КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2007                                                                                           № 48/195

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес  Л.О.

суддів:            Михальської  Ю.Б.

За участю представників:

від позивача -Кузніченко Е.В.-  директор

Перепелиця Г.К.

від відповідача -Чабала Г.К.- за дов.

Рогач В.К.- за дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕМСЕРВІС"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.10.2007

у справі № 48/195

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕМСЕРВІС"

до                                                   Експерементально-конструкторського бюро Державного науково-дослідногоінститута будівельних конструкцій Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України

про                                                  спонукання до виконання умов договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.07. у справі №48/195 відмовлено у позові ТОВ „Цемсервіс” до ЕКБ Державного науково-дослідного інституті будівельних конструкцій Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України про спонукання до виконання умов Договору від 01.01.2005р. про участь у виробничому циклі.

Позивач, не погодившись з рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а саме, спонукати відповідача до виконання своїх зобов’язань у відповідності до умов Договору про участь у виробничому циклі від 01.01.2005р. між позивачем та відповідачем в межах строку його дії – до 31.12.2007р.

При цьому апелянт посилається на неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невірне застосування матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник звертає  увагу на те, що суд, відмовляючи у позові, неправомірно прийняв до уваги   докази від відповідача про повідомлення відповідачем позивача згідно п.6.2 Договору про намір розірвання і не продовження строку дії Договору у 2007 році.

Позивач зазначає, що відповідно до п.6.2 Договір є автоматично пролонгованим на 2007 рік.

Відповідач вважає доводи позивача у апеляційній скарзі необґрунтованими щодо відсутності заяви відповідача про небажання останнього продовжувати дію спірного договору протягом 2007 року, тому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла висновку щодо необґрунтованості та безпідставності доводів апеляційної скарги, з огляду на наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2005р. між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) укладений Договір про участь у виробничому циклі, за умовами якого ( п.1.1 ), позивач доручив, а виконавець прийняв до виконання роботи, пов’язані з оформленням ( розкредитуванням), поданням, розвантаженням, прибиранням вагонів, які прибувають від замовника ( позивача).

Замовник поставляє залізничним транспортом на майданчик виконавця (відповідача) цемент або інші будматеріали. Виконавець надає ємності для вивантаження цементу ( п.1.2 договору).

За своєю правовою природою  даний договір відповідно до ст.901 ЦК України є договором про надання послуг, які споживаються в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.4.2 договору замовник (позивач) зобов’язується оплатити виконану виконавцем ( відповідачем) роботу відповідно до п.3 спірного договору.

Відповідно до розділу 6 Договору визначено строк його дії, який обчислюється з 01.01.2005р. до 31.12.2005р. При цьому, якщо жодна із сторін в строк одного місяця до закінчення строку, на який укладено договір, не заявить наміру його розірвати, договір автоматично пролонгується на один рік.

Предметом позову по даній справі є спонукання відповідача до виконання ним своїх зобов’язань у 2007 році згідно з Договором про участь у виробничому циклі  від 01.01.2005р., автоматично пролонгованого, як стверджує позивач, відповідно до умов  п.6.2 Договору.

Позивач  вказує на те, що предметом розгляду доказів було те, що у 2006 році Договір за умовчанням сторін був пролонгований , що відповідач  належним чином свої обов’язки не виконував, безпідставно відмовлявся від їх виконання, у зв’язку з чим позивач  і звернувся до суду з позовом про спонукання відповідача до виконання своїх зобов’язань згідно з Договором.

Строк дії договору на 2006 рік було пролонговано  до 31.12.2006р. і зобов’язано відповідача  виконувати умови договору за рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2006р. у справі №31/347, що залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.07р., яке  набрало законної сили і  суд  першої інстанції використав його по преюдиціальності встановлених фактів (ст.35 ГПК України).

Позивач стверджує, що доказом пролонгації Договору  у 2006 році, а також у 2007 році, є його автоматична пролонгація згідно п.6.2 Договору, у зв”язку з неповідомленням сторонами одна одну в строк одного місяця до закінчення Договору, як цього вимагає п.6.2 Договору.

Позивач наполягає на тому, що згідно  рішення -1 та відповідно до ст..905 ЦК України строк дії Договору  про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно – правовими актами.

Отже, позивач зазначає, враховуючи те, що рішенням - 1  пролонговано Договір до 31.12.2006р., то мова у  даному спорі  йде про заяву – повідомлення сторони в останній місяць строку дії Договору, тобто протягом грудня 2006 року і отже сторона за договором зобов’язана повідомити іншу сторону про  закінчення строку дії Договору і небажання його продовження у наступному 2007 році, про що і спір у даній справі, тобто, саме впродовж або протягом грудня місяця 2006 року, так як це передбачено п.6.2 Договору.

Позивач стверджує, що у даному позові відсутні докази будь-яких повідомлень, заяв відповідача до позивача відповідно до п.6.2 договору на 2007 рік.

Відповідач у відзиві заперечує проти позову, посилаючись на те, що вчасно повідомив позивача про відсутність наміру продовжувати дію Договору від 01.01.2005р. листом від 10.07.2006р., який був надісланий за місцезнаходженням позивача рекомендованим листом з описом поштового вкладення, проте цей лист повернувся у зв’язку з неотриманням та закінченням терміну зберігання і зазначений лист є належним і допустимим доказом відповідно до ст.34 ГПК України та виконаний відповідно до ч.2 ст.78 Правил надання послуг поштового зв’язку, який заповнюється відправником у двох примірниках.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції  про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше  сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати обов’язки відповідно до договору.

Як вбачається із змісту  розділу 6 Договору, сторони не передбачили, у який саме спосіб повинно бути заявлено про намір розірвання договору. Відповідно сторони, укладаючи спірний договір, досягли угоди про те, що закінчення дії останнього, пов’язано не з фактом відповідного письмового повідомлення, а з фактом заяви однієї сторони про бажання продовжувати договірні зобов’язальні  правовідносини та обізнаність про це іншої сторони.

Із змісту рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2006р. у справі №31/347, яким визнано пролонгованим на 2006 рік спірний договір, вбачається, що відповідач заперечував проти договірних відносин з позивачем на підставі цього спірного договору. Про заперечення відповідача щодо продовження дії спірного договору свідчить відзив відповідача у справі №31/347 від 27.06.2006р.

Позивачу було відомо про наміри відповідача щодо припинення договірних відносин, про що останній інформував позивача листом від 10.07.06р. вих.№97  у відповідь на лист – прохання  позивача № 27/6 від 27.06.2006р. щодо укладення договору оренди, починаючи з 01.06.2006р. до 31.12.2009р.

Не приймаються до уваги доводи позивача щодо зазначення в якості адресата „Кузніченко Е.В.”- директора ТОВ „Цемсервіс” замість юридичної особи „ТОВ „Цемсервіс”, оскільки про протилежне свідчить запис на повідомленні про вручення.

До того ж, адреса, яка вказана у повідомленні – це адреса, яка зазначена на фірмовому бланку позивача і яку він використовує для листування.

Судова колегія визнає цей документ належним і допустимим доказом, який відповідає  вимогам ст..34 ГПК України та виконаний відповідно до ч.2 ст.78 Правил надання послуг поштового зв”язку, який заповнюється відправником у двох примірниках.

Відповідно до даної  статті Правил працівник об’єкта поштового зв’язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох примірниках і проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення.

Цей лист відправлявся за адресою, вказаною на фірмовому бланку позивача, зокрема, на претензії №20/2 від 20.02.2007р.

Отже, відповідач своєчасно  повідомив позивача про відсутність наміру продовжувати дію Договору від 01.01.2005р. листом вих. №97 від 10.07.2006р., який був надісланий за місцезнаходженням позивача рекомендованим листом з описом поштового вкладення.

Крім того, як свідчать наявні у справі докази, а саме, Положення про Експериментально-конструкторське бюро Державного науково-дослідного інституту будівельних конструкцій ( ЕКБ НДІБК), затверджене директором НДІБК 15.01.2002р., майно відповідача, яке є на його самостійному балансі ( Стаття 4), є державною власністю і закріплюється за ним на правах повного господарського відання.

У відповідності з листом Заступника Міністра Держбуду України від 14.11.2006р. № 22/11-1023 на ім’я директорів підприємств (установ, організацій), які є  балансоутримувачами, у томі числі  директора відповідача НДІБК Кривошеєва П.І., Міністерством відмовлено Інституту у наданні погодження на передачу в оренду (пролонгації договорів оренди) державного нерухомого майна, що обліковується на балансі підприємства ( установи, організації).

Отже, у  відповідача були відсутні підстави на продовження на 2007 рік з позивачем Договору від 01.01.2005р. про участь у виробничому циклі.

Таким чином, позовні вимоги позивача про спонукання відповідача до виконання умов договору є неправомірними і задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, судова колегія залишає без задоволення апеляційну скаргу, як необґрунтовану, а рішення місцевого господарського суду – без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2007р. у справі №48/195 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ „Цемсервіс” – без задоволення.

2.Матеріали справи № 48/195 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Михальська  Ю.Б.