СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05.10.07                                                                                 Справа № 8/502ад.

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Державної податкової інспекції у місті Красний Луч, місто  Красний Луч  Луганської області,

до Державного підприємства Краснолуцького відділу  робітничого постачання державного підприємства ГоловУРПа Мінвуглепрому України, місто Красний Луч  Луганської області, -

про звернення стягнення на активи на суму  233541 грн. 33 коп.,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Мєлков О.С. –старший державний податковий інспектор, - довіреність №11112/10-25  від 14.12.06 року;

від відповідача –Єжкун К.Г. –керуюча санацією, - паспорт ЕМ №835630, вид. Краснолуцьким МВ УМВСУ у Луганській області 25.12.2000 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення  на активи відповідача на суму 233541,33 грн. у зв’язку з наявністю у нього несплаченого податкового боргу з податку на землю у сумі 231840,77 грн. (основний борг) та пені у сумі 1700,56 грн., який мається  у нього за станом на 18.07.07 року за період з 01.07.04 року по 31.01.07 року.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання було призначене та фактично відбулося 07.09.07 року, за участю представників сторін.

У судовому засіданні, яке відбулося  05.10.07 року, ними подано  клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому  його задоволено судом.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про зменшення  суми позову (вих. №11229/10-25 від 03.10.07 року), в якій просить стягнути з відповідача податковий борг з податку на землю у сумі 125785,70 грн. (тільки основний платіж) за вищевказаний період.

Враховуючи те, що ця заява відповідає вимогам ст. ст.49,51 та 133 КАСУ, судом її долучено до матеріалів справи та враховано при прийнятті кінцевого рішення по ній.

Відповідач його визнав у повному обсязі, про що також зазначив у доповненні до  відгуку на позовну заяву (вих. №212 від 03.10.07 року), в якому  також просить розстрочити сплату боргу на період з листопада 2007 року до жовтня 2017 року, - тобто на 10 років.

Приймаючи до уваги, що клопотання про розстрочення суми платежу суперечить вимогам ст. 263 КАСУ, згідно якій питання про розстрочення виконання судового рішення може бути вирішене лише після набрання ним чинності, –тобто на стадії його виконання, - суд відхиляє його.

І.Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1.  09.07.1998 року виконавчим комітетом Краснолуцької міської ради Луганської області Державне підприємство Краснолуцького відділу  робітничого постачання державного підприємства ГоловУРПа Мінвуглепрому України, місто Красний Луч  Луганської області (далі – ВРП, - відповідач), ідентифікаційний код  00182395, зареєстроване в якості юридичної особи, про що до ЄДРПОУ внесено реєстраційний запис №562, - що підтверджується матеріалами справи.

Згідно матеріалам справи, ДПІ підприємство взято на облік в якості платника податків.

Відповідачем на виконання вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі –ЗУ №2181-ІІІ) надало до Державної податкової інспекції у місті Красний Луч (далі –ДПІ, позивач) податкові розрахунки  земельного податку, - згідно яким самостійно узгодило свої податкові зобов’язання з названих видів податків.

Факт наявності у відповідача за станом на 18.07.07 року самостійно узгодженого, але не сплаченого у повній сумі податкового боргу та вжиття ДПІ заходів, спрямованих на його погашення боржником,  підтверджується наступними доказами:

розрахунком суми податкового боргу за станом на 18.07.07 року, наданого позивачем;

довідкою про суми податкового боргу платника податку на землю та нарахування штрафних санкцій станом на 18.07.07 року;

податковими розрахунками суми земельного податку за 2004-2007 роки;

доповненням до відзиву на позов (вих. №212 від 03.10.07 року) про повне визнання позову;

обліковими картками платника податку;

актом взаємозвірки суми податкового боргу станом на 17.07.07 року, підписаним обома сторонами;

іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Як вбачається з наявних у справі доказів, платником податку до цього часу не вжито заходів до погашення цього податкового боргу у вигляді самостійно узгоджених зобов’язань з земельного податку .

ІІ.Заслухавши  представників сторін,  дослідивши та оцінивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі  з таких підстав.

1.Кожен зобов»язаний сплачувати податки і зборив порядку і розмірах, встановлених законом (частина 1 ст. 67 Конституції України).

Згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ «Про систему оподаткування»(далі –ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів (обов’язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов’язок сплачувати податки і збори (обов’язкові платежі).

Пунктом 8 частини 1 ст.14 цього Закону податок на землю віднесено до загальнодержавних податків.

Пунктом 2 частини 1 ст. 9 названого Закону до числа обов’язків платників податків віднесено подання до державних податкових органів… відповідно до законів декларацій, бухгалтерської звітності та інших документів і відомостей, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів), а пунктом 3 тієї ж частини  ст. 9 на них покладено обов’язок по сплаті належних сум податків і зборів (обов’язкових платежів) у встановлені законом терміни.

2.Право вживати заходів до примусового стягнення податкового боргу органам державної податкової служби України надано п. 11 ст. 10 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні».

Звідси є очевидною правомірність звернення ДПІ до суду з позовом, який є предметом розгляду по цій справі.

Як сказано у п. 1.3 ст.1 ЗУ №2181-ІІІ, що податковий борг (недоїмка) –це податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання.

Матеріалами справи належним чином доведено, що спірні податкові зобов’язання платник податку узгодив самостійно, тобто у порядку, передбаченому пунктом 5.1 ст. 5 ЗУ №2181-ІІІ.

3. Згідно підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5  цього Закону, платник податків, який самостійно узгодив свої податкові зобов’язання, повинен сплатити їх до бюджету протягом 10-ти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 цього Закону передбачено, що активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181-ІІІ є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

4.При вирішенні цього спору  судом звернуто увагу на наявність у матеріалах справи доказів факту порушення 03.11.99 року господарським судом Луганської області щодо відповідача справи про банкрутство (№05/356-9/285-б), провадження по якій не закінчено до цього часу.

З огляду на цю обставину суд при вирішенні спору керується Законом України від 14.05.92 року №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з наступними доповненнями та змінами (далі –ЗУ №2343-ХІІ).

У статті 1 цього Закону надано поняття мораторію, який вводиться судом у разі порушення провадження у справі про банкрутство, а саме: мораторій   на   задоволення  вимог  кредиторів  -  зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів),  термін виконання  яких настав   до   дня   введення   мораторію,  і  припинення  заходів, спрямованих  на  забезпечення   виконання   цих   зобов'язань   та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих  до прийняття рішення про введення мораторію.

Частинами 4-6 того ж Закону встановлено, що  мораторій  на  задоволення  вимог   кредиторів   вводиться одночасно  з порушенням провадження у справі про банкрутство,  про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих документів  та інших  документів,  за  якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

не нараховуються неустойка (штраф,  пеня),  не застосовуються інші  санкції  за  невиконання  чи  неналежне  виконання  грошових зобов'язань   і  зобов'язань  щодо  сплати  страхових  внесків  на загальнообов'язкове  державне  пенсійне  страхування  та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і  зборів  (обов'язкових  платежів).

Мораторій  на  задоволення вимог кредиторів застосовується до вимог кредиторів  щодо  відшкодування  збитків,  що  виникли  у зв'язку з відмовою боржника від виконання зобов'язань,  у порядку, передбаченому частиною десятою статті 17 цього Закону.

Дія  мораторію  на   задоволення   вимог   кредиторів   не поширюється на виплату заробітної плати,  аліментів, відшкодування шкоди,  заподіяної  здоров'ю   та   життю   громадян,   авторської винагороди.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що  здійснюється  боржником  у  порядку,  встановленому статтею 14 цього Закону,  або керуючим  санацією  згідно  з  планом  санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості,  встановленому  статтею  31  цього Закону.

Тобто мораторій не звільняє відповідача (у даному випадку) від обов’язку сплатити самостійно узгоджене податкове зобов’язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем дотримано вимогу вищезгаданого Закону про ненарахування штрафних (фінансових) санкцій, - оскільки до стягнення заявлено лише основний борг.

Отже, -  відповідач позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу з податку на землю, а також факт його ухилення від його сплати до бюджету, - позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись частиною 4 ст.94 КАСУ суд не стягує з відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 «Про державне мито» при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, частини 1 ст. 67 Конституції України; ст.9,14 та  Закону України від 25.06.1991 №1251-ХІІ «Про систему оподаткування»; п.1.3 та 1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3, пункту 5.1 та підпункту 5.3.1 п. 5.3  ст.5  Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», керуючись ст.ст.40, 49, 51, ч. 6 ст. 71, ст.ст. 86, 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Державного підприємства Краснолуцького відділу  робітничого постачання державного підприємства ГоловУРПа Мінвуглепрому України, ідентифікаційний код 00182395, яке знаходиться за адресою: місто Красний Луч, вул. Коняєвська, 26  Луганської області, - на користь місцевого бюджету податковий борг з податку на землю у сумі 125785 (сто двадцять п’ять тисяч сімсот вісімдесят п’ять) грн. 70 коп., - звернувши стягнення на активи боржника.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представників сторін у судовому засіданні 05.10.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 10.10.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа