ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2007 р.
№ 31/181

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали
касаційної скарги
товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова фірма "Едельвейс"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду
від 19.09.2007р.

у справі
господарського суду міста Києва

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова фірма "Едельвейс"

до
Державного підприємства "Наш дім"

треті особи
1)          Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву,
2)          товариство з обмеженою відповідальністю "Альтенерго", м. Київ
3)          Київський завод "Радар", м. Київ

про
визнання договору продовженим

за участю представників:

позивача: Танцюра Л.О. за дов. від 13.11.2007р. б/н,

відповідача: не з’явився,

третьої особи 1: Дятел Ю.В. за дов. від 24.05.2007р. №36,

третьої особи 2: Левченко В.С. за дов. від 10.12.2007р. б/н,

третьої особи 3: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська торгова фірма "Едельвейс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Наш дім" про визнання договору оренди  продовженим.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.05.2007р. у справі №31/181 позов задоволено, визнано договір оренди нежитлового приміщення №10 від 01.09.2000р. між ТОВ "Українська торгова фірма "Едельвейс" та ДП "Наш дім" про передачу в оренду нежитлового приміщення площею 168, 2 кв.м. за адресою: м. Київ, пр. Червонозоряний, 130 продовженим на один термін, тобто на новий строк з 01.09.2006р. до 01.09.2009р., судові витрати покладено на відповідача.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р. рішення господарського суду м. Києва від 16.05.2007р. скасовано, в позові відмовлено.

Постанова мотивована необгрунтованістю позовних вимог з посиланням на ст. 777 Цивільного кодексу України та докази наявні в матеріалах справи.

Не погоджуючись із вказаною постановою у даній справі, ТОВ "Українська торгова фірма "Едельвейс" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі, мотивуючи скаргу тим, що судом апеляційної інстанції порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 32, 33, 36, 105 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 287, 291 Господарського кодексу України, ст.ст. 5, 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

У відзиві ТОВ "Альтенерго" на касаційну скаргу, останнє просить  постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р. залишити в силі, а скаргу без задоволення.

Відповідач, третя особа -3 не реалізували своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного  судового акту, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2000р. між ДП "Наш дім" (Орендодавець) та ТОВ "Українська торгова фірма "Едельвейс" (Орендар) було укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нежитлове приміщення площею 168, 2 кв.м., що знаходиться на балансі ДП "Наш дім", за адресою: м. Київ, пр. Червонозоряний, 130.

На підставі вчасно направлених листів після закінчення строку дії договору, сторонами було досягнуто домовленість про пролонгацію договору на укладених умовах строком до 27.09.2006 р. (листи №1/18-08 від 18.08.2003 р.,  №183 від 16.09.2003 р.)

Згідно п.6.4 вказаного договору оренди, орендар має право передати за письмовою згодою орендодавця орендоване майно в суборенду фізичним та юридичним особам в порядку передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами, а зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено господарським судом апеляційної інстанції, 03.04.2006р. між позивачем та ТОВ "Альтенерго" був укладений договір суборенди житлового приміщення на строк до 31.08.2006 р., розташованого за адресою: 03118, м. Київ, просп. Червонозоряний, 130, оф. 7, що знаходилося в користуванні позивача згідно договору оренди нежитлового приміщення від 01.09.2003 р.  без письмових дозволів від орендодавця для укладення  такого договору суборенди позивачу.

Також, як встановлено апеляційним господарським судом, на час закінчення другого строку дії спірного договору оренди №10, який діяв до   27.09.2006 р., відповідачем 18.09.2006 р. була направлена претензія позивачу про звільнення спірного приміщення в строк до 27 вересня 2006р., в зв’язку із закінченням строку дії договору оренди № 10.

Вказана претензія була направлена позивачу за адресою: м. Київ, пр. Червонозоряний 130, яку позивач зазначив в договорі оренди №10 від 27.09.2000р. як адресу його фактичного місцезнаходження. Саме цю адресу позивач зазначив в своєму листуванні.

В матеріалах справи також наявні копії листів відповідача позивачу від 27.07.2006 р. №173, від 25.07.2006 р. №169, від 21.07.2006 р. №176, в яких відповідач неодноразово інформував позивача про закінчення строку дії договору оренди №10, своє небажання його пролонгувати та вимогу вчасно звільнити займане приміщення.

Згідно змісту листа відповідача від 21.07.2006 р. №176, відповідач зазначає, що раніше надіслані позивачу листи з інформацією про закінчення строку дії договору оренди були повернені йому з поштового відділення Київ 118 з відміткою про відсутність адресату, що свідчить про невиконання позивачем умов договору щодо використання спірного приміщення самостійно за призначенням.

За таких обставин, а також враховуючи приписи ст. 287 ГК України, ст. 777 ЦК України, висновок господарського суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог колегія суддів визнає правомірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, апеляційним господарським судом встановлені обставини справи, що підтверджуються певними доказами, яким попередній суд надав належну оцінку, правом  переоцінки яких касаційна інстанція не наділена і як наслідок, прийнята судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. "Про судове рішення", а отже і підстави для її скасування відсутні.

Наведене спростовує доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, та не заперечує правильність і законність оскаржуваного судового акту, який відповідає чинному законодавству України і обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р. у справі № 31/181 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                В.С. Божок

Судді:                                                                             Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко