СУД
РІШЕННЯ

"09" січня 2007 р.

Справа №  16/325

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Шевчук О.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:  приватного підприємства Агрофірма
"Панчеве", с. Панчеве, Новомиргородського району

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 100000 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Романяк М.Я. ,
довіреність № 05/08  від 05.08.05  р.

від відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
довіреність НОМЕР_1

Приватне підприємство
"Агрофірма Панчеве" звернулась до господарського суду з позовом про
стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 збитків в сумі 100000,00 грн.

Вимоги позивача ґрунтуються на
тому, що відповідач протягом 2005 року безпідставно використовував земельну
ділянку площею 50 га, яка надана позивачу в оренду згідно договору оренди від
09.09.2004 р., у зв'язку з чим позивачу заподіяні збитки у вигляді упущеної
вигоди.

Відповідач позовні вимоги не
визнав, посилаючись на те, що спірною земельною ділянкою він користувався на
підставі Державного акту на право постійного користування землею від 19.09.2000
р., який визнано недійсним лише 07.11.2005 р. За викладених обставин вина
відповідача у спричиненні позивачу збитків відсутня.

05.12.2006 р. та 19.12.2006 р. в
судовому засіданні оголошувалась перерва відповідно до 16 год. 00 хв.  19.12.2006 р. та  09.01.2007 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ :

Згідно із статтею 7 Земельного
кодексу України у редакції 1992 року, що діяла на час виникнення спірних
правовідносин, користування землею може бути постійним або тимчасовим.
Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.
Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і
довгостроковим - від трьох до двадцяти п'яти років. У разі виробничої
необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного
строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування.
Користування землею на умовах оренди для сільськогосподарських цілей повинно
бути, як правило, довгостроковим. У постійне користування земля надається
Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності:
громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і
організаціям; громадським об'єднанням; релігійним організаціям; промисловим,
транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і
організаціям; організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу, для потреб
оборони; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам;
житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і дачно-будівельним
кооперативам; спільним підприємствам, міжнародним об'єднанням і організаціям з
участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що
повністю належать іноземним інвесторам.

Компетенція районних Рад народних
депутатів у галузі регулювання земельних відносин на час виникнення спірних
правовідносин була встановлена ст. 11 Земельного кодексу  України у редакції 1992 року, відповідно до
п. 1 якої до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання
земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у
власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19
цього Кодексу;

Згідно ч. 3 та ч. ст. 19 цього
Кодексу районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради
народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів: із
земель запасу для сільськогосподарського використання; із земель лісового і
водного фонду у випадках, передбачених статтями 77 і 79 цього Кодексу; для
ведення селянського (фермерського) господарства, у разі відмови в наданні
земельної ділянки сільською, селищною Радою народних депутатів.

Новомиргородською районною радою на
тринадцятій сесії двадцять третього скликання прийнято рішення № НОМЕР_2 від
30.05.2000 р. "Про надання земельної ділянки для організації селянського
(фермерського) господарства гр. ОСОБА_1" (далі - рішення № НОМЕР_2).
Згідно цього рішення Новомиргородська районна рада  надала в постійне користування  гр. ОСОБА_1 земельну ділянку для організації
селянського (фермерського) господарства площею 50 га орних земель, вилучивши її
із земель запасу Панчівської сільської ради ( т.1, а.с.112).

08.09.2000 р. цією ж радою на
чотирнадцятій сесії двадцять третього скликання рішенням № НОМЕР_3 (далі -
рішення № НОМЕР_3) були внесені зміни до рішення районної ради № НОМЕР_2 від
30.09.2000 р. Відповідно до цього рішення Новомиргородська  районна рада надала  гр. ОСОБА_1 в постійне користування для
організації селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 50
га орних земель в південній частині поля НОМЕР_4, вилучивши її із земель запасу
Панчівської сільської ради (т.1, а.с. 114).

На підставі рішення № НОМЕР_3
відповідачу у даній справі було видано Державний акт на право постійного
користування землею серія КР НОМЕР_5, зареєстрований в Книзі записів державних
актів на право постійного користування землею за № НОМЕР_6 (т 1.,а.с.116).

