ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

05.03.07р.

Справа № А23/28(17/172)

За позовом  Відкритого акціонерного товариства "Синельниківський ресорний завод",м. Синельникове, Дніпропетровської області

до  Синельниківської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Синельникове, Дніпропетровської області

про визнання недійсним податкових повідомлень-рішень

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Задорожня І.П. - представник, дов. від 17.01.07, № 8/01 Від відповідача: Павлюк О.В. - нач. юр/відділу, дов. від 09.01.07, №67/10/100

Ішуткіна Т.Г. - нач. відділу, дов. від 24.01.07, № 486/10/100

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство "Синельниківський ресорний завод", м. Синельникове, Дніпропетровської області звернулось з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Синельниківської об’єднаної державної податкової інспекції № /0 від 17.12.2004 на суму 79270,00 грн. , № /0 від  20.12.2004 на суму 79270,00 грн., № /0 від 20.12.2004 на суму 17919,80 грн., № /0 від 17.12.2004 на суму 736163,50 грн., № /0 від 17.12.2004 на суму 73616,50 грн.

06.09.05 позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Синельниківської об’єднаної державної податкової інспекції № /1 від 30.05.05 по податку на прибуток на суму 158870,00 грн.

22.09.05 за результатами розгляду спору у справі № 17/172 винесено рішення господарського суду Дніпропетровської області, яким уточнені позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.06 за результатами розгляду касаційної скарги відповідача рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.05,  ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.05 у справі № 17/172 скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Розпорядженням голови суду господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.06 означену справу передано на  розгляд судді Добродняк І.Ю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем необґрунтовано виключено із складу валових витрат суми витрат на демонтаж споруди виробничого корпусу № 1 внаслідок його ліквідації, вартість якого в 1995 році у відповідністю з планом приватизації державного підприємства Синельниківський ресорний завод ім. Комінтерну була віднесена у складі незавершеного будівництва до статутного фонду ВАТ "СРЗ" в обмін на корпоративні права. Зазначена споруда відноситься до складу основних фондів.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідно до норм чинного законодавства. Позивач не мав права відносити на валові витрати витрати по демонтажу виробничого корпусу № 1 у зв’язку з тим, що при приватизації державного підприємства Синельниківський ресорний завод ім. Комінтерну позивачем витрати понесені не були. Крім того, зазначений об’єкт не має ознак основних засобів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В  :

30.05.05 Синельниківською об'єднаною державною податковою інспекцією (відповідачем) винесено податкове повідомлення-рішення № /1, яким позивачеві визначено суму податкового зобов’язання  з податку на прибуток в сумі 158870,00 грн., із якої 136900,00 грн. –основний платіж, 21970,00 грн. –штрафні санкції.

Підставою для винесення означеного податкового повідомлення-рішення стали висновки, зроблені відповідачем під час планової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.10.03 по 01.10.04 (акт перевірки від 17.12.04 № 73/230) з урахуванням рішення Державної податкової адміністрації України від 24.05.05 про результати розгляду скарги позивача.

Перевіркою правильності визначення суми податку на прибуток відповідачем встановлено заниження позивачем податку на прибуток за 9 місяців 2004 року у розмірі 136,9 тис.грн. внаслідок порушення п.5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

До такого висновку відповідач дійшов, виходячи з того, що позивач згідно свого наказу від 21.01.03 №19, яким призначена комісія з організації контролю за виконанням робіт по демонтажу, здійснив демонтаж виробничого корпуса №1 (незавершене будівництво).

Витрати від демонтажу незавершеного будівництва по факту виконаних робіт згідно актів виконаних робіт та актів прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, отриманих від демонтажу незавершеного будівництва, в сумі 886442,24 грн. віднесено на валові витрати, до складу валових доходів - вартість отриманих від демонтажу товарно-матеріальних цінностей  в сумі 343877,78 грн., що призвело до завищення валових витрат на 542564,46 грн.

Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що споруди виробничого корпусу №1 класифікуються як об'єкти основних фондів групи 1, внаслідок чого на операції з цими об’єктами розповсюджуються положення пп.8.4.8, 8.4.10 п.8.4 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, будівництво виробничого корпусу №1 здійснювалося з 1995 по 1997 рік. На момент перевірки  зазначений корпус в експлуатацію не введено. Згідно балансу підприємства на 30.09.03 спірний об’єкт включений до складу необоротних активів як незавершене будівництво окремим рядком (код рядка 020), до основних засобів (коди рядка 030-032) не віднесений.

Незавершене будівництво передано у власність позивача в процесі приватизації майна підприємства. Вартість корпусу № 1 внесена у складі незавершеного будівництва до статутного фонду позивача в обмін на корпоративні права, що підтверджено передаточним балансом підприємства станом на 1 жовтня 1995 року.

07.11.02 Державним головним інспектором Дніпропетровської державної інспекції з нагляду за охороною праці у промисловості і будівництві позивачеві виданий припис № 112, яким запропоновано виконати комплекс будівельно-монтажних робіт по демонтажу будівельних конструкцій виробничого корпусу № 1. Згідно з висновками експертизи технічного стану об'єктів незавершеного будівництва позивача, проведеної Дніпропетровською торгово-промисловою палатою, споруда виробничого корпусу № 1 не може бути використана за цільовим призначенням і підлягає демонтажу. На підставі зазначених документів наказом по підприємству від 21.01.03 № 19 позивачем призначено комісію з організації контролю за виконанням робіт по демонтажу виробничого корпусу № 1 і здійснено демонтаж виробничого корпусу № 1.

Пункт 8.4 статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", на який посилається відповідач, визначає порядок збільшення та зменшення балансової вартості груп основних фондів.

Відповідно до абз."а" пп.8.4.8  п.8.4 ст.8 цього Закону у разі ліквідації основних фондів за рішенням платника податку або якщо з незалежних від платника податку обставин основні фонди (їх частина) зруйновані, викрадені чи підлягають ліквідації або платник податку змушений відмовитися від використання таких основних фондів з обставин загрози чи неминучості їх заміни, зруйнування або ліквідації, платник податку в звітному періоді, в якому виникають такі обставини, збільшує валові витрати на суму балансової вартості окремого об'єкта основних фондів групи 1, при цьому вартість такого об'єкта прирівнюється до нуля.

У разі ліквідації окремого об'єкта основного фонду групи 1 за рішенням платника податку та наявності відповідних документів про його знищення, розібрання або перетворення іншими способами, внаслідок чого такий об'єкт не може використовуватися у майбутньому за первісним призначенням, балансова вартість такого окремого об'єкта основних фондів групи 1 включається до складу валових витрат (пп.8.4.10 п.8.4 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств").

За визначенням в пп.8.2.1 п.8.2 ст.8 цього ж Закону "основні фонди" –це  матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

До основних фондів групи 1 згідно пп.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" належать будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі.

Термін "споруди" визначено "Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000", затвердженим Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом № 507 від 17.08.00, згідно з яким споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

Відповідно до пункту 4 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.00 №92, об'єкт основних засобів - це закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з'єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством.

Твердження позивача, що класифікація споруди виробничого корпусу №1 як об'єкта основних фондів групи 1 повністю відповідає підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", оскільки корпус № 1 за призначенням є виробничим, проектувався і будувався з метою використання у господарській діяльності підприємства протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію, його вартість поступово зменшувалася у зв'язку з фізичним і моральним зносом, є помилковим, таким, що не відповідає нормам діючого законодавства.

Виходячи з аналізу зазначених вище норм, вбачається, що статус споруди в розумінні пп.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" об’єкт будівництва набуває лише після введення об’єкту в експлуатацію в установленому порядку із складенням відповідних документів. Мета, з якою проектувався і будувався виробничий корпус №1, автоматично не відносить його до складу основних фондів до завершення будівництва і введення його в експлуатацію.

Оскільки виробничий корпус не був введений в експлуатацію, він не міг використовуватися у господарській діяльності позивача, і, відповідно, не має ознак об'єкта основних фондів групи І..

Згідно пункту 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно до п.5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.8.1.4 статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не підлягають амортизації і здійснюються за рахунок відповідних джерел фінансування  витрати на придбання, ремонт, реконструкцію модернізацію або інші поліпшення невиробничих фондів.

Під терміном "невиробничі фонди" розуміються капітальні активи, не використовувані в господарської діяльності платника податку.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, при ліквідації об'єкту незавершеного будівництва, який не використовувався і не може використовується у подальшому у господарській діяльності позивача, останній неправомірно відніс до складу валових витрат витрати по демонтажу цього об’єкта.

На підставі викладеного суд вважає, що підстав для задоволення вимог позивача немає.

Керуючись ст.94, ст.ст. 160-163  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили відповідно до порядку, встановленому статтею 254 КАС України з урахуванням порядку і строків апеляційного оскарження, визначених статтею 186 КАС України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

03.05.07

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна