СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06.12.07                                                                                 Справа № 6/513ад.

Судова колегія у складі суддів Доманської М.Л. - головуючої, Седляр О.О.,                         Корнієнко В.В. розглянувши матеріали  справи за позовом

Приватного підприємства “Фелікс”, м. Краснодон Луганської області

до Управління Пенсійного Фонду України у м. Краснодоні Луганської області, м. Краснодон Луганської області

про визнання недійсним та скасування рішення

за участю представників сторін:

від позивача –Цукер І.Б. (дов. від 22.10.07 № 377),

від відповідача –Жаров Д.О. (дов. від 02.01.07 № 2),

Теребунцева Н.Т. (дов. від 05.11.07 № 6),

Парій О.Б. (дов. від 05.12.07 № 7),

в с т а н о в и в :

Суть спору: заявлені вимоги про визнання недійсним та скасування рішення № 78 від 01.10.04 про застосування штрафних санкцій.

У судовому засіданні оголошувались перерви з 08.11.07 до 19.11.07 та з 19.11.07 до 06.12.07.

Ухвалою суду від 22.02.06 було зупинено провадження у даній справі до вирішення в порядку господарського судочинства справи № 150ад.

Ухвалою суду від 12.10.06 розгляд справи № 6/51 Зад було поновлено.

Відповідач у відзиві на позов від 16.12.05 № 5054/06-09 проти позову заперечує, посилаючись на наступне:

- позивачем  порушено  строк  позовної давності  в  один  рік,   передбачений ст.258 ЦК України;

- сума штрафних санкцій за рішенням від 01.10.04 № 78 була включена до вимоги про сплату недоїмки від 05.11.04 № Ю 728 У, яка не була оскаржена позивачем у 10-денний   строк  та   не   була   направлена   до   органів   державної   виконавчої   служби   для примусового стягнення;

- під  час  проведення   планової  перевірки   підприємства   позивача   (акт  від 29.09.04 № 72) встановлене заниження фонду виплаченої заробітної плати (станом на 01.08.03 - заборгованість - 534163 грн. 25 коп.), при зіставленні нарахованих сум і оплати загальний борг становить 623730 грн. 46 коп.; донараховано зобов'язань по II розділу - 608306 грн. 21 коп.;

-  відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" від 21.12.04 № 2181-14   (далі - Закон № 2181) позивачеві нарахована фінансова санкція в розмірі 304153 грн. 11 коп. .

Заявою від 31.01.06, зданою до суду 02.02.06, позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, та просив визнати суму податкового зобов'язання позивача за збором на обов'язкове державне пенсійне страхування, донарахованою відповідачем за актом від 29.09.04 № 72 таким, яке не було визначено відповідачем.

Клопотанням, зданим у судовому засіданні 23.10.07, позивач просить суд не брати до уваги заперечення на відзив відповідача від 10.12.05, клопотання, здане до суду 31.03.06 та заяву про збільшення розміру позовних вимог, здану до суду 02.02.06, щодо визнання податкового зобов'язання позивача за збором на обов'язкове державне пенсійне страхування, донарахованою відповідачем за актом від 29.09.04 № 72 таким, яке не було визначено відповідачем. Позовними вимогами просить вважати вимогу: визнати недійсним та скасувати рішення № 78 від 01.10.04 про застосування штрафних санкцій по збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 304153 грн. 11 коп..

Вказане клопотання приймається та задовольняється судом. Позовними вимогами слід вважати вимогу про визнання недійсним та скасування рішення № 78 від 01.10.04 про застосування штрафних санкцій по збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 304153 грн. 11 коп..

Розпорядженням заступника голови господарського суду від 19.11.07 для розгляду справи № 6/51 Зад призначено колегію у складі суддів: Доманська М.Л. - головуючий у колегії, Седляр О.О., Корнієнко В.В..

