ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"05" квітня 2007 р.
Справа № 01/10-12А.

за позовом приватного багатопрофільного підприємства «Уліс», м.Луцьк

до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, м.Київ

третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -Територіальне управління Головавтотрансінспекції у Волинській області

про скасування постанови про застосування до суб’єкта підприємницької  діяльності фінансової санкції №100253 від 19.09.2006р.

Суддя Якушева І.О.

Представники:

від позивача: Іванчук І.П. (дов. № 94 від 12.12.2006р.)

від відповідача: Драган П.І. (дов. № 41/2-8-4595 від 13.12.2006р.)

від третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Драган П.І. (дов. № 41/2-8-4595 від 13.12.2006р.)

Суть спору: позивач в позовній заяві  на підставі ст.105 Кодексу адміністративного судочинства України просить скасувати постанову територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області про застосування до суб’єкта підприємницької  діяльності фінансової санкції № 100253 від 19.09.2006р., посилаючись на таке:

- у відповідності із ч.2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»для юридичних осіб ліцензія та ліцензійна картка повинні бути у наявності лише при здійсненні вантажних перевезень на договірних умовах. Згідно з вимогами зазначеної норми документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах є:

для автомобільного перевізника - ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України».

Як зазначає позивач, 6.09.2006р., тобто в день проведення Територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області перевірки, ПБП “Уліс” здійснювало вантажне перевезення власного товару вантажним автомобілем “Мерседес-Бенц 310”, державний реєстраційний номер 09639 ВМ, який використовувався ним на підставі договору оренди транспортного засобу №5 від 01.04.2006р., укладеного між СПД Нікітіною Л.В. та ПБП «Уліс».

Відповідно до ч. 4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

На думку позивача, здійснюючи доставку товару для покупців, підприємство “Уліс” здійснювало перевезення вантажу для власних потреб, а не вантажні перевезення на договірних умовах, і тому  таких документів, як ліцензія і ліцензійна картка, не потрібно.

Статтею 9 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів на види робіт, до яких, зокрема, належить надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами.

ПБП “Уліс” не надавало послуг з вантажних перевезень, а здійснював перевезення лише для власних потреб. Законом України від 1 червня 2000 року N 1775-ІП «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»також передбачено види діяльності, які підлягають ліцензуванню, зокрема, п.33 ст.9 визначено, що ліцензуванню підлягає такий вид діяльності, як надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі).Отже, що при здійсненні вантажного перевезення вантажу для власних потреб наявність ліцензії не потрібна;

- філія ПБП "Уліс", що перевірялася, не є юридичною особою, не може нести відповідальності за своїми зобов'язаннями, не може бути позивачем та відповідачем у суді, господарському та третейському суді;

-  в постанові №100253 від 19.09.2006р. зазначено, що позивачем було допущено порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, при експлуатуванні вантажного автомобіля була відсутня ліцензійна картка. Як зазначено в листі відповідача від 20.09.06р. №1354-2, таке порушення було виявлене в ході проведення рейдової перевірки, в результаті чого позивачем було оформлено протокол №0000772.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року N 2344-ІП державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. При цьому, рейдові перевірки здійснюються з метою дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавчих і нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього руху. В даному випадку, відповідачем була проведена перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". А згідно вищезазначеного абзацу передбачена відповідальність за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону України "Про автомобільний транспорт". Тобто, дана перевірка не стосувалась питань дотримання вимог законодавчих і нормативно-правових актів  щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього руху і не може вважатися рейдовою. А тому, проводячи рейдову перевірку, відповідачем було порушено вимоги ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт";

- пунктами 20, 21 постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. N 143 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування", чинної на момент проведення перевірки та прийняття рішення, передбачено, що перевірка автотранспортних засобів, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів і вантажів, проводиться без їх зупинення на маршруті руху, зокрема під час виїзду з підприємств, на стоянках, у початкових, проміжних і кінцевих пунктах маршруту, пунктах завантаження і розвантаження, на автостанціях, автовокзалах, автобусних зупинках, стоянках таксі, без порушення графіків руху, а також під час руху автотранспортних засобів, без відволікання уваги водія (за наявності в екіпажі другого водія, кондуктора, стюардеси або іншого члена екіпажу автотранспортного засобу).

Перевірка автотранспортних засобів проводиться з метою встановлення:

наявності у водія документів, передбачених статтями 38 і 57 Закону України "Про автомобільний транспорт";

наявності у документах водія відмітки про проходження ним медичного огляду та проведення огляду технічного стану автотранспортного засобу перед виїздом;

відповідності зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпіровки) автобуса, таксі вимогам Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та вимогам нормативних документів з безпеки руху і пожежної безпеки;

наявності у таксі справного таксометра;

виконання водієм маршрутного таксомотора вимоги про обов'язкове надання пасажирам місць для сидіння;

дотримання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

наявності у всіх пасажирів квитків на проїзд в автобусі, відповідності їх формі, затвердженій Мінтрансзв'язку, та відповідності вартості квитків затвердженим тарифам згідно з відстанню поїздки;

дотримання водієм режиму праці та відпочинку, визначеного у документах, що видаються перед виїздом (дорожній лист, розклад руху, схема маршруту із зазначенням місць для технологічних зупинок, відпочинку, приймання їжі), наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів;

виконання водієм вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту під час перевезення організованих груп дітей і туристів.

В ході проведення перевірки автотранспортного засобу, що використовувався ПБП “Уліс”, жодних з вищевказаних підстав для проведення перевірки, на думку позивача, відповідачем не було застосовано, чим порушено вимоги пп.20, 21 згадано постанови Кабінету Міністрів України;

- в постанові №100253 від 19.09.2006року зазначається, що ПБП “Уліс” порушено законодавство про автомобільний транспорт у зв'язку з експлуатацією вантажного автомобіля без ліцензійної картки, в зв'язку з чим було застосовано фінансові санкції на підставі абз.3 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якого застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.

Тобто, відповідачем в оскаржуваній постанові зазначено лише норму Закону, яка встановлює розмір штрафних санкцій, проте посилання на конкретну статтю Закону, яку було порушено при здійсненні вантажного перевезення, відсутнє.

3.04.2007р. позивачем подано додаткові пояснення по справі.

Відповідач у відзиві, представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав, посилаючись на таке:

- у відповідності із ст. 6 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про автомобільний транспорт" від 23.02.2006р. №3492-ІУ (надалі - Закон) Верховна Рада України визначає основні напрями державної політики у сфері автомобільного транспорту, законодавчі основи її реалізації.

Загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади з питань автомобільного транспорту забезпечує проведення державної політики на автомобільному транспорті через урядові органи державного управління на автомобільному транспорті, службу міжнародних автомобільних перевезень та місцеві органи виконавчої влади і органи місцевого самоврядування.

У складі центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту функціонують: урядовий орган державного управління з питань регулювання діяльності автомобільного транспорту; урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, який здійснює: державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; державний нагляд за забезпеченням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, безпеки автомобільних перевезень; державний контроль за додержанням вітчизняними та іноземними автомобільними перевізниками норм міжнародних конвенцій і договорів про міжнародне автомобільне сполучення; видачу відповідно до законодавства ліцензій на право провадження господарської діяльності щодо надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та контроль ліцензійних умов; державний контроль за недопущенням надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільними перевізниками, які не одержали відповідної ліцензії та. ліцензійних карток на транспортні засоби, що при цьому використовуються, який здійснюється на автостанціях, автобусних зупинках, у місцях посадки та висадки пасажирів, на стоянках таксі, у місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Планові перевірки здійснюються не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше, ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки, письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти.

Позапланові перевірки здійснюються лише на підставі надходження в письмовій формі заяви (повідомлення) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки поданих фактів та виконання припису про порушення цього законодавства.

Не частіше одного разу на квартал здійснюються рейдові перевірки дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавчих і нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього руху.

При проведенні позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, стосовно терміну проведення перевірки не інформується.

Як випливає із змісту останнього абзацу даної статті Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті визначає Кабінет Міністрів України.

У відповідності до абзацу 7 статті 6 вказаного вище Закону та статті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2004р. №1190 Головна державна інспекція на автомобільному транспорті є урядовим органом державного управління, що діє у складі Міністерства транспорту та зв'язку і йому підпорядковується. Згідно Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.2005р. за № 1573/11853 Територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в областях, Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі є територіальними структурними підрозділами Головавтотрансінспекції.

П.2 розділу 6 „Прикінцеві положення" Закону визначено, що до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Під час проведення перевірки транспортного засобу позивача 06.09.2006р. територіальне   управління   Головавтотрансінспекції у Волинській області керувалось постановою КМУ №143 від 29.01.2003р. „Про затвердження порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування" із змінами і доповненнями, внесеними постановами №1758 від 25.12.2004р. та №347 від 11.05.2005р. (надалі - Порядок). Згідно з п. 7 цього Порядку керівником органу державного контролю для проведення перевірки видається розпорядження із зазначенням дати її проведення і прізвищ посадових осіб, які будуть її проводити, та оформляється завдання на перевірку.

У відповідності до завдання на перевірку № 012098 від 06.09.2006р. посадовим особам  Територіального управління Головавтотрансінспекції у Волинській області  було доручено здійснити  перевірку  роботи транспортних засобів  у  м. Ковелі. Перевірка автотранспортного засобу позивача проводилася з метою встановлення: наявності у водія документів, передбачених статтями 39 та 48 Закону; наявності у документах водія відмітки про проходження ним медичного огляду та проведення огляду технічного стану автотранспортного засобу перед виїздом (що забезпечує безпеку перевезень та безпеку дорожнього руху); дотримання водієм режиму праці та відпочинку, визначеного у документах, що видаються перед виїздом (що забезпечує безпеку перевезень та безпеку дорожнього руху).

В процесі перевірки автомобіля марки “Мерседес-Бенц-310”, р.н. 09639 ВМ, під керуванням Євтушика Василя Миколайовича, дорожньої документації та пояснень водія з’ясовано, що він .здійснював перевезення вантажу по торгових точках за маршрутом «Уліс»-Турійськ-Дуліби-Ковель. Згідно із ст. 9 п. 33 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) підлягають ліцензуванню. Крім того згідно із ст. 14 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" до ліцензії на кожен транспортний засіб видається ліцензійна картка.

В даному випадку, як вважає відповідач, здійснювались внутрішні перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення в межах України (ст. 47 Закону) на договірних умовах, як зазначено в договорах на поставку товару. Перевозити вантаж на договірних умовах може автомобільний перевізник, який є суб'єктом господарювання і відповідно до законодавства одержав ліцензію (ст.33 Закону). Таким перевізником, згідно Закону, може бути фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Крім цього, відповідач посилається на ст. 48 Закону та п. 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р.№ 1306, згідно з якими водій повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, а у разі відсутності в транспортному засобі його власника - тимчасовий реєстраційний талон. Автомобіль марки “Мерседес-Бенц-310”, р.н. 09639 ВМ орендується позивачем у приватного підприємця Нікітіної Л.В., а отже у багатопрофільного підприємства «Уліс»повинен бути тимчасовий реєстраційний талон на цей транспортний засіб.

Відповідно до процедури проведення державного контролю на автомобільному транспорті  загального користування посадовими особами територіального управління Головавтотрансінспекції у Волинській області було складено акт від 06.09.2006 р., в якому, було зазначено порушення: відсутня ліцензійна картка на автомобіль, а також відсутній тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб. З актом водій був ознайомлений, а також йому було роз'яснено, що розгляд акту відбудеться об 11 годині 11.09.2006 р. в м. Луцьку по вул. Зв'язківців, 1Б. Із записом в акті про виявлені порушення та про місце, дату і час розгляду справи водій погодився і ознайомився, про що свідчить його підпис.

У відповідності до п.27 Порядку у разі, коли керівник або уповноважений представник суб’єкта підприємницької діяльності заявив про своє бажання взяти участь у розгляді справи про порушення цим суб’єктом законодавства про автомобільний транспорт, справа розглядається за його участю. Позивач не заявив про своє бажання брати участь в розгляді справи.

На підставі акту та у відповідності до п.п.2,5,24,26,28,33 Порядку було складено протокол і прийнята постанова №100253 від 19.09.2006р. про застосування до суб'єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій в сумі, визначеній ст.60 Закону (надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та, відповідно до п. 33 Порядку, внесено припис. Постанова та припис були направлені позивачу і органу Державної виконавчої служби рекомендованими листами в термін, передбачений п. 28 Порядку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

в с т а н о в и в:

6.09.2006р. Територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області було проведено рейдову перевірку транспортного засобу –вантажного автомобіля “Мерседес-Бенц 310”, державний реєстраційний номер 09639 ВМ, про що складено акт перевірки від 6.09.2006р., протокол №0000772 від 18.09.2006р.

Згідно з актом перевірки від 6.09.2006р., протоколом №0000772 від 18.09.2006р. під час перевірки виявлено такі порушення як відсутність ліцензійної картки та тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб.

На підставі протоколу №0000772 від 18.09.2006р. начальником Територіального управління Головавтотрансінспекції у Волинській області 19.09.2006р. прийнято постанову №100253  про застосування до суб'єкта підприємницької діяльності  - філії ПБП Уліс” фінансової санкції на суму 1700 грн.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, приватне багатопрофільне підприємство “Уліс” звернулося з позовом до господарського суду про її скасування.

Позовна вимога ПБП “Уліс” про скасування постанови Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області №100253 від 19.09.2006р. про застосування до підприємства фінансової санкції обґрунтована і підлягає до задоволення.

Приймаючи постанову про застосування до позивача фінансової санкції, відповідач керувався абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт”.

У відповідності із абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт” за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що фінансову санкцію застосовано до ПБП “Уліс” як до автомобільного перевізника, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.48 Закону України  “Про автомобільний транспорт” із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.02.2006р. №3492-ІV, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред’являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах є: для автомобільного перевізника –ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

В процесі судового розгляду з’ясовано, що перевірку автомобіля марки “Мерседес-Бенц-310”, р.н.09639 ВМ, під керуванням Євтушика В.М. проведено відповідачем під час перевезення позивачем товару по торгових точках за маршрутом - Турійськ-Дуліби-Ковель.

Автомобіль “Мерседес-Бенц-310”, р.н.09639 ВМ, використовувався позивачем на підставі договору оренди транспортного засобу №5 від 01.04.2006р., укладеного між СПД Нікітіною Л.В. та ПБП «Уліс».

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що товар перевозився ними в зв'язку з виконанням договірних зобов'язань згідно з умовами договорів купівлі-продажу, зокрема, договору від 12.05.2006р., укладеного із ТзОВ “Гілея”, та договору №17 від 10.05.2006р., укладеного із ТзОВ “Сузір’я”. Відповідно до п.4.1. цих договорів ПБП “Уліс” як продавець зобов'язалось доставляти за свій рахунок своїм транспортом товар покупцям.

Відповідач, застосовуючи до позивача фінансову санкцію, вважав, що позивач є автомобільним перевізником на договірних умовах.

Проте з такими доводами погодитись не можна.

Як зазначено в ст.50 Закону України “Про автомобільний транспорт” із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.02.2006р. №3492-ІV договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Отже, із змісту ст.50 цього Закону випливає, що правовідносини щодо перевезення вантажу мають бути оформлені письмовим договором, який повинен містити такі істотні умови, як: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно до ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності із ст.1 Закону України “Про автомобільний транспорт” із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.02.2006р. №3492-ІV автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів.

З наведеного випливає, що обов’язковими умовами надання послуг з перевезення є договір із замовником послуги та плата.

Проте в даному випадку не було домовленості  із покупцями товару про здійснення перевезення вантажу за плату: з договорів, укладених між ПБП "Уліс", як продавцем, і ТзОВ “Гілея”, ТзОВ “Сузір’я”, як покупцями, видно, що ТзОВ “Гілея”, ТзОВ “Сузір’я” придбавали товар, а не замовляли транспортні послуги, і зобов’язувались оплатити вартість товару, а не вартість перевезення, а отже ПБП "Уліс" не було укладено договорів із замовниками саме про надання послуг з перевезення вантажу, тобто не було укладено договору перевезення вантажу в розумінні ст.909 Цивільного кодексу України між ПБП “Уліс” і товариствами “Гілея”, “Сузір’я”.

Разом з цим господарським судом враховано, що відповідно до п.33 ст.9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензуванню підлягає надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування. Позивач здійснював перевезення вантажу автомобілем, взятим в оренду.

При таких обставинах не можна вважати ПБП “Уліс” автомобільним перевізником на договірних умовах.

Абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України  “Про автомобільний транспорт” із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.02.2006р. №3492-ІV, яким керувався відповідач, приймаючи постанову №100253 від 19.09.2006р., встановлено відповідальність автомобільних перевізників.

У відповідності із ст.3 сферою дії цього Закону є регулювання відносин, зокрема, між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для застосування до позивача як до автомобільного перевізника на договірних умовах фінансової санкції на підставі абзацу 3 ч.1 ст.60 Закону України  “Про автомобільний транспорт” із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.02.2006р. №3492-ІV. А тому постанову Територіального управління Головавтотрансінспекції у Волинській області №100253 від 19.09.2006р. слід визнати протиправною та скасувати її.

Доводи відповідача про те, що немає підстав для скасування постанови, оскільки окрім відсутності ліцензійної картки у позивача були відсутні і реєстраційні документи на транспортний засіб, відхилені.

Із змісту постанови №100253 від 19.09.2006р. видно, що фінансову санкцію застосовано до ПБП “Уліс” за експлуатацію вантажного автомобіля “Мерседес-Бенц-310”, р.н.09639 ВМ без ліцензійної картки, а не за відсутність реєстраційних документів.

Як на одну з підстав скасування постанови №100253 від 19.09.2006р. позивач посилається також на те, що порушення, за яке застосовано фінансову санкцію, виявлено відповідачем під час проведення рейдової перевірки,  під час якої відповідно до ст.6 Закону перевіряється дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавчих і нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього руху, тобто перевищення особами, які здійснювали перевірку документів у водія вантажного автомобіля “Мерседес-Бенц-310”, р.н.09639 ВМ, наданих їм повноважень.

Відповідно до ст.6 Закону України  “Про автомобільний транспорт” із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.02.2006р. №3492-ІV, порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті визначає Кабінет Міністрів України.

У відповідності із ст.21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затвердженого постановою КМУ №143 від 29.01.2003р. із змінами і доповненнями, внесеними постановами №1758 від 25.12.2004р. та №347, перевірка автотранспортних засобів проводиться з метою встановлення, зокрема, наявності у водія документів, передбачених статтями 38 і 57 Закону України "Про автомобільний транспорт" ( статті 39, 48 Закону України  “Про автомобільний транспорт” із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.02.2006р. №3492-ІV).

Статтею 48 Закону України  “Про автомобільний транспорт” із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.02.2006р. №3492-ІV, встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред’являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, зокрема, автомобільні перевізники - юридичні особи, що здійснюють вантажні перевезення на договірних умовах - ліцензію та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; водії - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійну картку, дорожній лист, товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Наведеним спростовуються доводи позивача про відсутність у відповідача повноважень перевіряти під час рейдової перевірки наявність ліцензійної картки та тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб.

Додатком №7 до постанови Кабінету Міністрів України №143 від 29.01.2003р., яким затверджено  Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, встановлено форму і зміст постанови про застосування до суб'єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій.

Як пояснив представник відповідача, приймаючи постанову  №100253 від 19.09.2006р., Територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області, керувалося затвердженою Кабінетом Міністрів України формою постанови, а тому твердження позивача про те, що відповідачем в оскаржуваній постанові зазначено лише норму Закону, яка встановлює розмір штрафних санкцій, але при цьому відсутнє посилання на конкретну статтю Закону, яку було порушено при здійсненні вантажного перевезення, безпідставне.

Керуючись ст.ст.1, 3, 6, ч.ч.1, 2 ст. 48, ст.50, ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.02.2006р. №3492-ІV, ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України, п.33 ст.9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №143 від 29.01.2003р., ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, господарський суд

п о с т а н о в и в:

1.   Позов задовольнити.

2. Скасувати постанову Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області №100253 від 19.09.2006р. про застосування до суб’єкта підприємницької діяльності –філії ПБП "Уліс" фінансової санкції.

Постанова може бути оскаржена  до Львівського апеляційного господарського суду.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                                                 І.О.Якушева

Дата виготовлення повного тексту постанови:10.04.2007р.