ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.07 р.                                                                               Справа № 44/92пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою комунального комерційного підприємства Донецької міської ради „Донецькміськтепломережа” (представник Бугаєнко С.О., довіреність 4100 від 29.12.06 року) до державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” (представники Рябова В.В. довіреність 2-76 від 20.01.07 року та Міміношвілі Н.М. довіреність 2-80 від 20.01.07 року), про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 85’851,22 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради „Донецькміськтепломережа” (далі – Підприємство) звернулося до суду з позовом про стягнення суми боргу за поставлену теплову енергію 87’430,30 грн., інфляційних 584,33 грн., річних 350,49 грн. та пені 1’986,10 грн. до державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” (далі – Споживач). Позовні вимоги Підприємства ґрунтуються на неналежному виконанні та простроченні Споживачем грошового зобов’язання, яке виникло з поставки позивачем теплової енергії за договорами постачання теплової енергії, укладеними 01.07.05 року № 113 (далі – Договір 113), № 358 (далі – Договір 358) та № 564 (Договір 564), які стосується енергопостачання на окремі об’єкти різних структурних підрозділів Споживача – ВП „Шахта імені М.І.Калініна”, ВП „Шахта Жовтневий рудник” та ВП Шахта імені О.О.Скочинського”.

Представник Підприємства підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав додаткові документи. В порядку статті 22 ГПК України позивач зменшив на 4’500 грн. суму основного боргу за Договором 113.

Представник Споживача, який виступає від імені ВП „Шахта імені М.І.Калініна” заперечив проти позову, зазначивши, що позивачем за Договором 113 неправильно пораховано заборгованість.

Представник Споживача, який виступає від імені ВП „Шахта Жовтневий рудник” письмово визнав позов в сумі основного боргу.

Представник Споживача, який виступає від імені ВП „Шахта імені О.О.Скочинського” заперечив проти позову, зазначивши, що позивач безпідставно нарахував оплату по Договору 564 виходячи з тарифу 5,81 грн. за 1 м2 опалювальної площі, оскільки встановлений Договором 564 тариф становить лише 2,54 грн.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємства підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши Договір 113, з якого виникли цивільні права та обов’язки Підприємства та Споживача, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором енергопостачання (поставки), який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271, 275-277 ГК України.

Таким чином, в силу статті 712 ЦК України, статті 265 і 275 ГК України та розділів 1, 2 й 6 Договору 113, Підприємство зобов’язалося передати теплову енергію в гарячій воді Споживачу для потреб ВП „Шахта імені М.І.Калініна” у визначених обсягах з розрахунку 1’833,8 м2 площі, а Споживач зобов’язався оплатити теплову енергію згідно встановлених Кабінетом Міністрів України та інших повноважних органів тарифів – у зазначені в Договорі строки. Згідно наданого позивачем акту включення опалення, постачання теплової енергії провадилось у будівлю гуртожитку, розташованого у місті Донецьку, вулиця М.Ульянової 56а.

Відповідно до пунктів 6.1-6.2 та 6.9 Договору 113, Споживач має оплачувати спожиту теплову енергію попередньою оплатою щомісячно, наразі остаточний розрахунок має провадитись до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В період з жовтня 2006 року до лютого 2007 року включно Споживачеві за Договором 113 надано теплової енергії на суму 33’448,92 грн., що підтверджується відповідними п’ятьма рахунками та платіжними вимогами-дорученнями. Документи, які б свідчили про незгоду Споживача з належністю виконання Підприємством своїх зобов’язань по Договору 113 – суду не надавалися. Відповідачем частково, на суму 19’350 грн. оплачено грошове зобов’язання за Договором 113, про що свідчить зміст позовної заяви та розрахунки позивача.

Заперечення відповідача щодо невірності розрахунку суми боргу – судом до уваги не беруться, оскільки зазначені твердження жодним чином не підтверджені доказово, судом арифметично перевірено суму боргу за Договором 113, наразі власних контррозрахунків представник ВП „Шахта імені М.І.Калініна” суду не навів.

Наразі, грошове зобов’язання Споживача перед Підприємством за Договором 113 на суму 19’234,18 грн. на момент пред’явлення до суду позову – виконане не було, на порушення норм статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Прострочення Споживачем грошового зобов’язання за умовами пункту 7.3 Договору 113 тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі 0,1 відсотка від належної до сплати суми за кожен день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ), що відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 232 ГК України. Судом арифметично перевірено вимогу позивача стосовно стягнення пені у розмірі 592,20 грн., нарахованої у період з моменту виникнення права вимоги за кожним з щомісячним платежів до 26.02.07 року, а оскільки подібний спосіб нарахування відповідає нормам частини 6 статті 232 ГК України, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині також є обґрунтованими.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, на підставі статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача, який арифметично перевірено судом, сума інфляційних та трьох процентів річних з простроченої суми за Договором 113 за період з моменту виникнення права вимоги 26 лютого 2007 року становить 209,49 грн. та 104,51 грн. відповідно.

Дослідивши Договір 358, з якого виникли цивільні права та обов’язки Підприємства та Споживача, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором енергопостачання (поставки), який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271, 275-277 ГК України.

Таким чином, в силу статті 712 ЦК України, статті 265 і 275 ГК України та розділів 1, 2 й 6 Договору 358, Підприємство зобов’язалося передати теплову енергію в гарячій воді Споживачу для потреб ВП „Шахта Жовтневий рудник” у визначених обсягах з розрахунку 2’276,2 м2 площі, а Споживач зобов’язався оплатити теплову енергію згідно встановлених Кабінетом Міністрів України та інших повноважних органів тарифів – у зазначені в Договорі строки. Згідно наданого позивачем акту включення опалення, постачання теплової енергії провадилось у будівлю гуртожитку, розташованого у місті Донецьку, проспект Кремлівський 19.

Відповідно до пунктів 6.1-6.2 та 6.9 Договору 358, Споживач має оплачувати спожиту теплову енергію попередньою оплатою щомісячно, наразі остаточний розрахунок має провадитись до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В період з листопада 2006 року до січня 2007 року включно Споживачеві за Договором 358 надано теплової енергії на суму 34’064,64 грн., що підтверджується відповідними трьома рахунками та платіжними вимогами-дорученнями. Документи, які б свідчили про незгоду Споживача з належністю виконання Підприємством своїх зобов’язань по Договору 358 – суду не надавалися. Відповідачем частково, на суму 9’463,57 грн. оплачено грошове зобов’язання за Договором 358, а також письмово визнано заборгованість у розмірі 24’601,07 грн. Визнання позову відповідачем в цій частині приймається судом, оскільки це не суперечить закону та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Наразі, грошове зобов’язання Споживача перед Підприємством за Договором 358 на суму 24’601,07 грн. на момент пред’явлення до суду позову – виконане не було, на порушення норм статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Прострочення Споживачем грошового зобов’язання за умовами пункту 7.3 Договору 358 тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі 0,1 відсотка від належної до сплати суми за кожен день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ), що відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 232 ГК України. Судом арифметично перевірено вимогу позивача стосовно стягнення пені у розмірі 531,01 грн., нарахованої у період з моменту виникнення права вимоги за кожним з щомісячним платежів до 26.02.07 року, а оскільки подібний спосіб нарахування відповідає нормам частини 6 статті 232 ГК України, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, на підставі статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача, який арифметично перевірено судом, сума інфляційних та трьох процентів річних з простроченої суми за Договором 358 за період з моменту виникнення права вимоги 26 лютого 2007 року становить 139,17 грн. та 93,71 грн. відповідно.

Дослідивши Договір 564, з якого виникли цивільні права та обов’язки Підприємства та Споживача, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором енергопостачання (поставки), який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271, 275-277 ГК України.

Таким чином, в силу статті 712 ЦК України, статті 265 і 275 ГК України та розділів 1, 2 й 6 Договору 564, Підприємство зобов’язалося передати теплову енергію в гарячій воді Споживачу для потреб ВП „Шахта імені О.О.Скочинського” у визначених обсягах з розрахунку 2’930 м2 площі, а Споживач зобов’язався оплатити теплову енергію згідно встановлених Кабінетом Міністрів України та інших повноважних органів тарифів – у зазначені в Договорі строки. Згідно наданого позивачем акту включення опалення, постачання теплової енергії провадилось у будівлю гуртожитку № 5, розташованого у місті Донецьку, вулиця Бірюзова 5.

Відповідно до пунктів 6.1-6.2 та 6.9 Договору 564, Споживач має оплачувати спожиту теплову енергію попередньою оплатою щомісячно, наразі остаточний розрахунок має провадитись до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В період з жовтня 2006 року до січня 2007 року включно Споживачеві за Договором 564 надано теплової енергії на суму 59’756,12 грн., що підтверджується відповідними чотирма рахунками та платіжними вимогами-дорученнями. Документи, які б свідчили про незгоду Споживача з належністю виконання Підприємством своїх зобов’язань по Договору 564 – суду не надавалися. Відповідачем частково, на суму 20’661,07 грн. оплачено грошове зобов’язання за Договором 564, про що свідчить зміст позовної заяви та розрахунки позивача.

Заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування боргу виходячи з тарифу 5,82 грн. за 1 м2 опалюваної площі (оскільки це не передбачено Договором 564) – судом до уваги не беруться, тому що згідно пункту 6.3 Договору 564 встановлено, що тарифи на оплату встановлюються Кабінетом Міністрів України та іншими повноважними органами. Таким повноважним органом є Донецька міська рада, яка рішенням від 11.09.06 року № 4/2 „Про приведення тарифів на комунальні послуги відповідно до вимог енергопостачальних організацій” встановила тариф енергопостачання для клієнтів Підприємства, які не облаштовані приладами обліку, саме у розмірі 5,82 грн. за 1 м2 опалюваної площі.

Наразі, грошове зобов’язання Споживача перед Підприємством за Договором 564 на суму 39’095,05 грн. на момент пред’явлення до суду позову – виконане не було, на порушення норм статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Прострочення Споживачем грошового зобов’язання за умовами пункту 7.3 Договору 564 тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі 0,1 відсотка від належної до сплати суми за кожен день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ), що відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 232 ГК України. Судом арифметично перевірено вимогу позивача стосовно стягнення пені у розмірі 862,89 грн., нарахованої у період з моменту виникнення права вимоги за кожним з щомісячним платежів до 26.02.07 року, а оскільки подібний спосіб нарахування відповідає нормам частини 6 статті 232 ГК України, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині також є обґрунтованими.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, на підставі статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача, який арифметично перевірено судом, сума інфляційних та трьох процентів річних з простроченої суми за Договором 564 за період з моменту виникнення права вимоги 26 лютого 2007 року становить 235,67 грн. та 152,27 грн. відповідно.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Споживачем умов Договору, а також порушення норм ГК України та ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів поставки та енергопостачання. Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача.

На підставі ст.ст.232, 264-271, 275-277 ГК України, ст.525-526, 549-550, 625, 712 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, п.11 ч.1 ст.80, ст.82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов комунального комерційного підприємства Донецької міської ради „Донецькміськтепломережа” до державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 85’851,22 грн.

Стягнути із державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” на користь комунального комерційного підприємства Донецької міської ради „Донецькміськтепломережа” суму боргу та санкцій 85’851,22 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 858,51 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.