Рішенням  арбітражного
суду Кіровоградської області від 12.06.2001 р. у справі № 8/118, яке
залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського
суду від 12.10.2001 р.,  рішення
Новомиргородської районної ради №НОМЕР_2 та
№НОМЕР_3 визнано недійсними з підстав порушення  Новомиргородською районною радою  порядку надання земельних ділянок, який
передбачено ст.ст.19, 51 Земельного кодексу України в редакції 1992 року.   При цьому слід зазначити, що при  вирішенні даного спору  судом не вирішувалось питання   щодо припинення права користування  громадянином ОСОБА_1 спірною земельною
ділянкою з підстав, визначених ст.27 Земельного кодексу України в редакції 1992
року.

Розпорядження Новомиргородської
районної державної адміністрації Кіровоградської області №НОМЕР_7 від
25.04.2003 року "Про припинення права користування земельною ділянкою
ОСОБА_1", в редакції розпорядження від
10.01.2005 р. №НОМЕР_8 "Про внесення змін до розпорядження голови
районної державної адміністрації від 25.04.2003 року №НОМЕР_7" визнано
недійсним рішенням господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2005
р. у справі  №12/439. (т.1.,
а.с.118-122).

Будь-які інші докази, які б
підтверджували прийняття повноважними органами рішень щодо вилучення  земельної ділянки у  відповідача, щодо  припинення права  користування
спірною земельною ділянкою чи вилучення Державного акту на право
користування  земельною ділянкою, в
матеріалах справи відсутні.

Оскільки право постійного
користування відповідачем  спірною
земельною ділянкою не було припинено  у
встановленому  законодавством порядку, у
відповідача не виникло обов'язку щодо повернення до архіву державного органу
земельних ресурсів Державного акту на право постійного користування землею КР
№НОМЕР_5 від 19.09.2000 р. згідно п.3.10 Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на
землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право
постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування
землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої
Державним комітетом України по земельних ресурсах згідно наказу № НОМЕР_9. та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 р. за №НОМЕР_10.

Відповідно до абзацу 2 пункту 8
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 "Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ", питання про недійсність документів, виданих на підставі
переглянутого рішення органу місцевого самоврядування, що слугували підставою
для одержання земельної ділянки, вирішується в судовому порядку.

29.07.2005 р. господарським судом
Кіровоградської області прийнято рішення
у справі №12/349 (т.1, а.с. 82-92) за позовом  прокурора Новомиргородського району в
інтересах держави в особі Новомиргородської районної державної адміністрації та
3 особи без самостійних вимог на стороні позивача приватного підприємства
"Агрофірма "Панчеве" до приватного підприємця ОСОБА_1, про
звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 50 га на території
Панчівської сільської ради; про визнання недійсним державного акту на право
постійного користування землею серії КР №НОМЕР_5 від 19.09.2000 р., виданий
ОСОБА_1; про зобов'язанняОСОБА_1 повернути до архіву Новомиргородського
районного відділу земельних ресурсів Державний акт на право постійного
користування землею  серії КР №НОМЕР_5
від 19.09.2000 р., виданий ОСОБА_1; за позовом
3 особи з самостійними вимогами - приватного підприємства
"Агрофірма "Панчеве" до приватного підприємцяОСОБА_1 про
визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею
серії КР №НОМЕР_5 від 19.09.2000 р., виданий ОСОБА_1 та за зустрічним
позовом  приватного підприємцяОСОБА_1 до
приватного підприємства "Агрофірма "Панчеве" та
Новомиргородської районної державної адміністрації про визнання недійсним
договору оренди землі від 09.09.2004 року. Згідно   цього
рішення господарський суд зобов'язав приватного підприємцяОСОБА_1
повернути до архіву Новомиргородського районного відділу земельних ресурсів
Державний акт на право постійного користування землею серії КР №НОМЕР_5 від
19.09.2000 р., виданий ОСОБА_1

Крім того, вказаним рішенням від
29.07.2005 р. відмовлено у задоволенні вимоги прокурора та позивача про
визнанняОСОБА_1 таким, що самовільно користується земельною ділянкою площею 50
га, яка знаходиться на території Панчівської сільської ради та зобов'язано його
звільнити зазначену земельну ділянку, а також відмовлено в задоволенні вимоги
приватного підприємства "Агрофірма "Панчеве" про визнання
недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою
КР №НОМЕР_5 від 19.09.2000 р., виданий ПП ОСОБА_1

Даним рішенням відмовлено також в
задоволенні позову ПП ОСОБА_1 до ПП "Агрофірми "Панчеве" та
Новомиргородської районної державної адміністрації про визнання недійсним
договору оренди землі від 09.09.2004 р.

Провадження в частинні вимог
прокурора про визнання недійсним державного акту на право постійного
користування землею серія КР № НОМЕР_5 від 19.09.2000 р., виданий ПП ОСОБА_1
припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 07.11.2005 року рішення у справі № 12/349
частково скасовано. Визнано недійсним акт на право постійного користування
землею серія КР №НОМЕР_5 від 19.09.2000 р., зобов'язано приватного підприємця
ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 50 кв.м., що знаходиться на території
Панчівської сільської ради. В іншій частині рішення господарського суду від
29.07.2005 р. залишено без змін.

Таким чином,  до 07.11.2005 р. виданий відповідачу
Державний акт на право постійного користування землею КР №НОМЕР_5 від
19.09.2000 р., який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право
постійного користування землею КР за № НОМЕР_6 був дійсним  і у відповідача  не вилучався.

Користуючись земельною ділянкою на
підставі  Державного акту на право
постійного користування землею КР №НОМЕР_5 від 19.09.2000 р., відповідач діяв в
межах норм чинного законодавства, зокрема
відповідно до ст.ст. 22, 23 Змеленого кодексу України в редакції 1992
року та відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України в редакції
2001 року.

З огляду на викладене до вирішення
питання в судовому порядку щодо визнання недійсним Державного акту на право
постійного користування землею, виданого приватному підприємцюОСОБА_1
19.09.2000 р.,  твердження позивача про
відсутність у відповідача права користування землею  не ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

Відповідно до пункту 1 ст.152  діючого Земельного кодексу України держава
забезпечує громадянам та  юридичним  особам
рівні умови захисту прав власності на землю. Одним із способів захисту
прав на  земельні ділянки відповідно до
пункту  3 "г" цієї статті  є відшкодування заподіяних збитків, яке може
застосовуватись при усуненні будь-яких порушень прав власника на землю чи
землекористувача.

Пунктом "д" ст.156
Земельного кодексу України  передбачено відшкодування
збитків  власникам землі та
землекористувачам, заподіяних  внаслідок
неодержання доходів за час  тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Відповідно до п.16 постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 р. "Про практику застосування
судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"  вирішуючи
спори  про  відшкодування
власникам  землі  й землекористувачам  шкоди,
заподіяної  самовільним  зайняттям
або забрудненням земельних ділянок та
іншими  порушеннями  земельного законодавства, суди  мають
виходити  з  того,
що  відповідно  до ст. 156
Земельного кодексу України та
ст.  1166  Цивільного кодексу України така шкода
відшкодовується у повному обсязі.

Вирішуючи даний спір, господарський
суд враховує те, що: чинне законодавство виходить з принципу  вини
особи,  яка   заподіяла
шкоду (ч.2 ст.1166 ЦК України); шкода підлягає відшкодуванню за  умови
безпосереднього  причинного  зв'язку
між неправомірними діями особи,
яка заподіяла шкоду,  і самою
шкодою.

Отже для покладення на відповідача
обов'язку відшкодувати шкоду позивачу в сумі 100000 грн., крім завданої шкоди,
необхідна наявність таких складових елементів правопорушення, як:  вина, неправомірні дії відповідача та
причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача і завданою шкодою.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, з урахуванням вищевикладених обставин,
вина відповідача в заподіянні шкоди позивачу відсутня.

Матеріалами справи підтверджується
правомірність  дій відповідача щодо
використання до 07.11.2005 р. спірної земельної ділянки на підставі Державного
акту на право постійного користування землею КР №НОМЕР_5 від 19.09.2000 р.,
який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного
користування землею КР за № НОМЕР_6,  тобто  дії відповідача по використанню земельної
ділянки не є неправомірними.

Відсутність хоча б одного  із елементів складу правопорушення є
підставою для відмови  у стягненні
збитків (шкоди).

Враховуючи вищенаведене,
господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

Заявлене позивачем клопотання про
призначення судової бухгалтерської експертизи не підлягає задоволенню у зв'язку
з його необґрунтованістю.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44,
49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя

О.Б. Шевчук

Дата підписання рішення: 15.01.2007 р.