ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"19" лютого 2007 р.                                        Справа № 2/364а/23

16 год.  45    хв.

3а позовом:                    комунального підприємства “Служба Єдиного замовника”

м. Ніжин, вул. Леніна, 14

до :                               управління Пенсійного фонду України у м. Ніжині Чернігівської області

про:                              визнання протиправними дії  суб’єкта владних повноважень і про

визнання нечинним рішення

Суддя Михайлюк С.І

Секретар:  Скорик М.О.,  Польська А.І.

Представники сторін:

Від позивача:  уповноважений представник Луєнко Ю.В.

Від відповідача: головн. спеціаліст-юрисконсульт Потапенко С.А.  (14.02. та 19.02.2007р. не з’явилася)

Заявлено позов про  визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України у м. Ніжині Чернігівської області щодо нарахування комунальному підприємству “Служба Єдиного Замовника” страхових внесків з загальнообов’язкового державного пенсійного страхування за ставкою 32% у період перебування на спрощеній системі оподаткування та звітності за ставкою 10% на підставі Указу Президента України” “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” від 03.07.1998р. № 727/98.

У судовому засіданні позовні вимоги підтримані

У судовому засіданні 26.01.2007р. представник позивача зазначив, що відповідач повинен був зарахувати кошти в погашення заборгованості за період, вказаний в платіжних дорученнях.

Відповідач подав письмові заперечення, які підтримані представником у судовому засіданні, згідно з якими позов не визнається. Відповідач вважає, що нарахування та сплата страхових внесків не підпадає під правовідносини, що регулюються Указом Президента України від 03.07.1998р. № 727/98.

У судовому засіданні 26.01.2007р. представник відповідача  пояснила, що кошти мають зараховуватися в погашення боргу в порядку календарної черговості його виникнення.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи 19.02.2007р. без участі представника.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи докази, суд

в с т а н о в и в :

У позовних вимогах слід відмовити,  доводи позивача  відхиляються з наступних підстав.

За повідомленням управління Пенсійного фонду України в м. Ніжині від 23.07.2004р. № 2357/03  комунальне підприємство “Служба єдиного замовника” (м. Ніжин, вул. Леніна, 14) зареєстроване платником страхових внесків за № 02-0766.

В 2005-2006рр. позивач був платником єдиного податку, на що вказують відповідні свідоцтва Ніжинської ОДПІ № 25130092 від 01.01.2005р., № від 01.01.2006р.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV від 09.07.2003р. (далі –Закон–1058) сферою його дії є регулювання відносин, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. При цьому, зазначеною статтею встановлено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону №1058 виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов'язки;   порядок нарахування,  обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом 1 ст. 11 Закону №1058  встановлено, що  загальнообов'язковому державному    пенсійному    страхуванню підлягають громадяни України,  іноземці  (якщо  інше  не  встановлено міжнародними  договорами,  згода  на  обов'язковість  яких  надана Верховною Радою України) та особи без громадянства,  які  працюють на підприємствах,  в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України,  незалежно  від  форми  власності,  виду діяльності   та   господарювання,   у   філіях,   представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств  та організацій,  в  об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи  юридичних  та фізичних  осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,  які обрали особливий  спосіб  оподаткування   (фіксований   податок,   єдиний податок,   фіксований   сільськогосподарський   податок,  придбали спеціальний  торговий  патент)  на   умовах   трудового   договору (контракту)   або   працюють   на   інших   умовах,   передбачених законодавством,  або виконують роботи на зазначених підприємствах, в  установах,  організаціях  чи  у  фізичних  осіб  за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з п. 1 ст. 14 Закону № 1058  страхувальниками цих осіб  є їх роботодавці, які відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону  є платниками страхових внесків та зобов’язані на підставі п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

В силу ч.ч. 3, 4, 6 ст. 18 Закону № 1058 страхові  внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який  справляється  на   всій   території   України   в   порядку, встановленому цим Законом; страхові  внески не включаються до складу податків,  інших обов'язкових платежів,  що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство;    законодавством  не   можуть   встановлюватися   пільги   з нарахування  та  сплати  страхових  внесків  або звільнення від їх сплати.

Відповідно до  п. 1 ч. 2 ст. 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 до набрання чинності законом  про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду Законом України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” визначається  розмір страхових внесків для відповідача.

Водночас, Указ Президента України №727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку із звітності суб'єктів малого підприємництва” являє  собою нормативний акт, який поширює свою дію на податкові відносини. Страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не включені до податків і зборів (обов'язкових платежів), що визначені Законом України “Про систему оподаткування ”, на них не  розповсюджуються норми податкового законодавства

Окрім того, в силу ст. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом  закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

З наведеного випливає висновок, що обов’язок  сплачувати страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування  не залежить від набуття  суб’єктом господарювання статусу платника єдиного податку. Іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати  страхових внесків  або звільнення від їх сплати.

Статтею 19 Закону № 1058 встановлено, що страхові внески до солідарної системи нараховуються  для роботодавця - на суми фактичних витрат  на  оплату  праці(грошового  забезпечення)  працівників,  що  включають  витрати на виплату  основної  і  додаткової   заробітної   плати   та   інших заохочувальних   та   компенсаційних   виплат.

Відповідно до ч.6 ст. 20 Закону №1058 страхувальники, яким є відповідач, зобов'язані  сплачувати  страхові  внески, нараховані за відповідний базовий звітний період,  не пізніше  ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 106 Закону № 1058 суми  страхових  внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки,  визначені  статтею  20  цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках,  передбачених частиною третьою статті  20  цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і  стягуються  з  нарахуванням  пені  та застосуванням фінансових санкцій; територіальні  органи  Пенсійного  фонду  за  формою  і  у строки,  визначені   правлінням   Пенсійного   фонду,   надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно до п.5.9. Інструкції “Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України N 21-1 від 19.12.2003 (далі - Інструкція) обчислення  страхових внесків органами Пенсійного фонду

здійснюється, у т.ч.  на  підставі  звітності, що подається страхувальником.

В силу п. 8.3. Інструкції вимога   формується  на  підставі  актів  документальних перевірок  та  облікових  даних   з   карток   особових   рахунків страхувальників.

Рішенням господарського суду Чернігівської області  від 23.08.2005р.  у справі 3 4/30 з комунального підприємства “Служба єдиного замовника”  на користь управління Пенсійного фонду України в м. Ніжині стягнуто, зокрема   51906,17 грн. боргу по страхових внесках  на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період 01.11.2004р. по 01.05.2005р.

Позивач самостійно складав  розрахунки сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за квітень 2005р. –жовтень 2006р.

У зв’язку з наявністю недоїмки відповідач надіслав позивачеві вимогу про сплату боргу від 05.12.2006р. № Ю-331, в якій зазначена сума заборгованості зі сплати страхових внесків станом на  01.12.2006р. у розмірі 189987,12 грн. Зазначена сума підтверджується  картками особового рахунку страхувальника. У судовому засіданні 26.01.2007р. сторони визнали суму боргу, зазначену у вимозі від 05.12.2006р., у розумінні арифметичних підрахунків.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Закону України № 1058 за  рахунок  сум,  що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми  недоїмки,  пені  та фінансових санкцій у порядку календарної черговості  їх  виникнення.  У  разі,   коли   страхувальник   має несплачену  недоїмку,  пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків,  ці суми зараховуються  в  рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Враховуючи викладене, а також керуючись ст.ст. 71, 72, 158,  160-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

У позовних вимогах відмовити повністю.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у встановлений  строк,  постанова  суду    набирає законної сили після закінчення цього строку.

У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо  строк  апеляційного  оскарження  буде поновлено,  то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова  може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява  про  апеляційне  оскарження  чи  апеляційна скарга, подані  після  закінчення  строків,  встановлених  цією   статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою

особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя                                                                                      С.І. Михайлюк

У повному обсязі постанова виготовлена 20.02.2007р.