ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2007 р.
№ 1/272-26/28

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газета "Галицькі контракти", м. Львів,

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2006

зі справи № 1/272-26/28

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Центр тендерних процедур" (далі –Товариство), м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Газета "Галицькі контракти" (далі –Газета)

про захист ділової репутації, спростування інформації та стягнення                  86 700 грн. моральної шкоди,

за участю представників:

позивача –не з’явився,

відповідача –Караваєва І.І.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Львівської області з позовом про:

- визнання такою, що принижує ділову репутацію Товариства в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, дискредитує позивача, схиляє до його бойкоту з боку інших осіб, неточною, а тому - недостовірною та негативною, інформації стосовно діяльності Товариства, поширеної Газетою в діловому щотижневику "Контракти", випуск № 47 від 21.11.2005, у статті під назвою "Від державного і приватного до смішного", а саме: "...навколо Центру тендерних процедур існує розгалужена система цілком приватних консалтингових центрів"; "Поради" консалтерів і забезпечують успішне проходження тендеру бізнесменам..."; "Аби зменшити залежність держзакупівель від Центру тендерних процедур..." ;

- зобов'язання відповідача спростувати розповсюджену ним недостовірну та негативну інформацію;

-    стягнення з Газети 86 700 грн. моральної шкоди.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.05.2006 (суддя Деркач Ю.Б.) у задоволенні позову відмовлено. Прийняте судове рішення з посиланням на приписи статті 471 Закону України “Про інформацію” мотивовано тим, що спірна інформація є, по суті, оціночними судженнями відповідача, які спростуванню не підлягають.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 (колегія суддів у складі: Юркевич М.В. –головуючий, судді Краєвська М.В., Кузь В.Л.) рішення господарського суду Львівської області від 16.05.2006 частково скасовано та позов частково задоволено: Газету зобов'язано опублікувати спростування недостовірної інформації "Поради" консалтерів і забезпечують успішне проходження тендеру бізнесменам…"; з Газети стягнуто 5 000 грн. моральної шкоди; в іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанову апеляційного суду в частині задоволення позову мотивовано тим, що: висловлювання "Поради" консалтерів і забезпечують успішне проходження тендеру бізнесменам…" - "недостовірне, а відтак і негативне, тобто таке, що принижує честь та гідність" Товариства; "між висловлюваннями відповідача та приниженням ділової репутації позивача існує причинний зв’язок".

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Газета просить постанову апеляційного суду в частині задоволення позову скасувати внаслідок її прийняття з порушенням норм матеріального права та залишити рішення місцевого суду без змін.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми господарськими судами встановлено, що:

- відповідачем у номері 47 за 2005 рік газети "Контракти" опубліковано статтю "Від державного і приватного до смішного" (далі –Стаття), яка містить аналіз ринку державних закупівель в Україні та зазначення окремих проблемних аспектів цієї сфери;

- Стаття містить інформацію, на спростуванні якої наполягає позивач;

- у написанні Статті використано інформацію відкритого характеру, правову інформацію, а також таку, що поширено відповідними державними органами чи інформаційними агентствами, що підтверджується прес-релізом Міністерства економіки України від 11.11.2005, офіційним повідомленням інформаційного агентства "Інтерфакс-Україна" від 11.11.2005, а також постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1257 "Про затвердження Стратегії розвитку системи державних закупівель на 2005-2010 роки" (а.с. 49-56);

- Газетою подано докази одержання з відкритих джерел (Інтернет) інформації про те, що юридичні адреси таких консалтингових фірм, як товариство з обмеженою відповідальністю "Європейське консалтингове агентство" та товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційне гарантійне агентство" співпадають із юридичною адресою Товариства;

- висловлювання "...навколо Центру тендерних процедур існує розгалужена система цілком приватних консалтингових центрів" не містить інформації про те, що згадані консалтингові фірми створено позивачем, чи вони пов'язані з ним іншим чином.

Апеляційним господарським судом додатково встановлено, що відповідачем не подано доказів та документів, на підставі яких ним у Статті зазначено (дано оцінку) "Поради" консалтерів і забезпечують успішне проходження тендеру бізнесменам ...".

Причиною виникнення даного спору стало питання про наявність підстав для спростування поширених відповідачем відомостей та для стягнення компенсації за моральну шкоду.

Згідно з статтею 47 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" (далі –Закон № 2657) порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, як, зокрема, поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України від 16.11.1992 № 2782-XII "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 № 7 “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій” визначено, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Частиною першою та другою статті 471 Закону № 2657 визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Попередні судові інстанції на підставі дослідження поданих сторонами доказів дійшли узгодженого висновку про те, що наявні в Статті висловлення "... навколо Центру тендерних процедур існує розгалужена система цілком приватних консалтингових центрів" та "Аби зменшити залежність держзакупівель від Центру тендерних процедур і новоспеченої громадської організації –Тендерної палати України, - Мінекономіки на найближчу п'ятирічку розробило план відповідних заходів", є оціночними судженнями, що виключає відповідальність Газети за їх поширення. У цій частині судові рішення сторонами не оспорюються.

Водночас апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції щодо оціночного характеру висловлювання "Поради" консалтерів і забезпечують успішне проходження тендеру бізнесменам...", чим й мотивував часткове задоволення позову.

Проте ні місцевим, ані апеляційним господарськими судами не було з’ясовано:

- чи стосується саме Товариства інформація про те, що "Поради" консалтерів і забезпечують успішне проходження тендеру бізнесменам..." (зокрема, скаржник наполягає на тому, що ця інформація стосується інших консалтингових підприємств, і ці доводи не перевірено та не спростовано);

- чи є зазначена інформація негативною для Товариства та чи принижує вона його ділову репутацію, і якщо так, то яким чином;

- чи мав місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди (втрат немайнового характеру), в якому розмірі та якими доказами це підтверджується.

Отже, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну  правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газета "Галицькі контракти" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 16.05.2006 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 зі справи № 1/272-26/28 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Суддя              В.Селіваненко

Суддя               І.Бенедисюк

Суддя                                                                                               Б.Львов