ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2007 р.
Справа № 14/130-3316

12 год. 25 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі

при секретарі судового засідання

Розглянув справу

за позовом  Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль

до  Фермерського господарства "Ентузіаст" с. Дубенки, Монастириський район, Тернопільська область

про  стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2302,79 грн.

За участю представників сторін:

позивача: Гафтко Н.Л., доручення № 04-81/648 від 04.07.07 р.;

відповідача: Музика І.І., голова фермерського господарства.

Суть справи:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів України звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом до Фермерського господарства "Ентузіаст" с. Дубенки, Монастириський район, Тернопільська область про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2302,79 грн.

Обґрунтовуючи позов, суб'єкт владних повноважень посилається на те, що господарство не виконало встановленого статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчать дані "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік" (форма № 10-ПІ), поданого Господарством.

Як стверджує позивач, норматив робочих місць на підприємстві складає 1 (одне) робоче місце для працевлаштування інваліда. А зважаючи на те, що Фермерське господарство "Ентузіаст" у 2006 році не було працевлаштовано 1-го інваліда, до останнього застосовано адміністративно-господарські санкції, стягнення яких і являється предметом спору у даній справі.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

У запереченнях на позов та згідно поясненнями уповноваженого представника, відповідач проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що голова фермерського господарства "Ентузіаст" Музика Ігор Іванович є інвалідом 2 групи, а у відповідності до Закону інвалід має право займатися підприємницькою діяльністю.

В процесі розгляду справи представникам сторін роз'яснено належні їм права та обов'язки, передбачені ст. 49, 51, 54, 130 КАС України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд встановив наступне:

Пункт 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У відповідності до  статті 8 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002р. № 1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та підпорядковується йому.

Згідно пункту 9 цього Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Тернопільське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, відповідно до зазначеного Положення, є юридичною особою і на нього покладено контроль за додержанням підприємствами встановлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та здійснення контролю за своєчасним і повним надходженням до бюджету Фонду коштів від підприємств, які не забезпечують установлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Закон України "Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні" в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, а також, встановлює порядок визначення нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів.

Згідно статті 19 даного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Недотримання встановлених наведеною правовою нормою нормативів, являється підставою для нарахування та стягнення штрафних санкцій, порядок обчислення яких визначений у статті 20 Закону.

Згідно даних Звіту про зайнятість інвалідів (Форма № 10-ПІ) за 2006 рік, поданого відповідачем до Фонду, середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 15 осіб, тобто відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для ФГ "Ентузіаст" становить 1 робоче місце.

На підставі поданого Звіту позивачем у справі визначено, що у 2006 році, Господарство повинно було працевлаштувати одного інваліда, однак фактично ним  непрацевлаштовано жодного інваліда, з огляду на що позивачем визначені штрафні санкції в сумі 2260 грн. та за порушення строків їх сплати, на підставі ч. 3 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України" нараховано пеню в розмірі 42,79 грн., котра обчислюється, виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін у засіданні, суд прийшов до висновку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Статтею 8 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що громадяни України мають право на працевлаштування і вибір місця роботи шляхом звернення до підприємств, установ, організацій і до іншого роботодавця або до державної служби зайнятості.

У відповідності до вимог статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у  нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

З наведеними законодавчими приписами кореспондуються і норми пунктів 5,10,11,12,13,14 Положення про робоче місце інваліда і Порядку працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 "Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів" (далі, - Положення), якими визначено, що підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, однак, працевлаштування останніх здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням їх побажань, стану здоров’я, здібностей і професійних навичок інваліда, висновків МСЕК.

Відповідно до вказаного нормативно-правового акту робоче місце інваліда визначено як окреме місце або ділянка виробничої площі на підприємстві в установі, організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Робочим місцем інваліда може бути і звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням можливостей інваліда воно може бути використане для працевлаштування інваліда.

Відповідно до п.5,10-14 Положення робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією за участю МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда, при цьому підприємства зобов’язані інформувати центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць.

Разом з тим, стаття 17 Закону України передбачає, що метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Як слідує із протоколу №1 засідання Ради фермерського господарства "Ентузіаст" від 17.05.2005 року Музика І.І., Музика В.І., Музика О.І. вирішили створити суб'єкт підприємницької діяльності - юридичну особу у формі фермерського господарства з найменування "Ентузіаст", затвердили статут фермерського господарства "Ентузіаст", членом якого є зокрема Музика Ігор Іванович, на якого і покладено  управління поточною діяльності та обов'язки голови фермерського господарства.

Як вбачається із долученого представником відповідача посвідчення серії Б №078198 Музика Ігор Іванович являється інвалідом 2 групи.

За таких обставин, норма визначена статтею 17 Закону поширюється на діяльність господарства відповідача, оскільки Музика Ігор Іванович є інвалідом і при цьому виявив бажання працювати .

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її  вимоги  та заперечення.

Оцінка доказів на предмет встановлення їх належності та допустимості здійснюється господарським судом, що передбачено положеннями статей 70, 138 КАС України.

Позивач, всупереч вимог ст.ст. 70, 138 КАС України, не довів належними та допустимими доказами факт невиконання відповідачем обов’язку по забезпеченню робочих місць для працевлаштування інвалідів, не представив суду належних та допустимих доказів вчинення Фермерським господарством "Ентузіаст" порушень, визначених спеціальним законом, як і доказів здійснення Фондом перевірки щодо створення Підприємством робочих місць для працевлаштування інвалідів та відсутності таких місць на підприємстві.

Висновок про недотримання відповідачем нормативу створення робочих місць позивач обґрунтовує посиланням лише на звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів, поданий суб"єктом господарювання органу владних повноважень

Інших доказів матеріали справи не містять.

Однак даний звіт містить інформацію не про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інші обставини взаємодії роботодавця із органами працевлаштування, а лише дані про чисельність Інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях.

Таким чином, дані звіту не містять достатню та достовірну інформацію щодо дотримання суб'єктом підприємницької діяльності приписів ст.19 Закону України „Про основи соціальної захищеності Інвалідів в Україні"

З наведеного в сукупності, господарський суд визнає позовні вимоги позивача щодо притягнення відповідача до відповідальності на підставі ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" необґрунтованими, безпідставними, такими, що не підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 94, 95, 97, 98 КАС України судові витрати по справі не стягуються.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1,17,49,51,59,70,130,138 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ :

В позові відмовити.

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя