ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2007р.                                                                                             Справа № 19/48

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Стожари", вул. Дружби, 1, м.Кобеляки, 39200

до  Відкритого акціонерного товариства "Агротехніка", вул. Дружби, 1, м.Кобеляки, 39200

третя особа,  яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ЗАТ КБ "Приватбанк" в особі Полтавського головного регіонального управління ЗАТ КБ "Приватбанк" (м. Полтава, вул. Жовтнева, 70а).

про   визнання права власності на рухоме майно

Суддя  Безрук Т.М.

Представники:

від позивача:  Шендрик С.І.

від відповідача: Рожков М.М.

від третьої особи: Колесніков В.О.

Розглядається позовна заява про визнання права власності на майно,  зазначене в п.2 договору застави майна від 27.10.2003 р. та в додатку № 1 даного договору; п.2.2 договору поруки № 242/02-ПЗ від 28.10.2003 р. та додатку " 1 до  договору  поруки.

Відповідач у відзиві  на позов визнав позивні вимоги у повному обсязі.

Третя особа письмовий відзив на позов не надала; подала до суду докази в підтвердження факту видачі кредиту та оплати по ньому.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

25.12.2002 року між ВАТ „Агротехніка" (відповідачем) та ЗАТ КБ "Приватбанк"  в особі Кременчуцької філії був укладений кредитний договір № 02-242-02 (далі - Кредитний договір), на виконання умов якого банк   надав відповідачу кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 180000,00грн. з кінцевим терміном повернення  суми кредиту до 10.11.2003р. (згідно додатку №2 до Кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов”язань за вказаним кредитним договором сторони уклали договір застави майна від 27.10.2003р. (далі –Договір застави), відповідно до умов якого відповідач надав в заставу належні йому сільськогосподарську техніку, агрегати і механізми сільськогосподарського призначення та обладнання.

Пунктом 16 Договору застави сторони визначили, що реалізація майна за вибором заставодержателя, здійснюється будь-яким із способів: через прилюдні торги; через аукціон; через біржу; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю; іншим не забороненим законодавством способом.

Крім того, між відповідачем, Банком та ТОВ “Стожари” укладений договір поруки № 24202-ПЗ від 28 жовтня 2003 року, за яким ТОВ „Стожари" зобов'язувалось перед ЗАТ комерційний банк „ПриватБанк" відповідати за виконання ВАТ „Агротехніка" своїх зобов'язань по кредитному договору № 02-242-02 від 25.12.2002 року: в частині погашення заборгованості основної суми боргу в розмірі 180 000,00 грн., а також по відсоткам за користування кредитом в розмірі 25 % річних, відсотків за користування кредитом із розрахунку 50% річних від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитним договором, та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

У зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, Позивачем було погашено заборгованість по кредиту та відсоткам в загальній сумі 185609,80 грн., що підтверджується письмовими поясненнями третьої особи (Банку), копіями платіжних доручень, на підставі яких були сплачені зазначені вище суми заборгованості, та не заперечується Відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов’язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Згідно п.2.2 Договору поруки до поручителя, який виконав зобов’язання позичальника перед кредитором, переходять усі права кредитора на заставлене банку майно за кредитним договором  № 02-242-02 від 25.12.2002.

За п.9.7.1 Договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов”язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Пунктом 16 Договору застави сторони визначили, що реалізація майна за вибором заставодержателя, здійснюється будь-яким із способів: через прилюдні торги; через аукціон; через біржу; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю; іншим не забороненим законодавством способом.

Згідно ст.20 Закону України “Про заставу” від 02.10.1992р. (зі змінами та доповненнями) заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави  в  разі,  якщо  в  момент  настання  терміну    виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано,  якщо інше не передбачено законом чи договором.

До третьої особи, яка задовольнила в  повному  обсязі  вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку (ч.5 ст.20 Закону України “Про заставу”).

Звернення  стягнення  на  заставлене  майно  здійснюється  за рішенням  суду  або  третейського  суду,  на  підставі виконавчого напису  нотаріуса,  якщо інше не передбачене законом або договором застави (ч.    6  ст.20 Закону України “Про заставу”).

Реалізація заставленого майна,  на  яке  звернено  стягнення, провадиться  державним  виконавцем  на  підставі виконавчого листа суду  або  наказу  господарського  суду,  або  виконавчого  напису нотаріусів  у  встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом  чи  договором (ч. 7  ст.20 Закону України “Про заставу”).

Таким чином, законодавством чітко визначено, що в разі невиконання заставодателем своїх зобов”язань по основному договору, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Зазначене право переходить і до поручителя, в разі виконання останнім зобов”язання боржника.

Перехід права власності на предмет застави без проходження процедури звернення стягнення на дане майно ні Законом, ні вищевказаними Договорами не передбачені.

Таким чином, позивачем заявлені вимоги, які за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права, визначеним законом.

Заявлення вимог, що не відповідають визначеним законом матеріально-правовим способам захисту порушеного права є підставою для відмови у позові.

Крім того, на запит суду відділ державної виконавчої служби Кобеляцького РУЮ литом від 21.05.2007р. №3479а повідомив, що державним виконавцем при виконання виконавчого провадження 26.12.2002р. накладено арешт на все майно, належне ВАТ “Агротехніка” (відповідача).

Про вказаний факт відповідач суду не повідомив. Таким чином, визнання відповідачем позову не приймається судом, оскільки передача у власність іншій особі майна, на яке накладено арешт (заборона на його відчуження), суперечить вимогам діючого законодавства.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 78, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя                                                                  Безрук Т.М.

Рішення підписано: