ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 березня 2007 р.

№ 30/351

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  -головуючого,

Є. Чернов В. Цвігун

за участю представників:

- прокурора

Івченко О.А. -(посв. №218 від
04.10.2004)

- відповідача

ОСОБА_1 -(дор. НОМЕР_1)

розглянув касаційні скарги

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 ОСОБА_3

на постанову

Київського апеляційного
господарського суду від 02 лютого 2007 року

у справі

№ 30/351 господарського суду м.
Києва

за позовом

Прокуратури Дніпровського району
м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2

про

звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду м.
Києва від 30.06.2006 (суддя: Т.Ващенко) позовні вимоги про зобов'язання повернути
земельну ділянку, приведення її у придатний для використання стан шляхом
знесення розташованих на ділянці будівель та споруд задоволено.

Рішення господарського суду
мотивовано приписами ст. 116 Земельного кодексу України відповідно до якої
громадяни та юридичні особи набувають права
власності  та права користування
земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які
підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом та
тими обставинами, що відповідач без правовстановлюючих документів використовує
земельну ділянку під розміщення кафе-бару "ІНФОРМАЦІЯ_1", що є
порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.02.2007 (судді: В.Андрієнко, М.Малетич, В.Студенець)
рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін з аналогічних мотивів
та підстав.

Відповідач в касаційній скарзі
просить рішення суду та апеляційну постанову скасувати з тих підстав, що судами
надано невірної оцінки наявним у справі доказам, не враховано обставин, що
мають значення для правильного вирішення спору.

Так, судом не надано належної
оцінки договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.12.2003, а також
факту звернення відповідача до Київської міської ради для оформлення права
землекористування на спірну земельну ділянку.

Фізична особа ОСОБА_3 в касаційній
скарзі просить судові рішення та апеляційну постанову скасувати з підстав
порушення норм матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржника відповідач
заборгував йому грошові кошти, що стало підставою для звернення до суду та
забезпечення судом його позовних вимог шляхом накладення арешту на об'єкт
нерухомого майна, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, а відтак,
зазначені судові рішення у господарській справі стосуються прав та інтересів
скаржника.

Вищий господарський суд України у
відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної
скарги та вважає, що скарга  не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права
користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Набуття права на землю громадянами
та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у користування.

Господарськими судами встановлено
наступні обставини.

Відповідно до акту Управління з
контролю за використанням та охороною земель у м. Києві №НОМЕР_1 встановлено
відсутність у відповідача будь-яких правовстановлюючих документів в
підтвердження права користування або права власності щодо спірної земельної
ділянки.

29.03.2006 Управлінням з контролю
за використанням та охороною земель у м. Києві на адресу відповідача направлено
припис НОМЕР_2 про приведення використання земельної ділянки відповідно до
вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 212 Земельного
кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і
споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно
зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За ст. 212 Земельного кодексу
України в якості суб'єктів, яким підлягають поверненню самовільно зайняті
земельні ділянки, визначено власників землі або землекористувачів, повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок є забезпеченням охорони права власності
суб'єктів власності на землю, у тому числі згідно зі ст.ст. 78, 80, 83
Земельного кодексу України територіальної громади, інтереси якої відповідно до
ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” представляє
відповідна рада.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог чи заперечень.

З огляду на встановлений судом факт
використання відповідачем спірної земельної ділянки без достатніх правових
підстав, що відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку належним
чином не спростовано, висновки суду про задоволення позову щодо зобов'язання
відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та приведення її у
придатний для використання стан правомірні.

Згідно імперативних вимог ст.ст.
111-5, 111-7 ГПК України касаційна інстанція перевіряє на підставі вже
встановлених фактичних обставин справи лише застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм матеріального
та процесуального права. При цьому касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що були встановлені у рішенні
суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи відповідача, викладені у
касаційній скарзі, встановлених обставин та висновків господарських судів
попередніх інстанцій не спростовують, натомість зводяться до переоцінки наявних
у справі доказів та встановлення інших обставин, що виходить за межі
касаційного перегляду, визначені ст. 1117 ГПК України.

Відповідно до ст. 107 ГПК України
касаційну скаргу мають право подати особи, яких не було залучено до участі у
справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і
обов'язків.

Рішення, оскаржуване такою особою,
повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто в
рішенні суду безпосередньо розглядається і вирішується спір про право у
правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права та
обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Касаційна інстанція враховує ту
обставину, що рішення господарського суду про звільнення земельної ділянки
винесено 30.06.2006, тоді як арешт щодо об'єкту нерухомості на цій земельній
ділянці застосовано судом 05.09.2006.

За наведених обставин доводи
фізичної особи - скаржника до уваги не приймаються, як такі, що не мають
значення для предмету доказування даного спору і на правильність висновків суду
не впливають, так як скаржник не претендує на спірну земельну ділянку, а також
не навів обставин правомірності знаходження об'єкту нерухомості на цій
земельній ділянці.

Виходячи з викладеного,
керуючись  ст.ст. 1115, 1117,
1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 02.02.2007 та рішення господарського суду м. Києва від
30.06.2006 у справі № 30/351 господарського суду м. Києва залишити без змін, а
касаційні скарги - без задоволення.

Головуючий
В.
Овечкін

судді
Є. Чернов

В.
Цвігун