ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.07
Справа № 17/755-06.

За позовом: Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об‘єднання ім. М.В. Фрунзе

до відповідача: Приватного виробничо-комерційного малого підприємства «НАСА»

про зобов‘язання вчинити певні дії

Суддя  КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача:          Кисельов В.М.

Від відповідача:          не з‘явився.

У засіданні брали участь: секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: просить суд вирішити переддоговірний спір, який виник при укладанні договору №ПР142-6/291 від 01.10.2006 р. про надання послуг з централізованого опалення, та зобов‘язати відповідача укласти вказаний договір на умовах, запропонованих ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», і зокрема, викладених в пунктах 10, 16, пп.. 4-6 пункту 21 Договору, та п.1Додатку №1 до Договору, стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов‘язані з розглядом справи в суді.

Відповідач  в судове засідання не з’явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки вважає, що предмет спору відсутній, посилаючись на те, що з листопада 2006 р. позивач надавав відповідачу послуги за договором №ПР 142-6/291 від 01.10.2006 р., а відповідач належним чином виконував умови даного договору. Крім того, відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв‘язку з участю представника в розгляді цивільної справи в Зарічному районному суді м. Суми в призначений час.

Суд вважає клопотання відповідача необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає, оскільки відповідач мав змогу направити для участі в розгляді даної справи іншого представника, тому згідно вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у листопаді 2006 року для підписання був переданий відповідачу проект договору про надання  послуг з централізованого опалення (далі – Договір) №ПР142-6/291 від 01.10.2006 р.

Листом №512 від 21.11.2006р. позивач отримав від відповідача протокол розбіжностей від 20.11.2006р (далі – Протокол розбіжностей) до Договору.

Згідно вказаного протоколу розбіжностей неврегульованими залишились пункти 10, 16, 21 Договору, п.1 Додатку №1 до Договору, а також включення до Договору нового п. 42 в редакцій відповідача.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії регламентується нормативно-правовими актами, які є обов‘язковими для виконання всіма суб‘єктами відносин в сфері теплопостачання.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов‘язком споживача (відповідача) є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору.

Враховуючи, що укладення Договору є обов’язковим для сторін на підставі діючого законодавства України, відповідно до п.7 ст.181 Господарського кодексу України, при врегулюванні розбіжностей за Договором, даний спір обґрунтовано був переданий у 20-денний термін на розгляд суду.

Позивач запропонував укласти преамбулу Договору в такій редакції: «ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе»в особі директора дирекції «Котельня Північного промвузла» Жовтобрюх Миколи Вікторовича, що діє на підставі наказу №151 від 04.06.2004р. (далі – Виконавець), з однієї сторони, і Приватне виробничо-комерційне мале підприємство «НАСА», яке є власником нежитлового приміщення (далі – Споживач), в особі генерального директора Пилипенка Івана Дмитровича, що діє на підставі Статуту та Рішення №12 від 27.11.2000 р. …»

Не погоджуючись з редакцією позивача, відповідач у Протоколі розбіжностей запропонував включити до преамбули Договору фразу: «…, яке є власником 17/100 ідеальної долі нежитлових приміщень (4 поверх) по вулиці Пролетарській, 69 в м. Суми (далі – Споживач) …»

Відповідно до ч.3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно з ч.4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі – Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі – Постанова) встановлено, що «...послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення...».

Зміст проекту договору, направленого відповідачу, позивач визначив на підставі типового договору, затвердженого Постановою.

В обґрунтування запропонованої редакції преамбули Договору позивач посилається на те, що преамбула Договору в редакції позивача цілком відповідає редакції преамбули Типового договору, а також на те, що запропоновані відповідачем зміни до преамбули Договору  відносяться до характеристик об’єкту надання послуг, які вказані в п.3 Типового договору і, відповідно, в п.3 Договору (з посиланням на Додаток №1 до Договору), і які не повинні вказуватись в преамбулі Договору.

Крім того, позивач зазначив, що «17/100 ідеальної долі нежитлових приміщень» не є одиницею виміру опалюваної площі (об’єму) приміщення, і надав до суду належним чином завірену копію листа ВАТ «Сумиагропромбуд» від 30.08.2006р. №06-07/173, у якому наведений перелік співвласників приміщень адмінбудівлі, розташованої в м. Суми по вул. Пролетарська, 69, у тому числі і відповідача. У графі №8 таблиці листа вказано, що Відповідач є власником приміщень, розташованих на 2-му та 4-му поверхах вказаної будівлі, загальною площею 366,69 кв.м., які складають 20,5% від загальної площі приміщень. Вірність наведених у п.8 листа даних підтверджена підписом представника відповідача і завірена печаткою відповідача.

Оскільки відповідач не надав до суду документи на підтвердження того, що приміщення відповідача знаходяться лише на 4-му поверсі адмінбудівлі по вул. Пролетарській, 69, в м. Суми, а «17/100 ідеальної долі нежитлових приміщень» не є одиницею виміру опалюваної площі (об’єму) приміщення, запропоновані відповідачем зміни до преамбули Договору є необґрунтованими.

Враховуючи зазначене, а також те, що преамбула Договору в редакції позивача відповідає редакції преамбули Типового договору, господарський суд приймає преамбулу Договору в редакції, запропонованій позивачем.

Позивач запропонував укласти п.10 Договору у такій редакції: «10. Споживач до 10-го числа розрахункового місяця сплачує Виконавцю вартість Послуг, визначену відповідно до Додатку №1 до Договору за розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо розрахунків на початок розрахункового місяця).»

Не погоджуючись з редакцією позивача, відповідач в Протоколі розбіжностей запропонував включення до п.10 Договору наступних змін: «Споживач до 20-го числа розрахункового місяця сплачує Виконавцю вартість послуг …».

В обґрунтування запропонованої редакції позивач посилається на ч.1 ст.25 Закону України «Про теплопостачання», яка передбачає право теплопостачальної організації, якою є позивач, отримувати від споживачів авансовий платіж, а також на п.18 Правил, згідно якого плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п.7 ст.276 ГК, «Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком, або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.»

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає п.10 Договору в редакції позивача таким, що відповідає чинному законодавству, тому п.10 Договору приймається в редакції позивача.

Позивач запропонував укласти п.16 Договору у такій редакції: «16. У разі надання Послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, Виконавець здійснює перерахунок розміру плати згідно з додатком до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі – Правила).»

Не погоджуючись з редакцією позивача, відповідач в Протоколі розбіжностей запропонував доповнити п.16 Договору реченням наступного змісту: «… та виплачує Споживачеві компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.»

В обґрунтування запропонованої редакції преамбули Договору позивач посилається на те, що п.16 Договору в редакції позивача цілком відповідає редакції п.15 Типового договору, а також на те, що законодавством, Договором, і у Протоколі розбіжностей не встановлений розмір, порядок і строки виплати компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт, а методики, на яку у Протоколі розбіжностей посилається Відповідач, взагалі не існує.

Крім того, як зазначає позивач, теплові та внутрішньобудинкові мережі, аварійно-відбудовні роботи яких можуть проводитись, не належать позивачеві і обслуговуються не позивачем, а іншими підприємствами (транспортувальником теплової енергії та підприємством по обслуговуванню житла), з причини чого позивач не виконує вказані роботи і не може нести відповідальність за порушення строків їх виконання.

Враховуючи зазначене, а також те, що п.16 Договору в редакції позивача цілком відповідає редакції п.15 Типового договору, господарський суд приймає ст.16 Договору в редакції, запропонованій позивачем.

Позивач запропонував укласти п.21 Договору у такій редакції:

«21. Споживач несе відповідальність згідно із законодавством і договором за:

1) недотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг;

2) несвоєчасне внесення платежів за послуги – шляхом сплати пені, визначеної п.15 Договору;

3) втручання у роботу засобів обліку теплової енергії (у тому числі шляхом зриву та/або пошкодження пломб, встановлених Виконавцем), - шляхом сплати штрафу у розмірі 25% вартості Послуг (визначеній за нормативами (нормами) споживання – договірними навантаженнями згідно Додатку №1), спожитих за період з дати останньої перевірки засобів обліку Виконавцем до дня виявлення ним вищевказаного порушення;

4) недбале зберігання своїх засобів обліку, що призвело до порушення їх нормальної роботи, - шляхом сплати штрафу у розмірі 25% вартості Послуг (визначеній за нормативами (нормами) споживання – договірними навантаженнями згідно Додатку №1), спожитих за період з дати останньої перевірки засобів обліку Виконавцем до дня виявлення їм вищевказаного порушення;

5) недостовірні дані про зміни (збільшення) площі об’єкту (об’єктів) споживання Послуг (приміщень, квартир, будинкув0, про зміни суб’єктів користування Послугами, про встановлені додаткові теплоспоживальні прилади, про засоби обліку теплової енергії, про іншу інформацію, необхідну Виконавцю для належного виконання умов Договору, - шляхом сплати штрафу у розмірі 25% вартості Послуг (визначеній за нормативами (нормами) споживання – договірними навантаженнями згідно Додатку №1), спожитих Споживачем з моменту, коли він був зобов’язаний надати Виконавцю достовірні дані до дня виявлення їм вищевказаного порушення;

6) споживання Послуг без дозволу Виконавця, - шляхом сплати штрафу у розмірі 200% вартості Послуг (визначеній за нормативами (нормами) споживання – договірними навантаженнями згідно Додатку №1), спожитих Споживачем з моменту, коли він був зобов’язаний отримати дозвіл Виконавця до дати отримання дозволу Виконавця;

7) порушення зобов’язань, встановлених договором або законодавством.»

Не погоджуючись з редакцією позивача, відповідач в Протоколі розбіжностей виклав п.21 у своїй редакції, виключивши підпункти 4, 5, 6.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на ст.31 Закону України «Про теплопостачання», яка передбачає застосування штрафних санкцій до суб’єктів господарювання за правопорушення у сфері теплопостачання, зокрема:

«... 1) за неподання передбаченої законом інформації ..., або подання завідомо недостовірної інформації – у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) за перешкоджання або недопущення до систем теплопостачання та теплоспоживання ... представників теплогенеруючих (теплопостачальних) організацій при виконанні ними службових обов’язків – у розмірі до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

... 8) за водозбір з систем опалення через крани та інші пристрої; самовільне підключення до систем опалення без укладання договору купівлі-продажу теплової енергії; роботу з пошкодженими пломбами на приладах комерційного обліку теплової енергії або їх роботу з простроченим строком метрологічної повірки – у розмірі до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; ...»,

а також зазначає, що перелічені в пп. 4 – 6 п.21 Договору порушення умов споживання теплової енергії можуть привести до понаднормованого споживання відповідачем теплової енергії, втрат теплоносію, зниження температури теплоносію, що в свою чергу, може значно погіршити якість надання послуг іншим споживачам і спричинити значні збитки позивачу.

Пунктом 20 Типового договору встановлено, що «Споживач несе відповідальність згідно із законодавством і договором за:

1) недотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг;

2) несвоєчасне внесення платежів за послуги – шляхом сплати пені;

3) втручання у роботу засобів обліку теплової енергії;

4) порушення зобов’язань, встановлених договором або законодавством.»

Але, Типовим договором не визначено яку саме відповідальність і у якому розмірі повинен нести Споживач за порушення договірних зобов’язань та умов споживання теплової енергії.

Згідно п.4 ст. 179 ГК, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; …».

Відповідно до п.4 ст.179 ГК, з врахуванням вимог Закону України «Про теплопостачання» та Правил, а також з врахуванням багаторічного власного досвіду по наданню послуг з централізованого опалення, Позивач у п.21 Договору конкретизував положення п.20 Типового договору.

Позиція позивача щодо редакції пп. 4 – 6 п.21 Договору ґрунтується на Законі України «Про теплопостачання», яким передбачено застосування штрафних санкцій за правопорушення у сфері теплопостачання, у межах яких позивачем запропоновано встановити відповідальність споживача, тому п.21 Договору приймається в редакції позивача.

Відповідач у Протоколі розбіжностей запропонував доповнити Договір п.42 наступного змісту: «З моменту набуття чинності даного договору втрачає чинність договір №162 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2001 року з додатковими угодами до нього.»

Позивач вважає, що вимога відповідача про доповнення Договору п.42 є необґрунтованою, оскільки, згідно ст.654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також позивач вважає, що укладений між Позивачем та Відповідачем договір №162-6/52 від 01.12.2001р. повинен бути розірваний за письмовою заявою однієї зі сторін договору, або додатковою угодою до договору, тільки після укладення нового Договору, а не Протоколом розбіжностей до нового Договору, оскільки розірвання діючого договору не є предметом чи істотною умовою нового Договору між сторонами.

Крім того, позивач зазначив, що у Протоколі розбіжностей вказаний невірний номер договору, оскільки 01.12.2001р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір №162-6/52, а не №162, і надав до суду належним чином завірену копію договору №162-6/52 від01.12.2001р.

Відповідно до п.4 ст.181 ГК, сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей «… за наявності заперечень щодо окремих умов договору…».

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає вимоги відповідача про доповнення Договору п.42 в редакції, викладеній у Протоколі розбіжностей, необґрунтованими.

Позивач пропонує укласти п.1 Додатку №1 до Договору в такій редакції:

«1. Характеристика об’єкту 9 (об’єктів) надання Послуг, обсяги та нормативи (норми) споживання:

Приміщення – вул. Пролетарська, 69».

Відповідач в Протоколі розбіжностей пропонує укласти цей пункт в такій редакції:

«… Приміщення – м. Суми, вул. Пролетарська, 69 (4 поверх)».

В обґрунтування запропонованої редакції позивач зазначає, що у п.1 Додатку №1 до Договору вказано місцезнаходження опалюємих приміщень відповідача, а також максимальне теплове навантаження приміщень відповідача, визначене позивачем у відповідності до даних про приміщення, що належать відповідачу, наведених у листі від 30.08.2006р. №06-07/173.

Відповідно до даних, наведених у графі №8 таблиці листа, відповідачу належать приміщення, розташовані на 2-му та 4-му поверхах адмінбудівлі по вул. Пролетарській, 69; наведена інформація підтверджена підписом представника відповідача і завірена печаткою відповідача.

Оскільки відповідач не надав до суду документи, які підтвердили б те, що приміщення відповідача знаходяться лише на 4-му поверсі адмінбудівлі по вул. Пролетарській, 69, в м. Суми, господарський суд вважає вимоги відповідача необґрунтованими, тому п.1 Додатку №1 до Договору приймається в редакції, запропонованій позивачем.

В іншій частині договір від 01.10.2006 р. №ПР 142-6/291 про надання послуг з централізованого опалення суд вважає укладеним, оскільки сторони дійшли згоди щодо його умов, про що свідчить його підписання.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті державного мита в сумі 85 грн. 00 коп. та витрати  на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Пункти 10, 16, 21 та пункт 1 Додатку №1 до Договору №142-6/291 від 01.10.2006р. про надання послуг з централізованого опалення, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім. М. В. Фрунзе» та Приватним виробничо-комерційним малим підприємством «НАСА», вважати укладеними в редакції, запропонованій Відкритим акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім. М.В Фрунзе».

3.          В пункті 42 договору №142-6/291 від 01.10.2006р. реквізити Споживача викласти в редакції, запропонованій Приватним виробничо-комерційним малим підприємством «НАСА».

4.          Стягнути з Приватного виробничо-комерційного малого підприємства «НАСА» (40030, м. Суми, вул. Пролетарська, 69, ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім. М. В. Фрунзе» (40004, м. Суми, вул. Горького, ) 85 грн. 00 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                О.В. Коваленко