ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

справа
№  4/428

17.12.07

За позовом
Київський природоохоронний прокурор

до                     Деснянська районна у м.
Києві рада

Суб"єкт
підприємницької діяльності - ОСОБА_1

про                    повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки

Суддя  Борисенко І.І.

Представники:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський
природоохоронний прокурор звернувся в інтересах держави в особі Київської
міської ради з позовом до Деснянської районної у м. Києві ради та Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про визнання недійсним договору № 153 від
04.09.2006р. оренди земельної ділянки площею 42 кв.м., яка розташована по вул..
Миропільській, у 47 кварталі 25 дільниці Деснянського лісопаркового
господарства, для обслуговування та експлуатації торгівельного кіоску № 1, та
зобов'язанням звільнити вищевказану ділянку від будівель та споруд.

В
обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на п. 2 ст. 121 Конституції
України, яким представництво громадян або держави у суді покладено на органи
прокуратури, які самостійно визначають, в чому порушені інтереси держави.

Відповідачі  в
судове  засідання тричі не  з'являвся.
Ухвали  суду  не
виконав.  Письмових  заперечень
по  суті заявлених вимог не  подав.

Відповідач
належним  чином повідомлений про
призначення справи  до розгляду, про  час  і  місце
його  проведення.

Про
поважні причини неявки в судове засідання повноважного  представників відповідачів суд не
повідомлений. Клопотань про  відкладення
розгляду  справи від відповідачів  не надходило.

Розглянувши
документи і матеріали, подані учасниками процесу, заслухавши пояснення
представників позивача та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються
їх вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2006
року між Деснянською районною в місті Києві радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 153 на право тимчасового
користування землею (в тому числі на умовах оренди) - земельної ділянки площею
42 кв.м., яка розташована по вул. Миропільській у 47 кварталі 25 дільниці
Дарницького лісопаркового господарства для обслуговування та експлуатації
торгівельного кіоску № 1 (зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди
землі у Деснянській районній у місті Києві раді за № 153). Строк оренди
земельної ділянки встановлено на три роки.

Зазначений
договір оренди земельної ділянки укладений з порушенням вимог Конституції
України та інших законодавчих актів України.

Згідно
до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття
1 Цивільного кодексу України передбачає, що цивільним законодавством
регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

Земельні
відносини в сфері оформлення права оренди на земельні ділянки є майновими
відносинами, заснованими на юридичній рівності всіх її учасників, вільному
волевиявленні та їх майновій самостійності, тому вони є цивільними відносинами
і відповідно регулюються цивільним законодавством.

Зазначене
підтверджується тим, що ст. 792 Цивільного кодексу України регулюється питання
надання в оренду земельних ділянок і зазначається про регулювання цього питання
законом.

Таким
законом виступає Земельний кодекс України та Закон України „Про оренду землі”,
які в свою чергу прийняті на підставі Конституції України і є актами цивільного
законодавства України.

Статті
124, 125, 126 Земельного кодексу України передбачають, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування шляхом укладання договору оренди земельної
ділянки. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує
право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право на оренду земельної
ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно
до ст. 9 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та комунальної власності розпорядником землями на
території міста Києва є Київська міська рада. Оскільки на даний час землі
державної та комунальної власності не розмежовано, повноваження щодо передачі
земель міста Києва у власність, користування або оренду здійснює Київська
міська рада (від імені держави відповідно), яка є в даному випадку позивачем по
справі.

Статтею
11 Земельного кодексу України передбачається, що повноваження районних у містах
рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами.

Київська
міська рада, скориставшись наданими їй ст. 11 Земельного кодексу України
повноваженнями, своїм рішенням № 164/885 від 08.06.2000 року „Про передачу окремих
повноважень районним в м. Києві радам з питань регулювання земельних відносин”,
із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Київської міської ради від 11
липня 2002 року № 126/126, від 30 червня 2005 року № 473/3049, від 9 березня
2006 року № 183/3274, вирішила передати районним в м. Києві радам повноваження
щодо надання в оренду земельних ділянок, обмеживши їх компетенцію межами
земельних ділянок, що можуть надаватись в оренду для тимчасового розміщення
малих архітектурних форм. Так, районні в місті Києві ради уповноважені надавати
земельні ділянки в оренду під розміщення стаціонарних та пересувних малих
архітектурних форм (вичерпний перелік яких передбачений в п. 1.1 Рішення)
площею до 42 кв.м., а для розміщення сезонних майданчиків без права будь-якої
забудови площею до 100 кв.м. біля закладів громадського харчування.

Статтею
14, 15 Закону України „Про оренду землі” та п. 8, 9 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі (затверджено Постановою Кабінету Міністрів
України від 25 грудня 1998 року № 2073) передбачено істотні умови договору
оренди землі та невід'ємні його частини, відсутність однієї з яких у такому
договорі є підставою для визнання його недійсним.

В
спірному договорі оренди землі не визначено наступні істотні умови: умови і
строки передачі земельної ділянки орендарю; не визначено сторони, яка несе
ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; не
зазначено розмір орендної плати та форми платежу, відповідальності за її не
сплату; не зазначено умови збереження стану об'єкту оренди; не зазначено умови
повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки. Також, в договорі не зазначено про такі
невід'ємні частини договору оренди землі, як акт визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Також,
зазначений договір по формі не відповідає Типовому договору оренди землі,
затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від З березня 2004 року №
220, що суперечить п. 1.4 Рішення.

Підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме
зміст правочину не може суперечити положенням самого Цивільного кодексу
України, іншим актам законодавства України (ст. 215 Цивільного кодексу
України).

Вищевикладене
свідчить про суперечність та не відповідність змісту правочину та його форми
чинному цивільному законодавству, у зв'язку з чим, на підставі ст. 15 Закону України
«Про оренду землі»та ст. 203, 215 Цивільного кодексу України даний договір
оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним через суд.

У
разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні
у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ст. 216 Цивільного
кодексу України).

Зазначеними
статями передбачається, що у разі припинення, розірвання або визнання недійсним
оспорюваного в данному випадку правочину Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1(відповідач 2 по даній справі) зобов'язаний повернути Київській міській
раді (розпоряднику зазначеною у позовній заяві земельною ділянкою) вказану у
позовних вимогах прокурора та оспорюваному договорі земельну ділянку, привівши
її у придатний для використання стан, у попередній стан, в тому числі
звільнивши від будівель та споруд.

Таким
чином, беручи до уваги недодержання при укладенні зазначеного договору вимог
ст. 19 Конституції України, ст. 14, 15 Закону України „Про оренду землі” та п.
1.1, 1.4 Рішення, оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним.

Земля,
її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні ресурси її континентального шельфу є
об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого
самоврядування (ст. 13 Конституції України). Земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст. 14 Конституції
України).

Носієм
суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ, який здійснює владу
безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування
(ст. 5 Конституції України). Державна влада в Україні здійснюється на засадах
її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (ст. 6 Конституції України).

Єдиним
органом державної законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада
України (ст. 75 Конституції України).

Держава,
через Верховну Раду України, шляхом прийняття Земельного кодексу України та
Закону України „Про оренду землі”, з метою забезпечення прав на землю громадян,
юридичних осіб та держави, врегулювання і впорядкування земельних відносин,
раціонального використання та охорони земель, встановила єдиний для всіх
порядок набуття прав на земельні ділянки в Україні та порядок їх використання.

Також,
Верховна Рада України, прийнявши Конституцію України, статтею 19, закріпила
межі використання повноважень органами державної влади та органами місцевого
самоврядування (частина 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України).

Тобто,
інтерес держави полягає у додержанні громадянами, юридичними особами незалежно
від форм власності, державними органами та органами місцевого самоврядування
встановленого нею порядку використання землі та додержанні ч. 2 ст. 19
Конституції України (для державних органів та органів місцевого самоврядування).

З
огляду на зазначене, господарський суд прийшов до висновку про наявність
правових підстав для повного задоволення позовних вимог.

Витрати
по оплаті державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового
процесу згідно ст. 49 ГПК України
покладаються  на  відповідача.

Керуючись  ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -

В
И Р І Ш И В:

Позов
задовольнити повністю.

Визнати
недійсним договір № 153 від 04.09.2006р. на право тимчасового користування
землею (в тому числі на умовах оренди), укладеного між Деснянською районної у
м. Києві радою ( 02225,м.Київ, просп.Маяковського,29, код 26077566)  та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, реєстраційний номерНОМЕР_1 від 03.12.2003р.), щодо оренди земельної
ділянки площею 42 кв.м., яка розташована по вуо. Миропільській у 47 кварталі 25
дільниці Дарницького лісопаркового господарства, для обслуговування та
реєстрації торгівельного кіоску № 1.

Зобов'язати
Фізичну особу -підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номерНОМЕР_1 від
03.12.2003р.) повернути земельну ділянку площею 42 кв.м., яка розташована по
вул.. Миропільській у 47 кварталі 25 дільниці Дарницького лісопаркового
господарства у Деснянському районі міста Києва Київській міській раді,
звільнивши її від будівель, споруд (в тому числі торговельного кіоску № 1).

Стягнути
з Фізичної особи -підприємцяОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номерНОМЕР_1 від
03.12.2003р.) в доход Державного бюджету України 85 грн. державного мита.

Стягнути
з Фізичної особи -підприємцяОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номерНОМЕР_1 від
03.12.2003р.) на користь Державного підприємства „Судовий Інформаційний центр”
(03057, м Київ, пр. Перемоги, 44, р/р 0011 УДК у Шевченківському
районі, ідентифікаційний код 26077968) 118 грн. витрат  на
інформаційно-технічне   забезпечення  судового процесу.

Накази
видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття.

Суддя
І.І.Борисенко