ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.03.07
Справа  № А-3/92

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

судді-доповідача
Краєвської
М.В.

суддів:
Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання -Кирись
З.Л.

розглянувши апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 без номера від 08.12.2006 р.

на постанову Господарського
суду Івано-Франківської області від 17.08.2006 р.

в адміністративній справі № А-3/92

за позовом суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.Івано-Франківськ

до відповідача-1 Калуської
міської ради Івано-Франківської області, м.Калуш Івано-Франківської обл.

до відповідача-2 Калуського
міського відділу земельних ресурсів Івано-Франківської області, м.Калуш
Івано-Франківської обл.

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Калуш Івано-Франківської
обл.

про визнання
недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, встановлення
наявності належної компетенції посадових осіб Калуського міського відділу
земельних ресурсів Івано-Франківської області щодо погодження плану
земельної ділянки, а також посадових осіб Калуської міської ради
Івано-Франківської області щодо видачі суб”єкту підприємницької
діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 Державного акту на право власності на
земельну ділянку

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_3.
(представник, довіреність № НОМЕР_1. в матеріалах справи),

ОСОБА_4.
(адвокат, договір НОМЕР_2 про надання правової допомоги від 04.01.2007 р. в
матеріалах справи);

від відповідача-1 - не
з"явився,

від відповідача-2 - не
з"явився;

від третьої особи - ОСОБА_1.
(суб"єкт підприємницької діяльності),

ОСОБА_5 (адвокат,
довіреність № НОМЕР_3. в матеріалах

справи)

Представникам сторін і третьої
особи роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.ст.49, 51, 54 Кодексу
адміністративного судочинства України (далі -КАС України). Заяв про відвід
суддів і секретаря судового засідання не поступало.

Відповідно до п.21 Прикінцевих
та перехідних положень КАС України під час перегляду адміністративної справи в
судовому засіданні за ініціативою суду забезпечується повне фіксування судового
процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За розпорядженням судді-доповідача
від 22.01.2007 р. функції секретаря судового засідання виконує помічник судді.

Розгляд апеляційної скарги
відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного
господарського суду від 26.02.2007 р.

Постановою Господарського суду
Івано-Франківської області від 17.08.2006 р. в адміністративній справі № А-3/92
(суддя Фрич М.М.) позов задоволено частково, а саме: визнано недійсним
Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий Калуською міською
радою суб”єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 13.04.2004 р.,
у частині земельної ділянки, що прилягає до столярного цеху суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 в розмірі 6 м х 10 м і
відзначена на генеральному плані; встановлено наявність компетенції посадових
осіб Калуського міського відділу земельних ресурсів Івано-Франківської
області щодо погодження плану земельної ділянки, наданої у власність суб”єкту
підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 пл. 830 кв. м, а також
посадових осіб Калуської міської ради Івано-Франківської області щодо видачі
суб”єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 Державного акту на
право власності на земельну ділянку від 13.04.2004 р., а в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постанова
суду мотивована тим, зокрема, що відповідно до п.п.”ґ” п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України “Про практику застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року N 7
вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з
того, що при переході права власності на будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями
чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне
йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження. Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності
на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а
інша необхідна для їх обслуговування. Оскільки спірний Державний акт, виданий
ОСОБА_1, є таким, що порушує право користування частиною земельної ділянки, що
прилягає до столярного цеху ОСОБА_2., у розмірі 6 м х 10 м, яка необхідна йому
для обслуговування цеху, і яка відзначена на генеральному плані, то є підстави
для визнання такого акту недійсним.

Враховуючи п.34 ст.26 Закону України
“Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР з
наступними змінами та доповненнями, норми Постанови Кабінету Міністрів України
“Про затвердження типових положень про територіальні органи земельних ресурсів”
від 24.02.2003 р. № 200, суд прийшов до висновку про наявність компетенції
Калуської міської ради та Калуського міського відділу земельних ресурсів
Івано-Франківської області щодо видачі Державного акту на право власності на
земельну ділянку та погодження плану земельної ділянки.

