ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 р.
№ 3/321

Вищий  господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого
Т.Б.  Дроботової,

суддів :
Н.О. Волковицької,
Л. І.  Рогач

розглянувши матеріали
касаційної скарги
Українсько-німецького спільного підприємства "РМГ-Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на постанову
Київського апеляційного господарського суду  від 18.09.2007р.

у справі
№ 3/321  господарського суду  міста Києва

за позовом
Компанії РОПЛА Хандельсгез.м.б.Х

до
Українсько-німецького спільного підприємства "РМГ-Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про
зобов'язання вчинити дії

за участю представників:

позивача
Пеньківський М.В., дов. від 22.04.07р.

відповідача
Воронюк О.О., дов. від 12.11.07р.

ВСТАНОВИВ:

Компанія РОПЛА Хандельсгез.м.б.Х звернулася до господарського суду з позовом до Українсько-німецького спільного підприємства "РМГ-Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні прав та обов'язків учасника Українсько-німецького спільного підприємства "РМГ-Україна", а саме: надати договори купівлі-продажу та повідомити про всі факти відчуження майна за останній рік, в тому числі внесення майна під заставу за період з 03.07.2007р. по сьогоднішній день; надати баланс підприємства за перший квартал 2007р.; надати звіт підприємства за останній рік; надати інформацію про права третіх осіб на майно Українсько-німецького спільного підприємства "РМГ-Україна".

При цьому позивач покликався на судове рішення, яким зобов'язано відповідача вжити всіх необхідних заходів для внесення змін до його установчих документів з урахуванням змін у складі засновників.

Також позивачем заявлено клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову на підставі статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України через накладення арешту на все майно Українсько-німецького спільного підприємства "РМГ-Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, в тому числі: накласти арешт на будівлю, розміщену за адресою: Київська область, Броварський район, с. Требухів, вул. Броварська, 2, загальною площею 940кв.м.; накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 0,79га, на якій розміщена будівля за адресою Київська область, Броварський район, с. Требухів, вул. Броварська, 2; накласти арешт на будинок за адресою м. Київ, Московський проспект, 15А, загальною площею 304кв.м.; накласти арешт  на стенд вимірювальний типу MTS з монтажним устаткуванням.

Клопотання про забезпечення позову вмотивовано тим, що відповідач спрямовує свої дії на відчуження майна, що є також власністю компанії РОПЛА Хандельсгез.м.б.Х, перешкоджає позивачу реалізовувати свої корпоративні права, у тому числі приймати участь в управлінні товариством.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.07.07р. (суддя  Сівакова В.В.) задоволено заяву позивача про забезпечення позову; накладено арешт на все майно Українсько-німецького спільного підприємства "РМГ-Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, в тому числі накладено арешт на  будівлю, розміщену за адресою: Київська область, Броварський район, с. Требухів, вул. Броварська, 2, загальною площею 940кв.м., на земельну ділянку загальною площею 0,79га, на якій розміщена будівля за адресою Київська область, Броварський район, с. Требухів, вул. Броварська, 2, на будинок за адресою м. Київ, Московський проспект, 15А, загальною площею 304кв.м.; на стенд вимірювальний типу MTS з монтажним устаткуванням, розташований на  земельній ділянці загальною площею 0,79га, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, с. Требухів, вул. Броварська, 2. Забезпечуючи позов, суд послався на те, що наведені позивачем обставини є підставами для застосування забезпечення позову у даному спорі, оскільки свідчать про можливість утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2007р. (головуючий –Коротун О.М., судді Калатай Н.Ф., Смірнова Л.Г.) ухвалу місцевого суду залишено без змін; при цьому апеляційний господарський суд вказав, що, застосовуючи заходи до забезпечення позову, місцевий господарський суд діяв правомірно, виходив із суті та змісту позовних  вимог та передбачених законодавством підстав їх застосування, оскільки предмет позову стосується надання інформації позивачу саме стосовно майна в товаристві, акціонером якого є позивач, а в залежності від того, яке майно залишиться в товаристві залежить об'єм наданої інформації.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та відмовити позивачу в задоволенні клопотання про забезпечення позову. При цьому скаржник послався на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме статей 33, 66, 86 Господарського процесуального кодексу України, статей 43, 44, 47 Господарського кодексу України, оскільки вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для забезпечення позову, вжиті судом заходи забезпечення позову не відповідають предмету позову, відтак суди втрутились у господарську діяльність відповідача.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу погодився з її доводами.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтями 66, 67 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Право здійснення забезпечення позову та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із предмету спору, конкретних обставин справи та пропозицій заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, в силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу повинна довести його необхідність та адекватність.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, предметом даного позову є усунення перешкод у користуванні правами учасника, зобов'язання відповідача виконати дії, що полягають у наданні інформації про діяльність відповідача з необхідними документами в її підтвердження.

Відтак підставами для забезпечення такого позову відповідно до положень статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України повинні слугувати обставини, що свідчили б про можливість утруднення чи невиконання судового рішення відповідно до змісту позовних вимог.

Застосовуючи заходи по забезпеченню позову, суди попередніх інстанцій послались достатність наведених позивачем обставин як таких, що свідчать про утруднення виконання рішення в майбутньому, однак з тексту поданого клопотання про забезпечення позову вбачається, що позивач послався на  вчинення керівництвом відповідача перешкод у здійсненні своїх корпоративних прав (тобто, на доводи, на яких ґрунтується позов), а також на нанесенню збитків майну позивача.

З вищевикладеного вбачається, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, що визначають підстави та порядок застосування заходів забезпечення позову; судами проігноровано встановлену ними обставину щодо предмету спору немайнові вимоги, а не майно підприємства, в якості підстави забезпечення позову прийнято наведені позивачем доводи, що не містять будь-яких обставин щодо неможливості чи утруднення виконання судового рішення. Прийнявши посилання позивача про вчинення відповідачем йому перешкод у реалізації його корпоративних прав, суд фактично вирішив спір по суті.

Таким чином, судова колегія зазначає, що ухвала місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції не містять викладення обставин, що, згідно з вищевказаними нормами законодавства, є підставами забезпечення позову, та не обґрунтовують припущення про унеможливлення виконання рішення суду.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,  коли  суд,  виконавши  всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і   правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають за вище вказаних підстав.

Як наслідок, прийняті господарськими судами ухвала та постанова не відповідають положенням статей 66, 67, 86, 105 Господарського процесуального кодексу України, та не є законними   та обґрунтованими.

Водночас розгляд питання про наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову по суті поданого клопотання виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом  3 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Українсько-німецького спільного підприємства "РМГ-Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007р. у справі № 3/321 господарського суду міста Києва та ухвалу господарського суду міста Києва  від 09.07.2007р. скасувати.

Головуючий                                                                                         Т. Дроботова

Судді:                                                                                                    Н. Волковицька

Л. Рогач