АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

24.01.07
Справа  № 2/165

Львівський
апеляційний господарський суд,  в складі
колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при
секретарі   Чаплик І.Д.,

з
участю представників:

від
скаржника (відповідача) -   не з»явився,

позивача  -   з»явився,

розглянув
апеляційну скаргу
Дубенської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Дубно

на постанову господарського суду
Рівненської області від 27.09.2006 року, суддя Савченко Г.І., в справі №2/165,

за
позовом  приватного підприємця  ОСОБА_1, м.Дубно

до
відповідача Дубенської
об”єднаної державної податкової інспекції, м.Дубно

про: визнання частково нечинним
податкового повідомлення-рішення №НОМЕР_1,

в с т а н о в и в :

постановою
господарського суду Рівненської області від 27.09.2006 року частково задоволено
позов  підприємця  ОСОБА_1 Хомівни до Дубенської об”єднаної державної
податкової інспекції. про визнання частково нечинним податкового
повідомлення-рішення №НОМЕР_1 в частині визначення суми податкового
зобов'язання по податку з доходів громадян в розмірі 229, 44 грн.

Постанова
суду мотивована тим, що податковим органом безпідставно донараховано позивачу
вказану  суму податкового зобов»язання
виходячи з встановлених рішенням міської ради №НОМЕР_2  ставок орендної плати, оскільки такі ставки
встановлені лише для оренди комунального майна, а тому позивачем правомірно
нараховувався та сплачувався податок з розрахунку встановленої в договорі
орендної плати.

Щодо
нарахованого податку у розмірі 58,5 грн., то в позові про визнання нечинним
оскаржуваного рішення в цій частині відмовлено з підстав того, що позивач є
податковим агентом платника податку -орендодавця, про що судом зазначено в
мотивувальній частині рішення, проте не зазначено в резолютивній частині про
відмову від позову в цій частині вимог.

В
апеляційній скарзі скаржник (відповідач)
просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що відповідно до
ст.9 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” орендар є податковим
агентом по відношенню до орендодавця, а тому повинен нараховувати та утримувати
податок від зданого в оренду нерухомого майна. Скаржник зазначає, що мінімальна
сума орендного платежу визначається Методикою Кабінету Міністрів України, а не
самостійно сторонами в договорі оренди, а тому визначаючи податкове
зобов'язання  податковий орган виходив з
розміру орендної плати, встановленої рішенням Дубенської міської ради №НОМЕР_2,
про що податковому органу надано довідки ЖЕКу № 2.

В
судове засідання представник скаржника
не з"явився, хоча належним чином повідомлений про дату та місце
судового засідання, що підтверджено повідомленням, а тому суд вважає за можливе
розгляд справи провести без його участі за наявними в справі доказами.

Суд,
заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав свою позицію,
пояснення дав аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні
докази по справі, вважає, що скарга
задоволенню не підлягає.

Підставою
прийняття податкового повідомлення-рішення №НОМЕР_1 в частині визначення суми
податкового зобов'язання по податку з доходів громадян в розмірі 287, 94 грн.,
що оскаржується позивачем, є зафіксований в акті перевірки № НОМЕР_3. факт
порушення позивачем п.п. 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України “Про податок
з доходів фізичних осіб”, а  саме
неутримання та несплата до бюджету податку з доходів фізичної особи орендодавця
ОСОБА_2. у липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2004 року та в
січні, лютому, березні 2005 року.

При
цьому, податковий орган не брав до уваги умови договору оренди від 01 липня
2004 року про надання в оренду громадянкою ОСОБА_2. частини приміщення 25 м2
по АДРЕСА_1, яким встановлена орендна плата -50,00 грн. щомісячно за площу,
здану в оренду, а виходив з того, що відповідно до п.п. 9.1.2 п. 9.1 ст. 9
Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” розмір орендної плати,
зазначеної в договорі повинен бути не менше мінімальної суми орендного платежу
за повний чи неповний місяць, який визначається за Методикою, встановленою
Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди
одного квадратного метра загальної площі нерухомості.