У запереченнях на позовну заяву від 07.11.07 № 13209/08-09 та від 06.12.07 № 14284/08 відповідач посилається на наступне:

- перевірка позивача проведена за період з 01.08.03 по 29.09.04 відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.03 №

1058-І/ (далі - Закон № 1058) та Інструкції "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.03 № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1); вказані нормативні акти не передбачають визначення сум податкових зобов'язань страхувальникам за збором на обов'язкове державне пенсійне страхування та надіслання податкового повідомлення;

- порядок складання та форма повідомлення, ведення реєстру повідомлень, порядок його вручення та інше було визначено у розділі 6 Постанови правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Інструкції "Про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України" від 19.10.01 № 16-6 (далі - Інструкція № 16-6), що втратила чинність на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 19.12.03 № 21-1, якою не передбачено податкових повідомлень;

- Закон № 1058 не передбачає податкових повідомлень;

-  ст.6 Закону № 2181 суперечить Закону № 1058 та не може поширюватись на ці правовідносини, оскільки відповідно до Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів поширюється на відносини, які регулюються цим Законом лише в частині, що не суперечить цьому Закону;

- позивач не довів, що нарахування, яке здійснене відповідачем по акту перевірки від 29.09.04 № 72 по розділу II у сумі 608306 грн. 21 коп. є помилковим;

-  за актом звірення взаємних розрахунків сторін від 10.02.04 станом на 31.12.03 сальдо позивача на 1 січня не збігалось з даними відповідача на 544483 грн., відповідно до чого перевіркою від 29.09.04 позивачу донараховано зобов'язань за розділом II у сумі 608306 грн. 21 коп.,

- період, який застосований до розрахунку штрафної санкції, зазначено відповідно до п.п.5.2.1 Інструкції № 16-6, зазначена категорія платників щомісячно здійснює обчислення розміру збору, що підлягає сплаті.

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили з 01.09.05, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Адміністративні справи, провадження в яких було відкрито місцевими та апеляційними загальними судами до початку діяльності відповідного адміністративного суду, розглядаються і вирішуються цими судами.

Враховуючи суб'єктний склад сторін у справі, де в якості відповідача виступає суб'єкт владних повноважень, та з урахуванням рекомендацій Верховного суду України, провадження у даній справі порушено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У судовому засіданні 06.12.07 по даній справі позивачем у справі надане клопотання про забезпечення позову, за яким позивач просить зупинити дію рішення відповідача від 01.10.04 № 78 про застосування фінансових санкцій на суму 304153 грн. 11 коп. до набрання законної сили рішенням по даній справі та зупинити дію вимоги відповідача від 05.11.04 № Ю 728 У про сплату боргу до набрання законної сили рішенням по даній справі. Ухвалою господарського суду Луганської області від 06.12.07 у справі № 6/513ад вказане клопотання судом розглянуте та задоволено частково щодо застосування заходів з забезпечення адміністративного позову в частині  зупинення дії рішення відповідача від 01.10.04 № 78 про застосування фінансових санкцій на суму 304153 грн. 11 коп. до набрання законної сили рішенням по даній справі. У задоволені решти клопотання позивача про застосування заходів з забезпечення адміністративного позову судовою колегією відмовлено.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, суд дійшов до наступного.

Як було встановлено судом під час розгляду справи № 1/50ад (а.с.60-65) відповідачем у справі у межах повноважень у лютому 2004 року проведена документальна позапланова перевірка позивача за період з 01.01.97 по 01.03.98, за наслідками якої складений акт № 04-05/17 від 26.02.04 (а.с. 110-112).

Ця перевірка провадилася у зв'язку з виявленими наявними розбіжностями в акті звірення взаємних розрахунків станом на 31.12.03 з питання правильності обчислення, повноти нарахування збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Актом перевірки зафіксовані факти завищення нарахованого фонду   оплати праці у звіті Приватного підприємства „Фелікс" за січень-грудень 1997 року на 1635038 грн., завищення страхового збору у звіті Приватного підприємства „Фелікс" на 544483 грн. 33 коп., а також визначена заборгованість позивача перед Пенсійним фондом України по страховому збору.

Позивачем у справі під час перевірки були надані тільки відомості нарахування заробітної плати за січень-грудень 1997 року, січень-лютий 1998 року, що відображено в акті.

Інших бухгалтерських документів (головна книга, касові документи, касова та чекова книга, та інших документів які надавалися підприємством на попередніх перевірках в 1998, 2000 роках) за вказаний період, необхідних для проведення перевірки та щодо нарахування страхового збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, надано не було (судові постанови по справи № 1/50ад набрали законної сили) .

Як було встановлено судом під час розгляду справи № 1/262 ад (а.с.52-59) у період 24-29 вересня 2004 року відповідачем на підприємстві позивача здійснена планова перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків та зобов'язання зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування ПП "Фелікс" за період з 01.08.03 по 29.09.04.

За результатами даної перевірки складено акт від 29.09.04 № 72 (а.с. 102-105).

Згідно висновків акту від 29.09.04 №72 позивачу донараховано 608306 грн. 21 коп. страхового збору (судові постанови по справи № 1/262 ад набрали законної сили) .

