ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.
№ 5/587-05

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  –головуючого,

Є. Чернов
В. Цвігун

за участю представників:

ВАТ "Сумиобленерго"
Сечін С.О. –(дор. № 10-19/17-Д/49 від 02.07.2007)

розглянув касаційну скаргу
ВАТ "Сумиобленерго"

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду
від 12 вересня 2007

у справі
№ 5/587-05 господарського суду Сумської області

за позовом
ВАТ "Сумиобленерго"

до
територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області
управління державного казначейства в Сумській області

про
стягнення 15835, 17 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.02.2007 (суддя: О.Соп'яненко) позовні вимоги про стягнення вартості неоплаченої внаслідок надання пільг електроенергії задоволені.

Рішення суду мотивовано тими обставинами, що надання пільг суддям носить безумовний характер і не залежить від розміру доходів чи наявності фінансування з бюджету; з кошторисів та довідок про зміну кошторисів вбачається, що у 2004 затверджено та профінансовано 97700 грн., у 2005 –185700 грн., на 2006 затверджено 108500 грн.; згідно з пунктом 47 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. № 228, до кошторисів і планів асигнувань можуть вноситися зміни, зокрема, у разі необхідності перерозподілу видатків за економічної класифікацією та функціональною класифікацією за поданням головного розпорядника коштів. У разі внесення змін до кошторисів та планів асигнувань обов'язково складаються відповідні довідки, які затверджуються і виконуються у тому ж порядку, що й кошториси та плани асигнувань.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2007 (судді: О.Істоміна, Л.Горбачова, Л.Лащенко) рішення суду скасовано, в позові відмовлено.

Апеляційна постанова мотивована тими обставинами, що відповідно до ст. 51 Бюджетного Кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,  встановлених кошторисами.  Будь-які зобов'язання,  взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися. У Законах України про Державний бюджет України на 2003 - 2005 роки не передбачено відповідних бюджетних призначень Державній судовій адміністрації України (як головному розпоряднику коштів) на здійснення виплат вартості наданих суддям комунальних послуг.

Надання суддям гарантій щодо 50-відсоткової знижки на плату за користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну та теплову енергію) залежить, насамперед, від фінансових можливостей держави. При цьому видатки на фінансування таких гарантій мають визначатися законом про Державний бюджет України на певний рік.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

Територіальне управління державної судової адміністрації України в Сумській області не було зв'язано господарськими зобов'язаннями з позивачем і порушень в його діях не було,  не має права здійснювати платежі з бюджету без наявності відповідного бюджетного призначення, через що не може бути відповідним відповідачем по даній справі.

Позивач в касаційній скарзі просить апеляційну постанову у справі скасувати з підстав порушення норм матеріального права.

Позивач посилається на те, що з огляду на норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2003", Закону України "Про Державний бюджет України на 2004", Закону України "Про Державний бюджет України на 2005" передбачено виділення коштів з призначенням "організаційне забезпечення діяльності судів", відповідно до ст. 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2003", ст. 78 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004", ст. 79 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005" витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно з законодавством України мають окремі категорії працівників, здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань цих бюджетних установ; з огляду на зазначені норми, враховуючи ст. 23 Бюджетного кодексу України компенсація вартості електроенергії, спожитої на пільгових умовах постачальнику є правомірною, так як для цього існує відповідне бюджетне призначення, передбачене додатками до законів про Державний бюджет; суд дійшов помилкового висновку про неналежного відповідача, оскільки ст. 126 Закону України "Про судоустрій України" встановлене зобов'язання щодо здійснення Державною судовою адміністрацією матеріального і соціального забезпечення судів, таке зобов'язання повинно здійснюватися шляхом здійснення розпорядження коштами Державного бюджету України.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційного подання, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пп. 2 ч. 9 ст. 44 Закону України “Про статус суддів” суддям надається 50-відсоткова знижка плати за наймане ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична енергія, установка і користування індивідуальним домашнім телефоном). Такі ж пільги зберігаються за ними і після виходу у відставку.

Відповідно до ст. 120 вказаного Закону Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції.

При цьому ч. 2 ст. 95 Конституції України встановлено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно Законом про Державний бюджет.

Відповідно до ч. 1 та 7 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Згідно з 5, 6 статті 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відсутність у Державної судової адміністрації України права здійснювати платежі з бюджету без наявності відповідного бюджетного призначення.

Крім того, судами взято до уваги, що Законами України про Державний бюджет України на 2003-2005 роки, не передбачено відповідних бюджетних призначень Державній судовій адміністрації України як головному розпоряднику бюджетних коштів на здійснення виплат вартості наданих суддям комунальних послуг.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

З врахуванням встановленого судами факту відсутності правопорушень в діях Державної судової адміністрації України та враховуючи, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які у Законах України про Державний бюджет України на 2003-2005 роки Державній судовій адміністрації України (як головному розпоряднику бюджетних коштів) на здійснення виплат вартості наданих суддям комунальних послуг не передбачено, вбачається обгрунтованим висновок апеляційної інстанції про відмову в позові.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2007 у справі    № 5/587-05 господарського суду Сумської області залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                                                                             В. Овечкін

судді                                 Є. Чернов

В. Цвігун