ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

10.01.07р.

Справа № А7/4(А8/388-06)-07

11 год. 45 хв.

За позовом  Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

До  Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірми „Мирова”, с. Топила Томаківського району Дніпропетровської області

Про стягнення  7 914, 28 грн.

Суддя  Коваль Л.А.

Секретар судового засідання Пелипенко К.В.

Представники сторін:

Від позивача: головний спеціаліст юридичної служби Кондратова Т.В., дов. № 03-06/0023 від 09.01.2007 р.;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (м.  Дніпропетровськ) просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірми „Мирова” (с. Топила Томаківського району Дніпропетровської області) на свою користь адміністративно-господарські санкції у сумі 7 914, 28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача в 2005 році середньооблікова чисельність працюючих інвалідів була менша, ніж 4% загальної чисельності працюючих (встановлений норматив). На підприємстві повинні були працювати 3 особи–інваліда, а працювала 1 така особа. Якщо на підприємстві середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, підприємство щороку сплачує відповідному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві. Адміністративно-господарські санкції сплачуються підприємством в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу. Відповідач адміністративно-господарські санкції не сплатив.

Згідно відзиву, який знаходиться в матеріалах справи, відповідач проти позову заперечує. Відповідач не вбачає своєї вини в недотриманні нормативу робочих місць для інвалідів. Відповідач посилається на те, що на підприємстві були вакансії із звичайними умовами праці для інвалідів, про що відповідач неодноразово повідомляв Томаківський районний центр зайнятості. Центр зайнятості не направляв відповідачу для працевлаштування інвалідів.

До початку судового засідання, призначеного на 10.01.2007р., від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тарифною відпусткою відповідача. Суд не вбачає поважних причин неявки відповідача в судове засідання та не задовольняє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Законодавство не містить поняття „тарифна відпустка юридичної особи”. Що стосується представника відповідача, який можливо знаходиться у відпустці, то суд не обмежував відповідача колом представників для участі в судовому засіданні. Підтвердження обставин відпустки будь-кого до клопотання не додані.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Обов’язок по забезпеченню працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків   від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, встановлений частиною 1  статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин (надалі –Закон).

Частина 1 статті 20 цього ж Закону передбачає відповідальність підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, у вигляді сплати щороку відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафних санкцій, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірми „Мирова” (с. Топила Томаківського району Дніпропетровської області) про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, наданого Дніпропетровському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів (м. Дніпропетровськ) 14.02.2006р., середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу –70 осіб. Відповідно, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог Закону, становить 3 особи. Фактично у відповідача особи, яким встановлена інвалідність, обліковувалися в кількості 1 особи.

Також, відповідно до даних, наведених відповідачем в звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, фонд оплати праці штатних працівників –277, 0 тис. грн. Визначена розрахунковим шляхом середньорічна заробітна плата штатного працівника –3 957, 14 грн. Оскільки протягом 2005 року у відповідача повинні були працювати 3 особи, яким  встановлена інвалідність, фактично працювала 1 така особа, визначений  розрахунковим шляхом розмір штрафу становить 7 914, 28 грн.

Відповідно до п. 4 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001р. № 1767, штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Позивач посилається на ті обставини, що відповідач штрафні санкції не сплатив, що і є причиною спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Аналогічний обов’язок щодо працевлаштування інвалідів на певні органи покладає п.10 Положення “Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р. № 314. Так, працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

В той же час, державна служба зайнятості, на яку покладено реалізацію державної політики зайнятості населення (п.1 ст. 18 Закону України “Про зайнятість населення”), має право направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки, лише при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) (ч. 2 ст. 19 Закону України “Про зайнятість населення” в редакції, що діяв протягом 2005 року).  Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України “Про зайнятість населення” підприємства, установи і організації незалежно від форми власності щомісяця подають центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій).

Протягом 2005 року відповідач щомісяця надавав Томаківському районному центру зайнятості Дніпропетровської області звіти про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках форми № 3-ПН, в яких зазначав потребу в працівниках-інвалідах.

Зазначену обставину підтвердив Томаківський районний центр зайнятості Дніпропетровської області (вих. 21 від 03.05.2006р.) на запит позивача.

Згідно довідки Томаківського районного центру зайнятості Дніпропетровської області від 16.10.2006р. № 452 Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Мирова” протягом 2005 року щомісяця надавало звіти форми № 3-ПН про наявність вільних робочих місць, в тому числі для інвалідів. Оскільки за сприянням у працевлаштуванні до Томаківського районного центру зайнятості інваліди не зверталися, направлень інвалідів з метою працевлаштування до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Мирова” не було.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є  вчинене ним  правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З огляду на викладені вище обставини, суд не вбачає вини відповідача в незабезпеченні нормативу працевлаштування інвалідів в 2005 році, як однієї з обов’язкових умов відповідальності.

Враховуючи відсутність вини відповідача в незабезпеченні нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в зв’язку з їх не направленням органами, уповноваженими відповідно до закону займатися працевлаштуванням, суд не вбачає підстав для задоволення позову, позовні вимоги вважає необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 71, 104, ст. ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному  позові –відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л. А. Коваль

Дата складення - 15.01.2007р.