ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.01.07 р.                                                                               Справа № 32/231

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів

Головуючого                     О.М. Сковородіної

Суддів                                О.І. Склярук

І.В. Зубченко

при секретарі судового засідання: Бахмет А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Ковбасюк Н.Г. – довіреність від 07.03.06р.

від третьої особи: 1) не з’явився

2) не з’явився

3) не з’явився

4) не з’явився

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Київський лакофарбовий завод” м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „СоюзПромІнвестДонбас”  м. Донецьк

треті особи: 1) Приватне підприємство “Транслуч” м. Красний Луч

2) Торгівельна компанія “ЛОТ” м. Миколаїв

3) Державне підприємство “Донецька залізниця” м. Донецьк

4)Товариство з обмеженою відповідальністю ПКП “Уголь Трейд”

м. Новомосковськ

про стягнення  заборгованості в сумі 13800,00грн.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Київський лакофарбовий завод” м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „СоюзПромІнвестДонбас” м. Донецьк про стягнення  заборгованості в сумі 13800,00грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачем 27.04.2006р. був укладений договір № ДГ-000010 на постачання вугілля, шляхом пересилання підписаного договору через факсимільний зв’язок з наступним висиланням оригіналів. Оригінал договору, підписаного з боку позивача був ним надісланий на адресу відповідача 5.05.2006р. 29.05.2006р, на виконання умов укладеного договору про поставку вугілля, позивач відправив на адресу відповідача один вагон вугілля вагою нетто 66т, загальна вартість товару 13 800грн.  Оплату цього товару відповідач не здійснив, наполягаючи на зміні його вартості. Вважає, що відповідач має сплатити на користь позивача борг в сумі 138000грн.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що: 1) договір, на підставі якого позивач наполягає на стягненні заборгованості з відповідача ніколи не укладався між сторонами, 2) самий текст договору не містить у собі істотних умов, та відповідно цей договір не може вважатись укладеним, в розумінні приписів ГК України; 3) квитанція, яка нібито підтверджує постачання позивачем товару на користь відповідача, не містить у собі взагалі будь-яких позначок, що відправлення цього товару здійснювалось позивачем та на користь відповідача, за цією квитанцією відповідач визначений лише як платник залізничного тарифу. Окремо, під час судових засідань представник відповідача звертав увагу суду на те, що на факсимільної копії договору нанесений відбиток печатки відповідача з позначкою “канцелярія”. Проте, така печатка взагалі відсутня на підприємстві.

Ухвалою суду від 06.09.2006р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача було залучено Приватне підприємство “Транслуч” (третя особа 1) та  ТОВ Торгівельна компанія “ЛОТ” (третя особа 2).

Представник третьої особи 1, в судовому засіданні пояснив, що будь-якого відношення до відправки товару за квитанцією про приймання вантажу 48346072 підприємство не має. Повідомив суд, що на дату, зазначену в квитанції, під’їзними залізничними коліями третьої особи користувалось ТОВ “Содружество”.

Третя особа 2 у письмових поясненнях до суду, повідомила про те, що за залізничною накладною 48346072, ним (як експедитором компанії “METCOAL S.A.” за договором №08/20 від 20.08.2004р.), було отримано вугілля в кількості 66т. Будь-яких договірних відносин ані зі сторонами у справі, ані з ПП “Транслуч” у третьої особи 2 не має.

Ухвалою суду від 16.11.2006р., також в якості  третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, було залучено ДП “Донецька залізниця” (особа, якою здійснювалось приймання вантажу для перевезення)  та ТОВ “Уголь Трейд” (особа, яка за твердженнями позивача, була попереднім до нього власником товару).

Проте, ДП “Донецька залізниця” та ТОВ “Уголь Трейд” письмових пояснень до суду не надіслали, представники цих підприємств до суду не з’явились.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

Правовою підставою для стягнення спірної заборгованості позивач вважає договір № ДГ – 000010 від 27.04.2006р., який за його твердженнями, був укладений шляхом обміну факсограмами.

При цьому, сам позивач стверджує про те, що умовами підписання договору сторони передбачали після обміну факсограмами здійснити наступне надіслання оригіналів договору.

Проте, як вбачається з матеріалів справи з боку відповідача, оригінальний примірник договору на адресу позивача не надсилався.