Вартість
одного квадратного метра податковий орган визначив за поданими йому довідками
ЖЕКу № 2 від 26.04.2005 р. № НОМЕР_4. № НОМЕР_5 про те, що орендна плата в
будинку по АДРЕСА_1, становить за 1 м2 в 2004 році 9,63 грн., в 2005
році 10,27 грн. В свою чергу, ЖЕК № 2 посилався на рішення міської ради м.
Дубно № НОМЕР_2 Таким чином, податковий орган, вважаючи, що мінімальна вартість
місячної орендної плати за 25 м2 повинна становити в 2004 році
240,75 грн. в 2005 році 256,75 грн., а нарахований та утриманий до бюджету податок
за ставкою 13% повинен становити щомісячно в 2004 році 31,30 грн.,  а в 2005 році -33,38 грн.  Загальна сума за спірний період -287,94 грн.
При цьому, податковий орган виходив з того, що орендар є податковим агентом по
відношенню до орендодавця.

Проте,
такий висновок податкового органу частково не відповідає встановленим  обставинам по справі та вимогам діючого
законодавства.

Відповідно
до пп. 9.1.2 п. 9.1 ст. 9 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”
податковим агентом платника податку -орендодавця при нарахуванні доходу від
надання в оренду нерухомого майна є орендар. При цьому, об'єкт оподаткування
визначається, виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди,
але не менше мінімальної суми орендного платежу за певний чи неповний місяць
оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за Методикою,
встановленою Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості
місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості, з
урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників,
що встановлюється органом місцевого самоврядування, на території яких
розташована така нерухомість. Якщо таку мінімальну вартість не встановлено чи
не оприлюднено до початку звітного податкового року, то об'єкт оподаткування
визначається, виходячи з розміру орендної плати, визначеного в договорі оренди.

Відповідно
до Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно
фізичних осіб, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України за № 1787 від
20 листопада 2003 року, рекомендується органам місцевого самоврядування, на
території яких розміщене нерухоме майно, що надається в оренду, визначати
мінімальну вартість місячної орендної плати 1 м2 загальної площі
цього майна за формулою, зазначеною у Методиці. При цьому, вказані ті ж самі
якісні показники, що в Законі України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Як
вбачається з поданого місцевим органом самоврядування -Дубенською міською радою
рішення №НОМЕР_2, на підставі якого податковим органом здійснено розрахунок
орендної плати позивача, стосується тільки методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду та орендні ставки на нерухоме майно комунальної
власності міста.

Наведене
свідчить про те, що податковим органом безпідставно зроблено розрахунок
орендної плати на підставі вказаного рішення, а тому об»єктом оподаткування в
спірному випадку є визначена в договорі від 01.07.2004 р. орендна плата в
розмірі  50 грн. за 25м2
щомісяця.

З
наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що
податковим органом, як органом владних повноважень, відповідно до ч.3 ст.71 КАС
України не доведено правомірності застосування іншого розміру орендної плати,
ніж зазначеного в договорі, а тому податкове повідомлення-рішення №НОМЕР_1
підставно визнано нечинним в частині визначення суми податкового зобов'язання
по податку з доходів громадян в розмірі 229, 44 грн.

Щодо
визначення податковим органом  суми
податкового зобов'язання по податку з доходів громадян в розмірі 58,5 грн., то
в позові про визнання нечинним оскаржуваного рішення в цій частині  судом першої інстанції теж підставно
відмовлено, оскільки  позивач є
податковим агентом платника податку -орендодавця, що встановлено п.п. 9.1.2 п.
9.1 ст.9 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”. Вказана норма не
ставить в залежність нарахування та утримання податку з орендодавця-фізичної
особи не суб'єкта підприємницької діяльності орендарем -суб'єктом
підприємницької діяльності від того чи існує Методика.

При
цьому, слід зазначити, що  місцевим судом
правомірно зазначено щодо відмови в задоволенні позовних вимог в цій
частині  в мотивувальній частині
постанови, проте не зазначено про це в резолютивній частині, а тому позовні
вимоги в цій частині згідно вимог норм процесуального законодавства є
невирішеними,  що є підставою для  зміни судового рішення  відповідно до ст.201 КАС України.

В
решті  постанова місцевого суду
відповідає вимогам діючого законодавства та встановленим обставинам по справі,
а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись
ст.ст. 198,201,205,207 КАС України, суд,

постановив:

постанову
господарського суду Рівненської області від 27.09.2006 року в справі  за номером
2/165  - змінити.

Відмовити
в позові в частині визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення №НОМЕР_1 щодо визначення суми
податкового зобов'язання по податку з доходів громадян в розмірі 58,5 грн.

В
решті постанову господарського суду Рівненської області від 27.09.2006
року залишити без змін, а апеляційну скаргу Дубенської об”єднаної державної
податкової інспекції -без задоволення.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи  повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий-суддя:
С.М.Бойко

Судді:
Т.Б.Бонк

Р.І.Марко