ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"26" січня 2007 р.
Справа №  11/591/06

м. Миколаїв

За позовом:
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

до відповідача:Відкритого
акціонерного товариства малярно-ізоляційного підприємства”Райдуга”

(54001, м.Миколаїв,
вул.Індустріальна, 1)

Суддя Василяка К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від
позивача: ОСОБА_2 -дов. від 14.08.2006р.

Від
відповідача: Шибко О.Л. -дов. №17 від 25.01.2006р.

СУТЬ СПОРУ:
стягнення 91750,0 грн. збитків

Відповідач у відзиві проти позову
заперечує посилаючись на те, що між невиконанням ним зобов'язань, перед
позивачем за усними угодами та невиконанням позивачем своїх зобов'язань перед
СПД ОСОБА_3відсутній причинний зв'язок. На момент виникнення зобов'язань перед
СПД ОСОБА_3у позивача на розрахунковому рахунку було близько 50% необхідної
суми. Просить в задоволенні позову відмовити.

У судових засіданнях 15.01.2007р.
та 25.01.2007р. у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошувались перерви.

Заслухавши представників сторін,
вивчивши матеріали  справи,  суд -

в с т а н о в
и в:

Рішенням господарського суду Миколаївської
області по справі №9/443/06 від 13.10.2006р. за позовом СПД ОСОБА_1 до ВАТ
„Райдуга” з останнього було стягнуто 27696,0 грн. боргу, 1246,30 грн. збитків
від інфляції, 368,77 грн. 3% річних.

Як було встановлено під час
судового розгляду цієї справи, у лютому 2005 року СПД ОСОБА_1 відпустила по
накладним товар на суму 58464,0 грн., які покупець отримав на підставі
довіреності  серії ЯИЦ № НОМЕР_1 від
25.02.2005р.

Письмової угоди сторони не
укладали.

Станом на 12.01.2006р. товариство
„Райдуга” мало заборгованість перед позивачем в розмірі 27696,0 грн. яку
кредитор прохав погасити на протязі двох тижнів, про що направив боржнику листа
за № НОМЕР_2

Листом від 07.02.2006р. товариство
повідомило кредитора про те, що гарантує оплату заборгованості до 01.06.2006р.

29.05.2006р. позивач уклав з СПД
ОСОБА_3 (продавець) договір купівлі-продажу, за умовами якого останній
зобов'язався продати покупцю будівельні матеріали  на загальну суму 53850,0 грн., які покупець
зобов'язався сплатити на протязі 4-х банківських днів з моменту підписання
договору.

В свою чергу, продавець
зобов'язався передати товар на протязі 3-х днів з менту оплати продавцем
вартості товару.

За порушення умов договору його
учасники встановили відповідальність у вигляді сплати винною стороною пені.

Сторони умови договору не виконали
і 02.06.2006р. уклали додаткову угоду, якою розірвали його в зв'язку з
невиконанням його умов з боку покупця.

30.05.2006р. позивач  (продавець) та товариство
«Миколаївторгбудматеріали»(покупець) уклали договір купівлі-продажу, за умовами
якого продавець взяв на себе зобов'язання передати у власність покупця
будматеріали в кількості та найменуванні, які повинен був придбати за договором
від 29.05.2006., але за вищою ціною.

Так, позивач мав намір придбати
гіпсокартон стіновий по ціні 20,0 грн. за лист, а продати по ціні  50,0 грн. за лист., вагонку пластикову
придбати по ціні 9,0 грн. за м. кв., а продати по ціні 30,0 грн. за м. кв.,
профіль ЦД придбати по ціні 6,0 грн. за 1 шт., а продати по ціні 14,0 грн. за 1
шт. Тобто, фактично ціни, по яким  був би
реалізований товар були збільшені більш ніж в 2 рази.

За умовами договору покупець
повинен був сплатити продавцю вартість товару на протязі 3-х банківських днів з
моменту передачі товару, який продавець зобов'язався передати на протязі семи
днів з моменту підписання договору.

09.06.2006р. сторони за договором
уклали додаткову угоду, якою розірвали договір в зв'язку з невиконанням
продавцем обов'язку щодо передачі товару.

В зв'язку з тим, що відповідач по
справі не виконав взяті на нього обов'язки щодо сплати вартості товару, позивач
вважає, що він, в свою чергу, не виконав взяті зобов'язання щодо сплати
вартості товару, який мав намір придбати у
СПД ОСОБА_3, отже отримати товар, який, в свою чергу, не зміг продати за
вищою ціною товариству «Миколаївторгбудматеріали»та отримати прибуток в розмірі
91750,0 грн.,  які і просить стягнути з
відповідача.

Приймаючи рішення по справі судом
взято до уваги наступне:

Відповідно до приписів ст.22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,
має право їх відшкодувати, в тому числі і доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Оскільки між сторонами існували
господарські відносини, а позовні вимоги витікають з причин невиконання  однією з сторін саме господарського
зобов'язання, то правовідносини, що виникли між сторонами повинні регулюватись
положеннями Господарського кодексу України.

Статтею 224 названого кодексу
передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське
зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту права або
законні  інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються  витрати понесені кредитором, втрата або
пошкодження його майна, а також не отримані кредитором доходи, які він отримав
би, якби зобов'язання було виконано боржником.

При цьому для настання
відповідальності у формі відшкодування збитків необхідна наявність складу
цивільного правопорушення тобто наявності шкоди, протиправної поведінки
заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача та вина останнього.

Між позивачем та відповідачем були
укладені усні, а не письмові  угоди.
Невизначеність строку виконання їх умов, а саме в частині оплати, як і лист
відповідача від 07.02.2006р., яким гарантувалась оплата тільки через півроку
свідчить про те, що відповідач не в змозі здійснити оплату товару на першу
вимогу. Викладене свідчить про його низьку платоспроможність.

Уклавши договір купівлі-продажу  з ПП ОСОБА_3 позивач не виконав його умов,
товар не придбав, а відповідно не міг його і продати.

Крім сказаного, позивач не довів суду
факту наявності у ПП ОСОБА_3  товару,
який він мав намір придбати та виконання ним, в свою чергу, умов договору.

З договору купівлі-продажу №НОМЕР_3
укладеного між позивачем та товариством „Укрторгбудматеріали” вбачається, що
товар який продається нікому не продано, не подарено, не обміняно, в заставі,
під арештом та у спорі не знаходиться, прав у третіх осіб на нього немає.

Викладене сприймається судом як
факт, що підтверджує наявність товару у продавця, оскільки у договорі немає
застережень щодо місця знаходження товару, особи яка його продала ПП ОСОБА_1,
умов його поставки тільки в разі виконання своїх зобов'язань відповідачем -ВАТ
„Райдуга” щодо сплати заборгованості у сумі 27696 грн. Адже, така умова могла
бути причиною відмови укладання договору.

Як слідує з пояснень представника
позивача, що також підтверджується матеріалами справи у ПП ОСОБА_1 взагалі не
було у власності цього товару.

Умовами договору  не ставилось в залежність його виконання з-за
відсутності грошових коштів у відповідача та виконання останнім зобов'язань
щодо проведення розрахунків за отриманий у лютому 2006 року товар.

Тобто, укладаючи названий вище
договір продавець -ПП ОСОБА_1 ввела в оману покупця щодо наявності у неї товару
та виконання взятих за договором зобов'язань.

Тобто, позивач не довів належними
засобами доказування наявність причинного зв'язку між невиконанням своїх
зобов'язань відповідачем по справі та ним самим по іншим договорам.

Суд критично оцінює ту обставину,
що маючи на меті придбання товару та продаючи його по ціні більшій ніж на 50%,
покупець поніс би додаткові непередбачені витрати оскільки ринок будматеріалів
має доволі  обґрунтовані ціну на товари.

Не надано позивачем також доказів
того, що покупець -товариство «Укрторгбудматеріали»в повному обсязі виконало б
свої зобов'язання щодо сплати вартості товару.

Позивач називає причиною невиконання
зобов'язань перед контрагентами за договорами №НОМЕР_4та №НОМЕР_3 відсутність у
нього в достатній мірі грошових коштів, оскільки відповідач не виконав грошові
зобов'язання.

Позивач не надав доказів того, що
він попереджав контрагентів за названими договорами про можливість невиконання
взятих зобов'язань саме з причини несплати відповідачем грошових коштів, адже
це могло негативно позначитись на самому факті їх укладання, а відповідно і
гарантованої можливості отримання прибутку.

Як слідує з довідки банку у ПП
ОСОБА_1  в період з 29.05.2006р. по
01.09.2006р. на її особистому рахунку знаходилось 26292,82 грн. тобто, позивач
мав реальну можливість використати ці кошти для придбання товару за договором  №НОМЕР_4 в обсязі близько 50% і отримати
прибуток в меншому розмірі. Але позивач взагалі не скористався такою
можливістю.

Не надав суду чітких пояснень
позивач щодо причин не звернення його до банку з можливістю отримати кредит,
адже існуючі на дату укладання відсотки за користування кредитними коштами були
б в повному обсязі погашені за рахунок отриманого прибутку від реалізації
товару.

Не скористався позивач і правом
внести зміни до договорів №НОМЕР_4та №НОМЕР_3 в частині відстрочення строку
платежу або погодження інших умов, а відразу розірвав ці договори.

Тобто, заявник не довів належними
засобами доказування вжиття ним всіх можливих заходів щодо запобіганню збитків.

Як передбачено ст.42 Господарського
кодексу України підприємництво -це самостійна, ініціативна, систематична, на
власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та
одержання прибутку.

Тобто, законодавець передбачає у
підприємницькій діяльності такий фактор як ризик.

Укладаючи договори №НОМЕР_4та
№НОМЕР_3 позивач діяв з певним ризиком як для себе, оскільки не пересвідчився у
боржника про реальну можливість сплати йому коштів, що в свою чергу також було
ризиком для контрагентів по цим договорам.

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 44,49,82-85
ГПК України, суд -

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття.

У разі подання  апеляційної скарги, або внесення апеляційного
подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.

Суддя
К.Л.Василяка