Відповідно до ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, посилання позивача на те, що між сторонами був укладений договір             № ДГ – 000010 від 27.04.2006р. не знайшло свого підтвердження, оскільки обміну між сторонами оригінальними примірниками договору – не відбулось. Як слід, не відбулось і саме укладання договору.

Крім того, судом критично оцінюється також представлена позивачем факсимільна копія договору № ДГ – 000010 від 27.04.2006р. (та додаток №1 до нього),  оскільки на цій копії: 1) з боку відповідача міститься відбиток печатки з позначкою “канцелярія”, наявність якої на підприємстві взагалі заперечується відповідачем; 2) в реквізитах факсу № 8-, одночасно міститься суперечлива інформація, щодо дати його відправлення (отримання) – 03.05.2006р. та 05.05.2006р., тоді як за твердженнями самого позивача, факсимільна копія договору надсилалась 27.04.2006р.

Окремо, суд звертає увагу на те, що позивач не довів наявності взаємних конклюдентних дій сторін, які б підтверджували факт укладання договору, на якому базуються позовні вимоги. А саме,  позивач не довів суду факту поставки ним товару на користь відповідача, та прийняття відповідачем товару саме від нього.

Так, в якості підтвердження факту поставки товару, позивачем надано копія квитанції про приймання вантажу № 48346072.

Проте, зі змісту данного документа вбачається, що відправником 66т. вугілля  - антрацит АШ, є ПП “Транслуч”, одержувачем вантажу ТК “ЛОТ”, платником залізничного тарифу – відповідач.

Ані ТОВ “Транслуч”, ані ТОВ ТК “ЛОТ”, які були залучені до участі у справі в якості третіх осіб, не підтвердили  факту наявності договірних відносин з позивачем. Більш того, ТОВ “Транслуч” взагалі заперечувало те, що він взагалі був відправником (у будь-чиїх інтересах), цього вантажу.

Також, у графі “рахунок відправника”, зазначений поточний  рахунок підприємства, який не відповідає банківським реквізитам позивача, які вказані як у факсимільній копії договору, так і в інших документах позивача, наданих до справи.

В якості підтвердження свого права власності  на вугілля, відправленого за залізничною накладною №  48346072  від  29.05.07р., позивачем були надані наступні документи: договір № 04 на поставку вугільної продукції від 19.01.2006р., укладений від позивачем та ТОВ ПКП “Уголь Трейд” (арк. справи 146-149 т.1),  листа ТОВ ПКП “Уголь Трейд” від 25.05.2006р. № 25/05 – 06 на адресу ТОВ “Лугугледарпром”, витратної накладної 290501 від 29.05.2006р., акту прийому-передачу №04 від 29.05.2006р., складений між ТОВ ПКП “Уголь Трейд” та ТОВ “Лугугледарпром” (арк. справи 120-122 т.1), акту прийому-передачі № 04 від 29.05.2006р., складений між позивачем та ТОВ ПКП “Уголь Трейд”, витратної накладної № РН-0000014 від 29.05.2006р. (арк. справи 80-81 т.1).

Проте, жоден з цих документів не є доказом того, що цей вантаж був прийнятий  залізницею від ТОВ “Лугугледарпром” (як первісного власника цього вантажу), та взагалі не підтверджують, що сама накладна була оформлена ТОВ “Лугугледарпром”.

Тобто, складені  між переліченими підприємствами (позивачем, ТОВ “Уголь Трейд”, ТОВ „Лугугледарпром”)  документи не підтверджують дійсної обставини щодо набуття ними права на вантаж, який перевозився за накладною №  48346072 від 29.05.06р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст. 639 ЦК України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Київський лакофарбовий завод” м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю “СоюзПромІнвестДонбас” м. Донецьк, за участю третіх осіб: Приватного підприємства “Транслуч” м. Красний Луч, Торгівельної компанії “ЛОТ” м. Миколаїв, Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк, Товариства з обмеженою відповідальністю ПКП “Уголь Трейд” м. Новомосковськ про стягнення заборгованості в сумі 13800,00грн.

Рішення набирає законної сили 05.02.2007р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Суддя                                                                         Сковородіна О.М.

Судді            І.В. Зубченко

О.І. Склярук