ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  37/325

25.12.07

За позовом

До
Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз"
Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

Про
стягнення 241384,08 грн. пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат  за договором № 06/07-211 від 01.02.2007 року

Суддя Кондратова І.Д.

В засіданнях брали участь представники сторін:

Від позивача Трофімова О.О.- представник за довіреністю № 03-5/11 від 01.01.2007 року; Дуріцин А.В.- представник за до вірністю № 03-5/2 від 26.10.2006 року;

Від відповідача          Єнік Є.В.- представник за довіреністю № 370/10 від 29.12.2006 року; Лебедюк Ю.А. –представник за довіреністю № 363/10 від 29.12.2006 року; Яковенко П.А.- представник за довіреністю № 365/10 від 29.12.2006 року; Мицько Р.М. –представник за довіреністю № 346/10 від 29.12.2006 року;

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях 04.12.2007 р. та 17.12.2007 р. оголошувалась перерва.

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"  про стягнення 241384,08 грн. пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат  за договором № 06/07-211 від 01.02.2007 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2007 р. порушено провадження у справі № 37/325, розгляд справи було призначено на 02.07.2007 року о 10-15.

Представник відповідача 02.07.2007 р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/325 від 14.06.2007 р. не виконав, але через канцелярію Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2007 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача 12.07.2007 року через канцелярію Господарського суду міста києва подав клопотання про зупинення провадження у справі в порядку статті 79 ГПК України до вирішення справи за позовом ДК «Газ України»до ВАТ  «Маріупольгаз»про визнання договору транспортування природного газу № 06/07-211 від 01.02.2007 року.

Судом подане клопотання було відхилено, оскільки відповідач не надав суду належних доказів, які підтверджують порушення судом провадження  у справі за позовом ДК «Газ України»до ВАТ  «Маріупольгаз»про визнання договору транспортування природного газу № 06/07-211 від 01.02.2007 року.

На підставі частини 3 статті 77 господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12.07.2007 року було оголошено перерву до 19.07.2007 року о 14-15.

В судовому засіданні 19.07.2007 року представник відповідача заявив вдруге клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 20/269пд Господарським судом Донецької області за позовом ДК «Газ України»до ВАТ  «Маріупольгаз»про визнання договору транспортування природного газу № 06/07-211 від 01.02.2007 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 37/325 від 19.07.2007 року було зупинено провадження у справі № 37/325 до вирішення пов’язаної  з  нею справи   № 20/269пд.

Позивач через канцелярію Господарського суду міста Києва подав клопотання про поновлення провадження у справі № 37/325, оскільки постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2007 року № 20269пд апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області по справі № 20/269пд без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2007 року було поновлено провадження у справі  № 37/325, розгляд справи призначено 04.12.2007 року о 10-15

Представник відповідача в судовому засіданні 04.12.2007 року заявив клопотання про зупинення провадження у справі № 37/325 в порядку статті 79 Господарського процесуального кодексу України до вирішення справи за позовом ДК «Газ України»до ВАТ «Маріупольгаз»про визнання договору транспортування природного газу № 060/.07-211 від 01.02.2007 року. Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував.

Судом подане клопотання розглянуто та відхилено з наступних підстав.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: 1) призначення господарським судом судової експертизи; 2) надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів; 3) заміни однієї з сторін її правонаступником внаслідок реорганізації підприємства, організації.

Згідно частини 3 статті 105 Господарського процесуального кодексу України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

До матеріалів справи долучена належним чином завірена копія постанови Донецького апеляційного господарського суду від 30.10.2007 року № 20/269пд, якою залишено без змін рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2007 року № 20/269пд. Дана постанова набрала законної сили, а отже у суду відсутні правові підстави для зупинення провадження у даній справі в розумінні статті 79 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, відповідач не надав суду належні докази того, що подана ним касаційна скарга прийнята Вищим господарським судом України до розгляду.

Відповідач також в судовому засіданні 04.12.2007 року надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що умова п. 5.2. договору 06/07-211 від 01.02.2007 року  про здійснення розрахунку за протранспортований газ не може бути встановлена за власним волевиявленням сторін, оскільки суперечить Постанові Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.1998 року № 1785 «Про вдосконалення розрахунків за споживчий природний газ», Порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газозбутовим та газотранспортним підприємствам НАК «Нафтогаз»№ 80 від 19.11.1998 року та алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК «Нафтогаз»за поставлений природний газ, затверджений Постановою Національної комісії регулювання електроенернгетики України № 759 від 12.07.2000 року. Відповідач вказує на те, що ДК «Газ України»обмежена у своїх діях і не може розпоряджатись коштами, які надходять від споживачів природного газу, оскільки вони установами банку розподіляються згідно з алгоритмом розподілу коштів і перераховують на консолідований рахунок, а тому ДК «Газ України», в силу імперативних норм законодавства може виконати свій обов’язок по оплаті протранспортованого природного газу лише після надходження коштів від населення.

Відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 04.12.2007 року було оголошено перерву до 17.12.2007 року.

Представник Дочірньої компанії «Газ Україна»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в судовому засіданні 17.12.2007 року заявив клопотання про оголошення повного тексту рішення. Клопотання представника відповідача судом задоволено.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 17.12.2007 року оголошено перерву до 25.12.2007 року для оголошення повного тексту рішення.

В судовому засіданні 25.12.2007 року представник відповідача заявив клопотання про зменшення пені до 1 % від суми, яка підлягає до стягнення, а також клопотання про відстрочку виконання рішення терміном на один рік.

У відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 25.12.2007 року судом оголошений повний текст рішення по справі № 37/325.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2007 року між Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»(виконавець) та Дочірньою компанією «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(постачальник) був укладений договір № 06/07-211 про надання послуг по транспортуванню природного газу в 2007 році (далі - договір).

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням Господарського суду донецької обасті № 20/269пд від 31.08.2007 року, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2007 року № 20/269пд,  було відмовлено Дочірній компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»у задоволенні позовних вимог до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»про визнання недійсним договору про надання послуг по транспортуванню природного газу у 2007 році № 06/07-211 від 01.02.2007 року. Вищезазначеними рішеннями встановлено, що договір № 06/07-211 від 01.02.2007 року не суперечить вимогам чинного законодавства та підписаний уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник зобов’язується передати в 2007 році в систему газопроводів, що знаходяться на балансі виконавця, природний газ, надалі газ, а виконавець зобов’язується здійснити його транспортування для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень промислових підприємств, зокрема блочних (модульних) котелень, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій, а також інших суб’єктів, надалі споживачів.

Замовник зобов’язується оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 2.1. договору виконавець здійснює в 2007 році транспортування газу замовника в обсязі до 204570,000 тис. куб. м.

Згідно з  п. 5.2. договору оплата послуг виконавця по транспортуванню газу здійснюється замовником на підставі акту виконання послуг з транспортування до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 3.10.2 договору передбачено, що послуги по транспортуванню газу оформлюється замовником і виконавцем актами виконання послуг транспортування. Акти виконання послуг транспортування є підставою  для проведення розрахунків.

Виконавець зобов’язання по договору виконав належним чином та надав замовнику послуги з транспортування природного газу у січні, лютому, березні та квітні 2007 року в загальному обсязі 81811,511 тис. м3 на суму 7280407,94 грн.

Факт надання позивачем відповідачу послуг з транспортування природного газу підтверджується актами виконаних послуг із транспортування природного газу від 28.02.2007 року, 31.03.2007 року та 30.04.2007 року, які підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідач в порушення умов договору за надані послуги розрахувався частково, а саме на суму 48292,94 грн., що підтверджується заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.05.2007 року № 31/19-4341, в зв’язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних витрат, обґрунтований розрахунок яких знаходиться в матеріалах справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Приватним підприємством «Укргазпром»доказів вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі, покладені на нього договором.

Відповідач як на підставу своїх заперечень посилається на те, що Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»обмежена у своїх діях і не може розпоряджатися коштами, які надходять від споживачів природного газу, оскільки вони установами банку розподіляються згідно з алгоритмом розподілу коштів і перераховуються на консолідований розподільний рахунок, а тому відповідач не несе відповідальності за порушення зобов’язання, яке сталось не з його вини.

Судом не приймаються до уваги подані заперечення, оскільки алгоритм, затверджений постановою НКРЕ від 12.07.2000 року № 759 «Про затвердження алгоритму коштів, що находять на розподільчі рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», постанова Кабінету міністрів України та  Національного банку України від 13.11.1998 року № 1785 «Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ», Порядок розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газозбутовими та газотранспортними підприємствами Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»та Дочірній компанії «Торговий дім «Газ України»НАК «Нафтогаз України», затверджений наказом Національної акціонерної компанії Нафтогаз України № 80 від 19.11.1998 року, визначають лише послідовність дій підприємств та банків при надходженні коштів за поставлений природний газ на розподільчі рахунки підприємств. Вищезазначені нормативні акти не встановлюють взаємовідносини  відповідача з контрагентами щодо оплати наданих ними послуг,  не регулюють питання підстав та строків оплати підприємствами НАК «Нафтогаз України»послуг, наданих контрагентами за договорами, а також не впливають на домовленість сторін договору щодо строків оплати вартості природного газу та не припиняють зобов’язань боржника щодо сплати боргу.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання, з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу  України, підлягають стягненню 4232,80 грн. інфляційних витрат та 35229,48 грн. - три проценти річних від простроченої суми за увесь час прострочення платежу, розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком позивача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 201921,80 грн., яка нарахована позивачем за прострочення виконання грошового зобов’язання відповідачем за період з 26.02.2007 року по 31.05.2007 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті  611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом  6.2 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату послуг по транспортуванню газу у строки, зазначені в п. 5.2 даного договору, замовник сплачує виконавцю, крім суми заборгованості, пеню за кожний день прострочення платежу із суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що відповідач за послуги з транспортування газу з позивачем вчасно не розрахувався, а тому суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 201921,80 грн. визнаються обґрунтованими.

У той же час, враховуючи тяжке фінансове становище відповідача та заявлене клопотання відповідача, суд вважає за необхідне використати право, надане суду пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарсько процесуального кодексу України, та зменшити розмір пені до 100000,00 грн. У стягненні 101921,80 грн. пені судом відмовлено.

Суд зазначає, що клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає, оскільки при прийнятті рішенні судом враховані інтереси позивача, який також знаходиться в тяжкому фінансовому становищі та є постачальником природного газу населенню. Судом також враховано, що у відповідності до статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у випадках внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Відповідач є підприємством паливно-енергетичного комплексу, який внесений до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", а тому в будь-якому випадку виконавче провадження за наказом виданого на виконання даного рішення буде зупинено.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору.  Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Таким чином, враховуючи те,  що спір між стронами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до статті 49 ГПК України,  покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 192, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 549, 551, 611, 625, 626 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 35, 43, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,  -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1, ) на користь Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, м. Маріуполь, вул. Миколаївська, 16, ) 4232 (чотири тисячі двісті тридцять дві) грн. 80 коп. витрат від зміни індексу інфляції, 35229  (тридцять п’ять тисяч двісті двадцять дев’ять) грн. 48 коп. 3% річних від простроченої суми, 201921 (двісті одна тисяча дев’ятсот двадцять одна) грн. 80 коп. –пені, 2413 (дві тисячі чотириста тринадцять)  грн. 84 коп.  витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення пені в розмірі 101921,80 грн. відмовити.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
І.Д. Кондратова