ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.07                                                                                                  Справа  13/089-07

За позовом  Закритого акціонерного товариства "Харківське підприємство по виробництву імунобіологічних та лікарських препаратів „Біолік”, м. Харків

до  Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель", смт. Гостомель

про стягнення 33478,80 доларів США

Суддя С.Ю. Наріжний

Представники:

від позивача не з'явився;

від відповідача Гордієнко О.В. - довіреність;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Закритого акціонерного товариства "Харківське підприємство по виробництву імунобіологічних та лікарських препаратів „Біолік” (далі –позивач) до Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" (далі –відповідач) про стягнення 33478,80 доларів США збитків.

Позовні вимоги ґрунтуються на умовах договору №КН-2 FA від 04.01.2005 р. укладеного між сторонами, що належним чином не був виконаний відповідачем при перевезенні вантажу позивача, у зв’язку з чим останній поніс збитки на суму 33478,80 доларів США, що дорівнює вартості затриманого та вилученого відповідальними працівниками митниці Російської Федерації вантажу.

27.03.2007 р. відповідач надав суду відзив на позов згідно якого позовні вимоги не визнає повністю з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача в останнє судове засідання 02.04.07р. не з’явився, хоча був належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи в зазначеному  судовому засіданні 28.03.2007 р.

02.04.2007 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява по справі №13/089-07, яка ухвалою господарського суду Київської області від 02.04.2007 р. була повернута заявнику без розгляду на підставі ст. 63 ГПК України.

В судовому засіданні 12.03.2007 р. оголошувалась перерва до 28.03.2007 р. на 10-40 про що сторони були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

04.01.2005 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №КН-2 FA (далі –Договір). Відповідно умов договору позивач доручив, а відповідач взяв на себе зобов’язання організувати транспортно-експедиційне обслуговування вантажу медпрепаратів позивача за маршрутом м. Бориспіль (Україна) –м. Бішкек (Киргизія).

Згідно п. 5 заявки №6 від 16.05.2006 р. до договору позивач визначив, що найменування грузу є медикаменти.

З матеріалів справи вбачається, що 28.05.2006 р. вантаж, який рухався за маршрутом Бориспіль, Україна –Бішкек, Киргизія, авіа накладна 555-88279671 в кількості 401 місце, загальною вагою 2041 кг був затриманий та вилучений в а/п Шереметьево, м. Москва відділом боротьби з контрабандою наркотиків Російської Федерації з причин вмісту препарату (кетамін), який заборонений для перевезення транзитом через територію РФ.

Позивач стверджує, що в порушення умов договору та прийнятих на себе зобов’язань відповідач на свій ризик та свій розсуд, без узгодження з позивачем організував маршрут перевезення вантажу транзитом через територію РФ чим проявив професійну недбалість, необачність і несумлінність та порушив договірні зобов’язання. Крім того, у листі від 06.03.2006 р. відповідач підтвердив свою інформованість про наявність заборони перевезення наркотичних та психотропних препаратів через територію РФ.

В зв’язку із зазначеним саме з вини відповідача позивачу спричинені збитки у розмірі вартості затриманого вантажу відповідно до рахунку фактури №730 від 15.05.2006 р. в сумі 33478,80 дол. США, які відповідач і повинен відшкодувати позивачу.

Проте, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 933 Цивільного кодексу України клієнт зобов'язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов'язків, встановлених договором.

Відповідно до п. 2.2.6. договору позивач зобов’язаний надавати відповідачу у Заявці всю необхідну інформацію про характер і властивості вантажу, що можуть передбачати особливі умови його транспортування..

Відповідно до п. 2.2.8. договору позивач гарантує, що вантажі, передані до перевезення, цілком відповідають товаросупроводжувальним документам, і не є предметами, виключеними або обмеженими в зверненні відповідно до діючого законодавства України, країни призначення і транзиту і не представляють небезпеки для транспортного засобу.

З урахуванням вищезазначених положень договору та законодавства суд вважає, що при складанні заявки –замовлення на перевезення вантажу позивач повинен був повідомити відповідача про властивості вантажу, проте у заявці позивачем було вказано лише температурний режим та умови зберігання.

Як встановлено судом вище згідно заявки №6 до договору позивач визначив, що вантажем є лише медикаменти.

Посилання позивача на те, що відповідач листом № 37-09/06 від 06.03.2005 року підтвердив свою інформованість про наявність заборони перевезення наркотичних та психотропних препаратів через територію РФ свідчить якраз про те, що відповідач беручи до уваги характер вантажів позивача (медикаменти) попередив позивача, що доставка наркотичних та психотропних медикаментів через Москву заборонена.  Крім того зазначена комерційна пропозиція була зроблена компанії позивача не безпосередньо для  конкретної партії вантажу, а загалом.

Таким чином, подаючи заявку на перевезення партії вантажу позивач мав врахувати той факт, що в партії вантажу, що передавалася до перевезення є психотропний препарат – кетамін, а отже взяти до уваги лист відповідача № 37-09/06 від 06.03.2005 р.  і „Постаноление РФ от 30 июня 1998 г. «Об утверждении перечня наркотических средств, психотропных веществ и их прекурсоров, подлежащих контролю в Российской Федерации»та повідомити експедитора про наявність у вантажі психотропного препарату –кетаміну,  для складання спеціального маршруту транспортування.

Позивач будь-яких доказів повідомлення відповідача про наявність у його партії вантажу психотропного препарату –кетаміну для узгодження маршруту перевезення в порушення п. 2.2.8 договору відповідачу та в судовому засіданні суду не надав.

Суд також враховує, що перевірити, чи є у списку медикаменти, які є забороненими для транзиту, представник відповідача не мав можливості в зв’язку з тим, що деталізований список товару містився лише у рахунку-фактурі. Рахунок-фактура представнику відповідача не надавалась, оскільки була передана безпосередньо митному брокеру позивача для митного оформлення вантажу, про що свічать печатки Харківської митниці та товариства позивача.

В митних деклараціях, що містяться в матеріалах справи та які були заповнені позивачем самостійно у м. Харкові та на підставі яких замитнений вантаж був переданий відповідачу в Київ також зазначено, що вантаж не належить до наркотичних та психотропних речовин (п. 31).

Відповідно до статті 33, 34 ГПК  кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази   подаються    сторонами    та    іншими   учасниками судового процесу. Господарський   суд  приймає  тільки  ті  докази,  які  мають значення для справи.  Обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами  доказування,   не    можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Підставою для відшкодування збитків є наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, збитків, причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Позивачем не надано суду доказів та не доведено обставинами справи, що втрата вантажу сталась з вини відповідача.

Таким чином суд приходить до висновку, що збитки які поніс позивач в зв’язку з конфіскацією його вантажу стались саме його вини, у зв’язку з чим покладення відповідальності на відповідача відшкодувати вартість втраченого вантажу є неправомірним.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України та витрати за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.44 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя