КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2007                                                                                           № 37/303

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Зеленіна  В.О.

суддів:             Синиці  О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

Від позивача – Парицька Н. О. – по довіреності, Вальчук Н. В. – по довіреності.

Від відповідача 1 – Шамрай О. В. – по довіреності.

Від відповідача 2 – Вдовіна Л. М. – по довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн-М"

на рішення Господарського суду м.Києва від 13.07.2007 р.

у справі № 37/303

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький завод "Прогрес"

до                                                   Міністерства оборони України

Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн-М"

про                                                  визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.07.2007 р. у справі             № 37/303 позов ТОВ “Луцький завод “Прогрес” до Міністерства оборони України та ТОВ “Лайн-М” про визнання договору недійсним був повністю задоволений: було визнано недійсним договір від 26 травня 2006 року № 20/05-06, укладений між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони – “Укроборонбуд” Мельник В’ячеслав Леонідович та Товариством з обмеженою відповідальністю “Лайн-М” в особі директора Хімчак Тетяни Яківни на спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.

Цим же рішенням витрати по сплаті державного мита та витрати по сплаті на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу були покладені на відповідачів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ “Лайн-М” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, в позові ТОВ “Луцький завод “Прогрес” – відмовити, оскільки вважає, що рішення було винесене при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, при невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 р. було порушено апеляційне провадження у справі № 37/303, розгляд справи був призначений на 26.09.2007 р.

26.09.2007 р. у судове засідання з’явилися лише представники позивача, а від ТОВ “Лайн-М” через канцелярію суду надійшла заява та телеграма, в яких відповідач 2 просить відкласти розгляд справи № 37/303 у зв’язку з неможливістю явки його представника у судове засідання.

Колегія, порадившись, у зв’язку з неявкою представників відповідачів, приймаючи до уваги вище згадані вище заяву та телеграму відповідача 2 про відкладення розгляду справи, вирішила відкласти розгляд даної справи до 03.10.2007 р.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу та відзив позивача на неї, доповнення до апеляційної скарги, інші подані сторонами матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

26 травня 2006 року між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони – “Укроборонбуд” Мельник В’ячеслав Леонідович та Товариством з обмеженою відповідальністю “Лайн-М” в особі директора Хімчак Тетяни Яківни було укладено договір № 20/05-06 на спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін (далі – по тексту Договір).

Предметом даного договору визначено проектування та будівництво (реконструкція) об’єктів житлово-цивільного призначення з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення, підземним паркінгом та інженерними мережами на будівельному майданчику, що знаходиться на території військового містечка № 1 Міністерства оборони України за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, буд. 96к.

Згідно п. 2.3 Договору Міністерство оборони України зобов’язується здійснити (забезпечити здійснення) забудови 20 % площі об’єкту, відповідно до розробленого та затвердженого у встановленому порядку проекту, в процесі будівництва якого буде використовуватись створена (побудована) за рахунок ТОВ “Лайн-М” інженерна інфраструктура.

Пунктом 2.4 зазначеного Договору передбачено, що пайовим внеском ТОВ “Лайн-М” за даним договором будуть його витрати на проектування та будівництво (реконструкцію) об’єкту. Згідно пункту 2.5 Договору ТОВ “Лайн-М” зобов’язувався здійснити (забезпечити здійснення) забудову 80 % площі об’єкту, відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту.

28.07.2006 року, за результатами проведеного конкурсного відбору найкращої пропозиції між ТОВ “Луцький завод “Прогрес” та Міністерством оборони України  в особі директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України Ісаєнко Д. В., що діяв на підставі наказу Міністра оборони України від 28 грудня 2005 року № 772, було укладено договір № 227/ДБ-15СПЗ про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників). З метою врегулювання відносин сторін по договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) 01 серпня 2006 року сторони уклали Договір № ДУ-1/15СПЗ.

ТОВ “Луцький завод “Прогрес” вважає договір від 26.05.2006 року № 20/05-06, укладений між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони – “Укроборонбуд” Мельник В. Л. та ТОВ “Лайн-М”, на спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін недійсним, а тому змушене звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ТОВ “Луцький завод “Прогрес”є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевий господарський суд своїми ухвалами зобов’язував Міністерство оборони України надати суду докази проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції, за результатами якого ТОВ “Лайн-М” було визнано переможцем, а також інші документи, пов’язані з укладенням Договору № 20/05-06 від 26.05.2006 року з ТОВ “Лайн-М” (протокол засідання комісії з відбору найкращої пропозиції, довіреність видану Мельнику В. Л., докази виконання Мельником В. Л. посадових обов’язків директора філії на момент підписання договору, рішення Міністра оборони про укладення спірного договору та погодження такого укладення директором Департаменту будівництва Міністерства оборони України); оригінал для огляду в судовому засіданні та належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи Договору № 20/05-06 від 26.05.2006 року на спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін, проте відповідач 1 дані докази суду для долучення до матеріалів справи не надав та пояснив, що докази, які витребувались ухвалами Господарського суду м. Києва відсутні у відповідача 1. ТОВ “Лайн-М” на виконання вимог ухвали Господарського суду м. Києва надав лише завірену представником відповідача 2 копію оспорюваного договору, будь-які інші докази, що спростовували б доводи позивача, які викладені позивачем в позовні заяві, відповідач 2 суду не надав.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про правовий режим майна у Збройних Силах України” вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління, центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України “Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”) належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Згідно Положення про Міністерство оборони України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України № 1080 від 03.08.2006 року, Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили. Міністерство оборони України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони. Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань: у питаннях формування та реалізації державної політики у сфері оборони і військового будівництва, військово-політичного управління Збройними Силами:

розробляє проекти та виконує державні програми розвитку Збройних Сил, розвитку озброєння і військової техніки, інші програми (плани) будівництва та розвитку Збройних Сил; бере участь в стратегічному плануванні у сфері оборони та військового будівництва; координує в установленому порядку діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування з питань підготовки держави до оборони; готує пропозиції і розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів у сфері оборони, організовує, забезпечує і контролює їх виконання;

формує основні показники державного оборонного замовлення, здійснює розміщення і оплату робіт із закупівлі, сервісного обслуговування, модернізації та ремонту озброєння і військової техніки, кодифікації на предмети постачання, капітального будівництва, закупівлі продовольства, речового та іншого майна, матеріальних та інших ресурсів для Збройних Сил, а також в установленому порядку для інших військових формувань;

забезпечує здійснення взаємовідносин Збройних Сил з державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями та громадянами;

реалізує політику з питань проходження державної служби у Збройних Силах;

сприяє діяльності суб’єктів, які здійснюють демократичний цивільний контроль над Збройними Силами;

забезпечує здійснення у Збройних Силах заходів щодо створення та розвитку інформаційних систем і ресурсів.

Відповідно до наказу Міністра оборони України від 28.12.2005 року № 772 “Про деякі питання організації будівництва” визначено, що замовником будівництва житла для військовослужбовців збройних сил України та членів їх сімей є Міністерство оборони України. Договори предметом яких є будівництво житла для військовослужбовців збройних сил України та членів їх сімей, укладаються виключно від імені Міністерства оборони України. Право підпису таких договорів та здійснення всіх правочинів за ними було надано директору Департаменту будівництва.

Згідно пункту 5 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України “Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил” від 28.12.2000 р. № 1919 повноваження суб’єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна (крім майна, зазначеного у пунктах 3 і 4 цього Положення), списаного військового майна та військового майна, яке підлягає утилізації, надає Кабінет Міністрів України за пропозицією Міністерства оборони відповідно до результатів проведених конкурсів (тендерів) з визначення серед суб’єктів тих, що реалізуватимуть військове майно. Для організації і проведення конкурсів (тендерів) утворюється комісія до складу якої входять фахівці Міноборони, Мінекономіки. Умови і порядок проведення конкурсів (тендерів) затверджуються Міноборони за погодженням з Мінекономіки та Фондом державного майна і реєструються Мін’юстом.

Водночас, як вже було зазначено вище, Договір, що був укладений 26.05.2006 року з ТОВ “Лайн-М” підписаний між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства  оборони – “Укроборонбуд” Мельник В’ячеслав Леонідович.

Згідно ч. 1 статті 202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Частиною 2 статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

В довіреності від 09.03.2006 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М. та зареєстрованої в реєстрі за № 610 та на підставі якої діяв Мельник В. Л. чітко зазначено, що директор Філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони – “Укроборонбуд” Мельник В’ячеслав Леонідович вправі укладати від імені Міністерства оборони України, на підставі рішення Міністра оборони України та за погодженням директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України за кошти суб’єктів господарювання правочини (договори, контракти) спільної діяльності, про пайову участь у будівництві житла, на виготовлення проектно-кошторисної документації, підряду на капітальне будівництво, регулювання відносин, заміни сторони, купівлі-продажу житла (квартир).

Згідно частини 1, 3 статті 237 Цивільного Кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов’язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Таким чином, довіреністю від 09.03.2006 року встановлено певні умови, лише за наявності яких вказана особа набувала повноважень вчиняти відповідні правочини від імені Міністерства оборони України.

Відповідно до частини 1 статті 241 Цивільного Кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

На виконання спірного Договору його сторонами не вчинялось жодних дій, тобто сторонами такого договору не виконувались передбачені договором зобов’язання, що не призвело до правових наслідків для його сторін, в тому числі й виникнення спільної власності на військове містечко № 1 у м. Дніпропетровську, а тому у суду відсутні правові підстави вважати даний Договір схваленим.

Згідно частини 2 статті 207 Цивільного Кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

При цьому, згідно частини 1 статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, в тому числі наявність у особи, яка вчиняє правочин необхідної цивільної дієздатності.

Частиною 1 статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з пунктом 9 Роз’яснень Президії Вищого господарського суду України від 12.03.1999 року № 02-5/111 (зі змінами і доповненнями) “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” письмова угода може бути укладена від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Угода, укладена представником юридичної особи або керівником її відособленого підрозділу без належних повноважень на її укладення або з перевищенням цих повноважень, повинна бути визнана недійсною як така, що не відповідає вимогам закону. Оскільки сторона, з якою укладено угоду, знала або повинна була знати про відсутність у представника другої сторони відповідних повноважень, то її засновані на цій угоді вимоги до другої сторони (від імені якої укладено угоду) задоволенню не підлягають. При цьому припущення про те, що сторона, з якою укладено угоду, знала або повинна була знати про відсутність у представника юридичної особи або керівника її відособленого підрозділу повноважень на укладення угоди, ґрунтується на її обов’язку перевіряти такі повноваження.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому договір від 26 травня 2006 року № 20/05-06, укладений між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони – “Укроборонбуд” Мельник В’ячеслав Леонідович та Товариством з обмеженою відповідальністю “Лайн-М” в особі директора Хімчак Тетяни Яківни на спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкцій відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін визнається судом недійсним на підставі статті 215 Цивільного Кодексу України.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2007 р. у справі № 37/303 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лайн-М” на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2007 р. у справі  № 37/303 – залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2007 р. у справі  № 37/303 – залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 37/303 повернути Господарському суду               м. Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Синиця  О.Ф.

22.10.07 (відправлено)