ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.
№ 46/21-06(40/338-04)

Вищий господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

Перепічая В.С. (головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватної фірми “Асторія” на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11 вересня 2006 року у справі № 46/21-06 за позовом приватної фірми “Асторія” до товариства з обмеженою відповідальністю “Харківський інститут підготовки кадрів”, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківський області, за участю прокурора Харківської області, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2004 року приватна фірма “Асторія” звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Харківський інститут підготовки кадрів”, з урахуванням уточнених позовних вимог, про визнання права власності на нежитлові приміщення № 31 –53 загальною площею 255,4 м2 в літ. “А-2” першого поверху будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 4-А, посилаючись на те, що за наявності дозволу орендодавця, згідно умов договору оренди № 012/1-12 від 1 червня 2003 року, позивач за власний рахунок побудував спірну прибудову до орендованого нежитлового приміщення та створив нерухоме майно.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 січня 2006 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківський області.

Останнім рішенням господарського суду Харківської області від 9 березня 2006 року позов задоволено. Визнано за позивачем право власності на нежитлові приміщення № 31 –53 загальною площею 255,4 м2 в літ. “А-2” першого поверху будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 4-А.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11 вересня 2006 року рішення місцевого суду скасовано, а в позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а рішення місцевого суду залишити без змін.

У відзиві на касаційну скаргу регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківський області, вказуючи на правомірність оскаржуваної постанови, просить залишити її без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, прокурора, що висловився в підтримку оскаржуваної постанови, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти них, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач за власний рахунок здійснив будівництво прибудови до орендованих приміщень (за наявності дозволу орендодавця) та створив певне нерухоме майно, а, отже, відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, набув права власності на нежитлові приміщення №№ 31, 32, 49, 50, 51, 52, 53 загальною площею 99,9 м2, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 4-А, з моменту завершення будівництва (створення майна).

Судом зазначено, що з цих же підстав позивач набув право власності на нежитлові приміщення №№ 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48 загальною площею 155,5 м2, оскільки внаслідок реконструкції цих приміщень позивачем створено принципово нове приміщення.

В зв’язку з тим, що вартість створених нових приміщень та вартість переробки (витрати на будівництво та реконструкцію) істотно перевищують вартість первісних нежитлових приміщень, позивач набуває права власності відповідно до п. 4 ст. 332 Цивільного кодексу України.

Оскільки відповідач є правонаступником всіх майнових і немайнових прав та обов’язків Державного підприємства “Харківський інститут підготовки кадрів”, існування якого було припинено, то дія договору № 012/1-12 від 1 червня 2003 року, укладеного сторонами у справі, поширюється і на відповідача, так як відповідно до п. 10.6 вказаного договору реорганізація орендодавця за договором не є підставою для зміни або припинення цього договору. Відповідач з позовною заявою про припинення дії зазначеного договору до суду не звертався.

При розгляді апеляційної скарги суд другої інстанції, керуючись вимогами Цивільного кодексу України,, Закону України “Про власність”, Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, умовами договору оренди № 012/1-12 від 1 червня 2003 року, дійшов висновку про скасування рішення місцевого суду та відмови в позові, посилаючись на те, що вказаними законами та договором не передбачено набуття орендарем державного майна права власності на це майно внаслідок здійснення невід’ємних поліпшень у вигляді реконструкції, ремонту тощо, передбачено лише право орендаря на компенсацію вартості необхідних витрат, тому правові підстави для набуття позивачем права власності на нежитлові приміщення № 33-48 загальною площею 155,4 м2, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 4-А, відсутні.

При цьому, апеляційним судом зазначено, що позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на збудоване ним майно –нежитлові приміщення №№ 31, 32, 49, 50, 51, 52, 53 загальною площею 99,9 м2, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 4-А, задоволенню не підлягають, виходячи з того, що позивач не довів наявність підстав, з якими закон пов’язує визнання права власності на новостворене нерухоме майно. У позивача відсутні документи на право користування земельною ділянкою, на якій здійснено будівництво прибудови кафе “Асторія” –приміщення №№ 31, 32, 49, 50, 51, 52, 53 загальною площею 99,9 м2, документи, які б свідчили про дотримання порядку виконання будівельних робіт, докази прийняття збудованих приміщень в експлуатацію. Позивач не довів, що будівництво прибудови кафе “Асторія” –приміщення №№ 31, 32, 49, 50, 51, 52, 53 загальною площею 99,9 м2 здійснив саме він, а також поніс витрати на ремонтно-будівельні роботи, які ним визначені в позові.

Висновок апеляційного господарського суду про те, що чинним законодавством України не передбачено можливості отримання у власність державного майна за рішенням суду, відповідного права будь-кого на звернення до суду з вимогами про визнання права власності та отримання у власність державного майна з підстав, визначених позивачем у позовній заяві, а тому правові підстави для задоволення позову відстуні, –є законним, обґрунтованим, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постанови апеляційної інстанції у справі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватної фірми “Асторія” залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11 вересня 2006 року у справі № 46/21-06 –без змін.

Головуючий           Перепічай В.С.

Судді                                                                                      Вовк І.В.

Гончарук П.А.