Третя особа з даною постановою не
погодилася, подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого
господарського суду скасувати та закрити провадження у справі з підстав
неповного з”ясування обставин справи, неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує
тим, зокрема, що оскільки має місце не публічно-правовий, а господарський спір,
то суд апеляційної інстанції повинен закрити провадження у справі, так як
справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства; суб”єкт
підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 є добровісним власником
спірної земельної ділянки в розмірі 0, 083 га по АДРЕСА_1 в м.Калуші для
обслуговування частини цегляно-металевої бази згідно з нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 21.01.2004 р., на підставі якого і видано
Державний акт на право власності на земельну ділянку від 13.04.2004 р., який
посвідчує це право в порядку, передбаченому ст.126 ЗК України; існує рішення
Калуської міської ради № НОМЕР_4. про вилучення зі згоди належного
землекористувача цієї земельної ділянки - ВАТ “Калуш” (п.1), затвердження
матеріалів інвентаризації (п.2) і передачу в оренду земельної діялнки по
АДРЕСА_1 (раніше № 3) пл.0, 083 га для обслуговування цегляно-металевої частини
виробничої бази (п.3). Ці угоди купівлі-продажу, оренди та рішення органу
місцевого самоврядування укладені та прийняті в установленому законом порядку
та є чинними по даний час і ін.

Позивач у запереченні на апеляційну
скаргу та в судовому засіданні просить постанову Господарського суду
Івано-Франківської області від 17.08.2006 р. в адміністративній
справі № А-3/92 залишити без змін, а апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 -без задоволення.

Відповідач-1 і відповідач-2 підтримують
вимоги апеляційної скарги повністю з підстав, викладених у їхніх поясненнях по
суті останньої.

26 березня 2007 року (перед початком
судового засідання) до Львівського апеляційного господарського суду поступило
клопотання від відповідача-1 -Калуської міської ради про відкладення розгляду
апеляційної скарги в зв”язку з зайнятістю представника в іншому судовому
процесі (вх. № 280). Судова повістка про виклик у суд додається.

Розглянувши дане клопотання,
заслухавши думку іншої сторони з приводу заявленого клопотання, колегія суддів
відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне: по-перше, про час і місце
перегляду справи Калуська міська рада була повідомлена належним чином і
завчасно (07.03.2007 р. вручено поштове повідомлення під розписку, а перегляд
справи призначено на 26.03.2007 р.), про що свідчить повернення поштового
повідомлення з підписом про отримання ухвали (поштове повідомлення про вручення
знаходиться в матеріалах справи); по-друге, надання повноважень на  представництво  інтересів
сторони  в  процесі
необмежено будь-яким певним колом осіб; по-третє, явка сторін і третьої
особи ухвалою суду від 26.02.2007 р. не визнавалася обов”язковою, а на власний
розсуд, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, то за таких
обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності
представників відповідачів за наявними у ній матеріалами.

Того ж дня надійшло клопотання від
позивача про відкладення перегляду справи в зв”язку з тим, що суб”єктом
підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_2 подана позовна заява до
Господарського суду Івано-Франківської області про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 21.01.2004 р. в частині спірної земельної ділянки розміром
6 м х 10 м, прилеглої до його столярного цеху, підтвердженням чого є штамп
господарського суду від 26.03.2006 р. про її прийняття (вх. № 3124).

Розглянувши дане клопотання,
заслухавши думку іншої сторони з приводу заявленого клопотання, колегія суддів
відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне: по-перше, суд апеляційної
інстанції перевіряє законність і обгрунтованість постанови суду першої
інстанції на момент її прийняття (17.08.2006 р.); по-друге, відповідно
до п.2.3 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої
наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. № 75, із
змінами і доповненнями, внесеними наказом Голови Вищого господарського суду
України від 25.10.2004 р. N 64, на всіх документах в правому нижньому куті або
вільному від тексту місці першого аркуша проставляється реєстраційний штамп,
дата надходження до суду, реєстраційний номер, який містить: а) індекс
документа за номенклатурою справ; б) загальний порядковий номер; в) порядковий
номер у реєстраційному журналі відповідного підрозділу (судді), що відсутнє в
даному випадку (на штампі проставлена тільки дата -26.03.2007 р.). Штамп
суду свідчить лише про реєстрацію позовної заяви, а не про її прийняття,
належним доказом про прийняття позовної заяви до розгляду є ухвала суду, тобто
клопотання є документально необгрунтованим.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 28.02.2000 р. між ВАТ “Калуш” (продавець за договором) і
суб”єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_2 (покупець за
договором, позивач у справі) був укладений договір купівлі-продажу столярного
цеху (а.с.10), посвідчений нотаріально 10.03.2000 р. (а.с.11), за яким
продавець передає у власність покупцю столярний цех, зазначений в плані літерою
“А1” загальною площею 953, 5 кв.м, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська
обл., м.Калуш, АДРЕСА_2, а покупець приймає дану будівлю та сплачує за неї 26
850 грн.

21.01.2004 р. між Калуською міською
радою Івано-Франківської області (продавець за договором, відповідач-1 у
справі) і суб”єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1
(покупець за договором, третя особа в справі) був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_5 для здійснення підприємницької
діяльності, виданий приватний нотаріусом Калуського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № НОМЕР_6. (долучений до матеріалів апеляційної
скарги), за яким продавець відповідно до рішення Калуської міської ради НОМЕР_7
демократичного скликання передає за плату, а покупець приймає у власність і
оплачує земельну ділянку з усіма обтяженнями, обмеженнями та сервітутами по
АДРЕСА_1 в м.Калуші пл. 0, 0830 га згідно з планом земельної ділянки, що
додається. Земельна ділянка, зазначена в п.1.1 договору, продається для
обслуговування частини цегляно-металевої бази (п.1.2 договору).

Оригінал даного договору оглянутий
у судовому засіданні 26.02.2007 р.

Після сплати суми вартості
земельної ділянки на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу суб”єкту
підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 13.04.2004 р. видано
Державний акт серії НОМЕР_8 на право власності на земельну ділянку пл. 0, 0830
га, розташовану по АДРЕСА_1 у м.Калуші Івано-Франківської обл., для
обслуговування частини цегляно-металевої виробничої бази (оригінал даного акта
оглянутий у судовому засіданні 26.02.2007 р.).

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення
представників сторін і третьої особи, колегія Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 слід задоволити частково,
постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 17.08.2006 р. в
адміністративній справі № А-3/92 скасувати в частині задоволення
позову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в цій
частині. В решті постанову суду залишити без змін.

При цьому колегія виходила з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
та вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням Калуської міської ради
НОМЕР_9 демократичного скликання у ВАТ “Калуш” за його погодженням вилучено
земельну ділянку заг. пл. 0,0830 га, розташовану по АДРЕСА_1 у м.Калуші
Івано-Франківської обл., та передано її в оренду суб”єкту підприємницької
діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 терміном на 3 роки для обслуговування частини
цегляно-металевої виробничої бази.

Договір оренди землі зареєстровано
в Державному підприємстві “Калуський міський центр державного земельного
кадастру” Держкомзему України за № НОМЕР_10.

При оформленні матеріалів
інвентаризації на дану земельну ділянку є погодження на вилучення у існуючого
на той час розпорядника землі -арбітражного керуючого, ліквідатора ВАТ “Калуш”
(довідка від 18.06.2003 р.), оскільки позивач не набув законного права
користування землею. Крім цього межі ділянки узгоджені архітектурою міста, про
що свідчить підпис головного архітектора на плані земельної ділянки в
матеріалах інвентаризації.

Укладений і нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу земельної ділянки є підставою для оформлення державного
акта на право власності на землю, невід”ємною частиною якого є план зовнішніх
меж земельної ділянки.

Як прослідковується з матеріалів
справи, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2004 р., на
підставі якого виданий спірний Державний акт на право власності на землю, не
розірваний, не скасований і не визнаний недійсним у судовому порядку. Державний
акт на право власності на землю є похідним від договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 21.01.2004 р., який є підставою виникнення цивільних прав
і обов”язків. Державний акт на право власності на землю видається на підставі
рішення міської ради і є результатом дій посадових осіб щодо оформлення права
власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної
діялнки. На думку колегії суддів, оскільки договір чинний, то Державний акт як
технічний документ не може визнаватися недійсним окремо від угоди.

Оскільки договір купівлі-продажу
від 28.02.2000 р. укладений під час дії Земельного кодексу України НОМЕР_11, то
відповідно до даних правовідносин застосовуються положення останнього.

Відповідно до ст.22 Земельного
кодексу України НОМЕР_11, який втратив чинність згідно з Земельним кодексом
України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III, право власності на землю або право
користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання
земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї
ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право
власності або право користування землею, забороняється.

Згідно з ч.1 ст.23 Земельного
кодексу України НОМЕР_11 право власності або право постійного користування
землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються
сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач не закріпив межі земельної ділянки, не оформив права власності на
землю, що ним не заперечено та не спростовано доказами, велося тільки
листування з міськрадою, яка не відреагувала жодним чином. Однак суб”єкт
підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_2 не оскаржив дії міськради в
судовому порядку.

Враховуючи наведене, висновок суду
про те, що за договором купівлі-продажу від 28.02.2000 р. до набувача (суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2) від відчужувача (ВАТ
“Калуш”) автоматично переходить належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, є
невірним, таким, що суперечить положенням ст.ст.22, 23 Земельного кодексу
України НОМЕР_11, оскільки, щоб набути право власності на землю, треба в першу
чергу його оформити, що не зроблено позивачем, про що останній сам зазначає в
своїй позовній заяві.

Як Земельним кодексом України
НОМЕР_11, так і Земельним кодексом України від 25.10.2001 р. N 2768-III не
передбачено автоматичного переходу права користування землею. Позивачу
це було роз”яснено при здійсненні поточних перевірок дотримання земельного
законодавства, які були здійснені інспекційними органами земельних ресурсів у
2003 році чи в 2005 році. За неоформлення документів на землю позивача 23
вересня 2003 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1
Кодексу України про адміністративні правопорушення та зобов”язано усунути
порушення. У зв”язку з неусуненням порушення матеріали по справі позивача
направлені в прокуратуру міста Калуша листом від 26.02.2004 р. № 93. Листом від
25.03.2005 р. № 32-08-29/591 начальником облдержземінспекції матеріали по
справі позивача направлені в обласну прокуратуру для прийняття рішення в
порядку ст.97 КПК України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.30
Земельного кодексу України НОМЕР_11 у разі зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку
відведення. В п.2 рішення Калуської міської ради від 24.11.2005 р., на яке теж
посилається позивач, вказано “Зобов”язати підприємця ОСОБА_2 протягом шести
місяців подати на розгляд і затвердження міської ради проект відведення та
зміни цільового призначення земельної ділянки”, що ще раз підтверджує
неавтоматичність переходу до позивача права користування землею у результаті
купівлі столярного цеху.

Крім того, суд апеляційної
інстанції звертає увагу, що оригінали як договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 21.01.2004 р., так і
Державного акта на право власності на землю не оглядалися в суді першої
інстанції, так як справа розглянута у відсутності суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, які були в її розпорядженні.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду про те, що спірний Державний акт від 13.04.2004 р., виданий
ОСОБА_1, є таким, що порушує право користування позивача частиною земельної ділянки,
що прилягає до його столярного цеху та необхідна для обслуговування останнього,
оскільки з матеріалів справи не вбачається, чому саме такий розмір земельної
діялнки (6 м х 10 м), а не ділянки, на якій розташоване будь-яке майно
позивача, і на підставі чого суд дійшов такого висновку.

Як зазначалося вище, відповідно до
чинного на час купівлі столярного цеху Земельного кодексу України при переході
права власності на будівлі до набувача переходило право власності тільки на
земельну ділянку під цим майном і повинно було бути посвідчено та зареєстровано
у встановленому порядку. Оскільки даний висновок суду не відповідає матеріалам
справи, не грунтується на нормах закону, то є безпідставним.

У договорі купівлі-продажу також
зазначено, що загальна площа придбаного майна становить 953, 5 кв. м.
Відповідно до ч.1 ст.30 Земельного кодексу України НОМЕР_11 при переході права
власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування
земельною ділянкою. Згідно з ст.67 цього Кодексу розмір земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) повинен бути не більше: ... у містах -0, 1 га. Позивачем
не подано доказів, які б підтверджували той факт, що надання спірної земельної
ділянки у власність порушило цю норму.

Перед оформленням права власності
на земельну ділянку передувала оренда спірної земельної ділянки ОСОБА_1. згідно
з рішенням Калуської міської ради НОМЕР_4. У первинних матеріалах даного
рішення є витяг з генплану, на якому стоїть печатка і підпис позивача, тобто
йому було відомо про розміри земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_1 Крім
того, розміри земельної діялнки були погоджені в архітектурі, про що свідчать
ситуаційний план та експлікація земель. Тому твердження позивача, що він
довідався про те, що спірна земельна ділянка не може бути його 16.12.2005 р., є
невірним. Також відповідно до ч.1 зазначеного рішення спірна земельна ділянка
вилучена у ВАТ “Калуш”, тобто до 24.07.2003 р. спірна земельна ділянка належала
не позивачу, а ВАТ “Калуш”, про що свідчить і довідка від 18.06.2003 р., видана
арбітражним керуючим (ліквідатором ВАТ “Калуш”) ОСОБА_6, яка теж знаходиться в
первинних матеріалах до зазначеного рішення ради. Таким чином посилання
позивача на те, що ВАТ “Калуш” не міг межувати, не заслуговує на увагу.

Враховуючи наведене, будь-які
правові підстави для визнання Державного акту на право власності на землю
відсутні.

Згідно з ч.2, п.1 ч.3 ст.2 КАС
України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії
чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто суд під час
розгляду справи встановлює чи оскаржувані дії органу місцевого самоврядування
(при цьому слід мати на увазі, що в даному випадку будь-які дії органу
місцевого самоврядування не оскаржуються) прийняті в межах його компетенції та
відповідно до чинного законодавства. Таким чином позов у частині встановлення
компетенції органів влади чи органів місцевого самоврядування є безпідставним,
так як не грунтується на вимогах закону.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що доводи
скаржника документально обгрунтовані, базуються на законодавстві, що регулює
дані правовідносини, а тому підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись п. 6, 7 Прикінцевих та
перехідних положень КАС України, ст.ст.94, 195, 196, 198, 202, 207, 209 КАС
України, - Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 слід задоволити частково.

2. Постанову Господарського суду Івано-Франківської
області від 17.08.2006 р. в адміністративній справі № А-3/92 скасувати
в частині задоволення позову та прийняти нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в цій частині.

В решті постанову суду залишити без
змін.

3. Судові витрати за розгляд справи
в суді першої інстанції та  розгляд
апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції покласти на позивача.

Доручити Господарському суду
Івано-Франківської області видати накази.

4. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

5. Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Суддя-доповідач
М.В.Краєвська

Суддя
Л.Л.Давид

Суддя
Г.Т.Кордюк