ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2007 р.
№ 2-5/17350-2006

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Козир Т.П.

суддів :
Мележик Н.І.,
Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Фонду майна АР Крим

на постанову
від 22.05.2007 р. Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі
№ 2-5/17350-2006

за позовом
Фонду майна АР Крим

до
Фонду державного майна України;
Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради;
ВАТ “Фотон”

третя особа
Верховна Рада АР Крим

про
визнання недійсними установчих
документів

за участю представників:

від позивача
-  Голубєва Н.А.

від відповідача-1
-  Погорілко Н.М.

від відповідача-2
-  не з’явились

від відповідача-3
-  Попович І.Я.

від третьої особи
-  не з’явились

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2006 р. Фонд майна АР Крим звернувся до суду з позовом про визнання недійсним статуту ВАТ “Фотон” у новій редакції, зареєстрованій виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради 08.12.2003 р. за № 951, а також про скасування державної  реєстрації  статуту  ВАТ “Фотон” (у редакції Фонду державного майна України) від 08.12.2003 року за № 951.

Рішенням господарського суду АР Крим від 05.04.2007 р. (судді: Гаврилюк М.П., Проніна О.Л., Жукова А.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.05.2007 р. (судді: Заплава Л.М., Антонова І.В., Котлярова О.Л.), в позові відмовлено з підстав неправомірності та необґрунтованості пред’явлених вимог.

Не погоджуючись з постановою, Фонд майна АР Крим звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 28.03.1994 р. наказом Фонду державного майна України № 31-ДП “Про прийняття рішення про приватизацію майна, яке знаходиться в загальнодержавній власності” до переліку підприємств, стосовно яких було прийнято рішення про приватизацію, була включена Сімферопольська виробничо-комерційна фірма “Фотон”.

В подальшому, наказом Фонду державного майна України від 08.04.1994 р. № 193 тимчасово, як виключення, до створення регіонального відділення Фонду державного майна України в АР Крим, повноваження щодо виконання наказу Фонду державного майна України від 28.03.1994 р. № 31-ДП, в частині підприємств, які розташовані на території АР Крим, були покладені на Фонд майна АР Крим.

Як встановлено судами, вказаним адміністративним актом Фонд державного майна України доручив Фонду майна АР Крим здійснити приватизацію майна, яке знаходиться в загальнодержавній власності –Сімферопольської виробничо-комерційної фірми “Фотон”.

Відповідно до ст. 62 ЦК УРСР угода (правочин), укладена (вчинений) однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.

Таким чином, слід визнати обґрунтованими висновки судів про те, що виконання Фондом майна АР Крим наказу Фонду державного майна України від 08.04.1994 р. № 193 являло собою відносини представництва, засновані на адміністративному акті, за якими Фонд державного майна України доручив позивачу (замість свого регіонального представництва) здійснити певний правочин, а отже, наслідками такого правочину передбачалось створення, зміна і припинення цивільних прав і обов'язків саме для Фонду державного майна України.

Судами досліджено, що на підставі наказу Фонду майна АР Крим від 09.09.1997 р. № 1482, відповідно до Закону України “Про приватизацію державного майна” на базі державного майна, орендованого організацією орендарів Сімферопольської виробничо-комерційної фірми “Фотон”, було створено ВАТ “Фотон”. Виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради 12.03.2002 р. зареєстровано статут ВАТ “Фотон”, у якому засновником товариства зазначено Фонд майна АР Крим.

В процесі виконання доручення Фонду державного майна України позивачем, який діяв від імені та в інтересах особи, яку він представляв, був вчинений правочин, що суперечить змісту представництва, оскільки при затверджені та реєстрації статуту перетвореної у відкрите акціонерне товариство Сімферопольської виробничо-комерційної фірми “Фотон” засновником було зазначено Фонд майна АР Крим, тобто представника.

Відтак, вчинений позивачем правочин перевищував межі наданих повноважень та суперечив принципам представництва, а відповідно до статті 63 ЦК УРСР вчинений правочин від імені другої особи особою, не уповноваженою на його здійснення або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі подальшого схвалення правочину цією особою.

Як  встановлено  судами,  Фонд  державного  майна  України  не  схвалював вчинений позивачем правочин, заперечував щодо його наслідків та пред’являв вимоги про приведення статутних документів ВАТ “Фотон” у відповідність до змісту правовідносин, а також вимагав передачі документів, пов'язаних з реєстрацією та емісією акцій створеного в процесі приватизації господарського товариства.

На засіданні Постійно діючої комісії Фонду державного майна України 23.09.2002 р. (протокол № 18) була затверджена нова редакція статуту ВАТ “Фотон”, який 08.12.2003 р. був зареєстрований виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради. Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 нової редакції статуту ВАТ “Фотон” засновником товариства було визначено Фонд державного майна України в особі Фонду майна АР Крим, що діє на підставі Положення про Фонд майна АР Крим та наказу Фонду державного майна України № 31-ДП від 28.03.1994 р., а акціонером товариства є держава в особі Фонду державного майна України.

