись з прийнятим у даній справі судовими рішеннями,

Приморська митниця  подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2007р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду  від 05.09.2007р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних  вимог. Свою вимогу Приморська митниця мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Не погодившись з прийнятим у даній справі судовими рішеннями,   Головне Управління Державного казначейства України в Одеській області  подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2007р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду  від 05.09.2007р. та передати справу на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. Свою вимогу Головне Управління Державного казначейства України в Одеській області мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми процесуального права.

Розглянувши касаційні скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Головного Управління Державного казначейства України в Одеській області  підлягає задоволенню, а касаційна скарга Приморської митниці підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено:

12.01.2005р.  між позивачем та ЗАТ “Нікопольський завод нержавіючих труб” був укладений договір комісії № 12, згідно якого комітент –ЗАТ “Нікопольський завод нержавіючих труб” доручив, а позивач прийняв на себе обов'язок від свого імені та за рахунок комітента здійснювати реалізацію товару, власником якого є ЗАТ “Нікопольський завод нержавіючих труб“.

17.01.2005р. на виконання своїх зобов'язань, позивач уклав з компанією “Kenem Management Limited” (Cyprus) контракт № 22/1 на поставку партії безшовних нержавіючих труб.

01.02.2005р. позивач уклав з Дочірнім підприємством фірма “ІСТ” із 100% іноземним капіталом контракт транспортно-експедиційного обслуговування № 27, за яким Дочірнє підприємство фірма “ІСТ” за рахунок позивача зобов'язалося виконувати послуги, пов'язані з перевезенням вантажу (транспортно-експедиційне обслуговування), із правом залучення до їх виконання третіх осіб. Згідно додаткової угоди до цього контракту № 1 від 14.02.2005р., при здійсненні мультимодальних перевезень (автомобільним та морським транспортом) оплата понаднормативного простою контейнерів (демередж) здійснюється замовником на підставі рахунку, пред'явленого їх власником.

Поняття зобов'язання та підстави його виникнення встановлені ст. 509 ЦК України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Таким чином, із приписів даної правової норми випливає, що зобов’язання є правовідношенням між сторонами, що його уклали.

Проте, вирішуючи даний спір господарський суд попередніх інстанцій на підставі відповідних доказів у встановленому законом порядку не дослідив обставин щодо того чи виникло між позивачем та власником контейнерів з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України зобов’язання щодо демереджу. Не досліджувалась господарським судом попередніх інстанцій на підставі відповідних доказів у встановленому законом порядку і обставини щодо того хто був власником контейнерів, в яких знаходився вантаж партії безшовних нержавіючих труб.

Господарським судом встановлено, що 21.10.2005р. Дочірнє підприємство фірма “ІСТ” прийняло у позивача вантаж, який в подальшому був оформлений на Дніпропетровській митниці в режимі експорту, про що свідчить вантажна митна декларація (ВМД) 110000001/5/125046 від 24.10.2005р.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проте, в матеріалах справи відсутня вантажна митна декларація (ВМД) 110000001/5/125046 від 24.10.2005р., яка свідчить про факт щодо прийняття Дочірнім підприємством фірмою “ІСТ” вищезгаданого вантажу, що є порушенням господарським судом попередніх інстанцій ст. 32 ГПК України.

Господарським судом встановлено, що 26.10.2005р. на митному посту “Іллічівськ” контейнер з вантажем нержавіючих труб був затриманий Одеською митницею, правонаступником якої є відповідач –Приморська митниця та без наведення будь-яких порушень з боку позивача вимог чинного законодавства митним органом було відмовлено у пропуску вантажу через митний кордон України, без надання при цьому офіційної відмови. Проте, встановивши дану обставину, господарський суд попередніх інстанцій на підставі відповідних доказів, що залучені до матеріалів справи, у встановленому законом порядку не дослідив обставин щодо підстав затримання відповідачем –Приморською митницею вищезгаданого вантажу та не дав їм правової оцінки.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приморської митниці задовольнити частково.

Касаційну скаргу Головного Управління Державного казначейства України в Одеській області  задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2007р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду  від 05.09.2007р. у справі №34/549-06-13068   скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Головуючий - суддя                                                  Кривда Д.С.,

судді                                                                            Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.