ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" вересня 2007 р.                                                                            Справа  № 7/274

За позовом Самойленко Віри Станіславівни

Відповідач - відкрите акціонерне товариство «Рівненський хлібокомбінат»

Відповідач –управління капітального будівництва виконкому Рівненської міської ради

- про визнання договору підряду неукладеним та визнання недійсним рішення Спостережної ради

Суддя  Маціщук А. В.

За участю представників сторін :

від поз.- Самойленко В.С.

від відп.УКБ –пред-к Світличний Р.В./пост.дов.№ 01-5/793 від 21.05.07 р./

Акціонер товариства «Рівненський хлібокомбінат»Самойленко В.С. звернулась до господарського суду з позовом про визнання неукладеним договору підряду, укладеного відповідачами 27.03.01 р. на проведення будівельно-монтажних робіт по будівництву житла для ВАТ «Рівненський хлібокомбінат», зазначивши, що цей договір всупереч вимогам ст.207 ЦК України з боку забудовника УКБ Рівненського міськвиконкому підписаний не керівником, а невідомою особою.

Просить також визнати недійсним рішення спостережної ради від 01.03.04 р., відповідно до якого відмінені всі рішення спільного засідання профкому та адміністрації ВАТ „Рівненський хлібокомбінат” щодо надання квартир, збудованих за рахунок коштів товариства „Рівненський хлібокомбінат” у будинку за адресою м.Рівне вул.Костромська,11. Обґрунтовуючи таку позовну вимогу позивач зазначає, що це рішення не відповідає нормам ст.ст.244,247 КЗпП України, Закону України „Про професійні спілки, права та гарантії їх діяльності”, поскільки профспілки /комітет/ разом із власником або уповноваженим ним органом розподіляє фонд житлового будівництва.

Відповідач УКБ виконкому Рівненської міської ради заперечує проти позову. Пояснює, що оспорюваний договір виконаний сторонами повністю, що свідчить про його схвалення юридичною особою УКБ міськвиконкому після підписання. Вважає помилковим посилання позивача на норми ст.207 ЦК України, поскільки договір укладався до набрання чинності цим актом цивільного законодавства.

Крім того, відповідач подав заяву про застосування позовної давності, зазначивши, що позивач знала про існування оспорюваного договору на час розгляду її /Самойленко В.С./ позову в Рівненському міському суді у серпні 2001 році, коли вона доповнила позов вимогою про визнання недійсним цього договору.

Відповідач товариство «Рівненський хлібокомбінат»відзив на позов та інші витребувані судом документи не представив. Представник відповідача в судове засідання не з’явився. Про час і місце слухання справи суд повідомив цього відповідача в установленому порядку за юридичною адресою. За таких обставин суд вирішує спір за наявними у справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України.

Судом встановлено слідуюче.

Відповідно до п.4 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Згідно зі ст.167 ГК України корпоративні права –це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Так, відповідно до ст.116 ЦК України та ст.10 Закону України „Про господарські товариства” учасники господарського товариства мають право в порядку, встановленому установчим документом та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом; розпоряджатися належними їм акціями; захищати свої права в порядку, визначеному чинним законодавством.

Положення статуту акціонерного товариства в кожному випадку не можуть суперечить нормам законодавства.

Відповідно до ст.12 Закону України „Про господарські товариства” акціонерне товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних  доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Норми ст.25 Закону України „Про власність” встановлюють, що об’єктом права власності акціонерного товариства  є майно, придбане за рахунок продажу акцій, одержане в результаті його господарської діяльності, а також інше майно, набуте на підставах, не заборонених законом. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до договору підряду, укладеного відповідачами 27.03.01 р. на проведення будівельно-монтажних робіт по будівництву житла для ВАТ «Рівненський хлібокомбінат», відповідачі погодили передачу замовником/товариством „Рівненський хлібокомбінат” забудовникові/УКБ певну кількість квартир в будинку по вул..Маторосова,4 (Лермонтова,7) в рахунок оплати за виконувані роботи –будівництво 786,78 м кв. загальної площі в будинку по вул.Костромській,11. Умови договору повністю виконані, що підтверджено представленими відповідачем документами –актом прийняття-передачі основних засобів від 29.12.03 р., авізо № 805 від 16.12.03 р. тощо.

Самойленко В.І. як акціонер є лише власником акцій і не наділений суб’єктивним правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства, що було предметом відчуження. Оспорюваний договір підряду стосується прав та обов’язків відповідача ВАТ «Рівненський хлібокомбінат», тоді як позивач як акціонер не наділений правом представляти інтереси товариства - оскільки оскаржуваний договір є господарською операцією, а у позивача відсутні повноваження товариства щодо захисту його (товариства) прав, у позивача відсутнє суб’єктивне право на звернення до господарського суду з відповідною позовною вимогою.

Суд також звертає увагу, що способи захисту цивільних прав та інтересів визначені нормами ст.16 ЦК України, і такий спосіб захисту як визнання договору неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав, передбаченим цією статтею та іншими законами України. Вимога про встановлення факту неукладення договору не може бути предметом спору. Така вимога є встановленням факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватись господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обгрунтованності вимог.

Заяву відповідача про застосування позовної давності суд залишає без уваги, поскільки відповідач не довів в порядку ст.ст.33,34 ГПК України існування обставин, про які зазначив у цій заяві.

Обґрунтовуючи вимогу про визнання недійсним рішення спостережної ради від 01.03.04 р., відповідно до якого відмінені всі рішення спільного засідання профкому та адміністрації ВАТ „Рівненський хлібокомбінат” щодо надання квартир, збудованих за рахунок коштів товариства „Рівненський хлібокомбінат” у будинку за адресою м.Рівне вул.Костромська,11, - позивач посилається на порушення внаслідок такого рішення свого права на одержання двохкімнатної квартири № 80 в будинку по вул..Костромській,11, поскільки спостережна рада відмінили, зокрема, спільне рішення профкому і адміністрації ВАТ „Рівнехліб” від 28.08.03 р. Позивач доводить, що рішення спостережної ради є неправомірним, поскільки розподіл фонду матеріального заохочення та житлового будівництва має здійснюватись адміністрацією підприємства спільно з профспілковим комітетом.

Таким чином, питання, з приводу якого прийняла рішення спостережна рада товариства, не стосується корпоративного права позивача, поскільки не стосується здійснення корпотаривних прав акціонера, а свідчить про наявний спір з приводу застосування норм житлового законодавства. Тому суд вважає, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту порушеного права.

За наведених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись  ст.ст.49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові.

Суддя