Рішенням господарського суду АР Крим від 09.09.2003 р. у справі № 2-8/6696 за позовом ВАТ “Фотон” до виконкому Сімферопольської міської ради про усунення перешкод у здійсненні підприємницької діяльності, яке залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.11.2003 р., зобов’язано виконком Сімферопольської міської ради здійснити державну реєстрацію статуту ВАТ “Фотон” у редакції, затвердженої протоколом засідання постійно діючої комісії Фонду державного майна України. Судами при ухваленні рішень досліджувалось питання щодо законності прийняття нової редакції статуту та його реєстрації.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 21.08.2004 р. № 16-САТ державним реєстратором при виконавчому комітеті Сімферопольської міської ради 22.09.2004 р. зареєстровані зміни до статутних документів ВАТ “Фотон” –нова редакція статуту, пунктом 4.1 якого визначено, що засновником і єдиним акціонером ВАТ “Фотон” є держава в особі Фонду державного майна України.

За таких обставин, суди дійшли мотивованих висновків про те, що Фонд державного майна України на підставі раніше виданих наказів щодо приватизації Сімферопольської виробничо-комерційної фірми “Фотон” на законних підставах затвердив нові редакції статуту ВАТ “Фотон”, за якими засновником і єдиним акціонером ВАТ “Фотон” визначена держава в особі Фонду державного майна України, тобто привів статутні документи у відповідність до закону.

Судами підставно не прийнято до уваги посилання позивача та третьої особи на те, що згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.1994 р. № 238 “Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю та власністю Автономної Республіки Крим” у власність АР Крим було передано державне майно, розташоване на її території, в тому числі, як вважає позивач, Сімферопольська виробничо-комерційна фірма “Фотон”.

Пунктом 3 вказаної постанови визначено міністерствам і відомствам України здійснити у місячний термін передачу об'єктів згідно з пунктом 1 цієї постанови у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів УРСР від 28.04.1980 р. № 285 “Про порядок передачі підприємств, об'єднань, організацій, установ, будинків і споруд” з наступним повідомленням про це органів державної статистики, податкових та фінансових органів.

Проте, в процесі розгляду справи позивач не надав доказів здійснення такої передачі у встановленому порядку (ст. ст. 33, 34 ГПК України). Крім наказу Фонду державного майна України від 28.03.1994 р. № 31-ДП, будь-які рішення про включення Сімферопольської виробничо-комерційної фірми “Фотон” до переліку підприємств, які підлягають приватизації, не приймались ані Верховною Радою АР Крим, ані Радою міністрів АР Крим, ані будь-якими іншими уповноваженими органами. Водночас, за змістом положень Закону України “Про приватизацію державного майна” та відповідних підзаконних актів, прийняття такого рішення є обов'язковим.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.10.1999 р. № 1990 “Про зміни, що вносяться до переліків господарських товариств, повноваження з управління державними корпоративними правами яких передаються органам виконавчої влади” з переліку господарських товариств, розташованих на території АР Крим, повноваження з управління державними корпоративними правами яких передаються Раді міністрів АР Крим, було виключено Відкрите акціонерне товариство Сімферопольську виробничо-комерційну фірму “Фотон”, що свідчить про передання майна і акцій ВАТ “Фотон” не у власність, а лише в управління Ради Міністрів АР Крим.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.12.2005 р. № 570-р затверджено переліки господарських товариств і холдингових компаній, державні пакети акцій (частки) яких підлягають продажу, державних підприємств і відкритих акціонерних товариств, які підлягають підготовці до продажу в 2006 році, і до вказаного переліку було включено пакет акцій ВАТ “Фотон”.

Також, приймаючи рішення та постанову суди підставно не прийняли до уваги твердження позивача про необхідність застосування ст. 35 ГПК України з посиланням на судові рішення у справах №№ 2-8/1799-2006А, 2-5/8730-2006А.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

При розгляді даної справи судами не допущена помилка у застосуванні положень статті 35 ГПК України щодо підстав звільнення від доказування.

Склад сторін у згаданих справах та у справі № 2-5/17350-2006 не є тотожним, що підставно враховано судами. Суди правомірно не надали преюдиціального значення оціночним судженням, зробленими судами при вирішенні інших справ, та мотивовано не ототожнили факти, встановлені судом, з їх юридичною оцінкою. Суди також прийняли до уваги, що питання дійсності статутних документів не відносилось до предметів доказування у згаданих справах.

Крім цього, сам факт наявності рішень господарських судів у інших справах не може бути беззаперечною підставою для прийняття рішення у даній справі, позаяк відповідно до статті 129 Конституції України та статті 4 ГПК України рішення суду повинно ухвалюватись виключно на підставі закону.

Врахувавши положення законодавства, суди обґрунтовано вказали на те, що власником корпоративних прав (засновником і єдиним акціонером в даному випадку) є саме та особа, яка створила господарське (акціонерне) товариство шляхом внесення до його статутного капіталу відповідного майна, за що в обмін отримує акції, а відповідно –корпоративні права.

Як досліджено судами, 29.01.2003 р. на підставі акту оцінки вартості майна, що знаходиться на балансі ВАТ “Фотон” станом на 30.11.2001 р., між Фондом державного майна України і ВАТ “Фотон” оформлено акт № 32 передачі державного майна, що передається Фондом державного майна України у власність ВАТ “Фотон”.

Висновки судів про неправомірність та необґрунтованість пред’явлених вимог відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам  справи,  нормам  матеріального  і  процесуального  права,  є законними та обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, мотивовано відмовлено в позові.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду, якими спростовано обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду майна АР Крим залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.05.2007 р. у справі № 2-5/17350-2006 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      Т. Козир

С у д д і:                                                                                          Н. Мележик

О. Подоляк