Як вбачається з матеріалів справи, акт від 29.09.04 № 72 підписаний позивачем із запереченнями (а.с.114).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем у справі приймається рішення від 01.10.04 № 78 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески (а.с.5). Як зазначено у цьому рішенні відповідача, останнім у зв'язку з виявленням приховування (заниження) зобов'язань позивачем на суму 608306 грн. 21 коп. відповідно до п.З.ч.1 ст. 17 Закону № 2181 застосовано фінансові санкції у розмірі 50% - 304153 грн. 11 коп.. Вказане рішення, що оскаржується за даним позовом, отримане позивачем та зроблена відмітка про його підписання із запереченнями.

Приватне підприємство "Фелікс" - позивач у справі - звернулося до суду з вимогою про визнання недійсним і скасування рішення від 01.10.04 № 78 Управління Пенсійного Фонду України у м. Краснодоні Луганської області - відповідача у справі - про застосування штрафних санкцій по збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 304153 грн. 11 коп.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на наступне:

- на підставі акта планової перевірки від 29.09.04 № 72 та відповідно ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" від 21.12.04 № 2181-14 (Закон № 2181) відповідачем було прийняте Рішення від 01.10.04 № 78, за яким позивачеві було визначено податкове зобов'язання по збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 304153 грн. 11 коп. у вигляді штрафних санкцій у розмірі 50 % від простроченої суми;

- вказане рішення прийняте відповідачем безпідставно, оскільки на дату підписання вказаного акту    в позивача не було непогашених податкових зобов'язань, не існувало боргу зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі в сумі 304153 грн. 11 коп.;

- відповідач безпідставно обчислив суму податкового боргу станом на 01.01.04

як різницю   між   нарахованими   сумами   збору   (які,   на   думку   відповідача,   були   узгоджені позивачем самостійно) та сумами сплаченого позивачем податку;

- відповідач   неправомірно   зробив   висновок   про   самостійне   узгодження позивачем податкового зобов'язання; так, відповідно до п.п.5.1 Закону № 2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається погодженим із дня подання такої податкової декларації, але звітність за формою 4 - ПФ не є податковою декларацією, оскільки обов'язковість подачі податкової декларації повинна бути визначена законом про конкретний податок, тобто Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування"; зазначеним законом обов'язковість надання податкової декларації по цьому податку (обов'язковому платежу), яким є збір, не визначена;

- відповідач зробив неправомірний і безпідставний висновок про розмір і суму податкового боргу по збору, і безпідставно видав рішення від 01.10.04 № 78 про застосування штрафних санкцій.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, визначених вище.

Оцінивши обставини справи та доводи сторін у їх сукупності, судова колегія вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

На підставі акту від 29.09.04 №72, відповідно до п.З.ч.1 ст.17 Закону № 2181 відповідачем застосовано фінансові санкції до позивача у сумі 304153 грн. 11 коп. - у розмірі 50% від суми виявлених прихованих (занижених) зобов'язань позивача на суму 608306 грн. 21 коп.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено відповідачем у справі перевірка позивача, за результатами якої складений акт від 29.09.04 №72, була проведена відповідно до вимог Закону № 1058 та Інструкції № 21-1, оскільки проводилась з 24.09.04 по 29.09.04, коли вже діяли вищевказані нормативні акти, хоча й за період з 01.08.03 по 29.09.04.

Станом на день прийняття оскаржуємого рішення про застосування фінансових санкцій від 01.10.04 № 78 (а.с.5) відповідач у справі безпідставно застосував норми Закону № 2181, оскільки на той час вже діяли вищевказані спеціальні норми законодавства щодо спірних правовідносин сторін.

Два види платежу - збір на обов'язкове державне пенсійне страхування -складова система оподаткування та внески, передбачені Законом № 1058 на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що не є частиною системи оподаткування, існують з 01.01.04, тобто з моменту набрання чинності Закону № 1058.

Відповідно до ст.1 Закону № 1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на спірні правовідносини лише у випадках, передбачених Законом № 1058, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з ч. 4 ст. 18 даного Закону, страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування на ці внески не поширюється податкове законодавство.

Згідно з пунктом 15 прикінцевих положень Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що суперечить цьому Закону.

Відповідно до п.9.3.4. Інструкції № 21-1 за донарахування органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків

накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Для розрахунку зазначеного штрафу кількість місяців розраховується, починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми внесків, та закінчуючи місяцем, на який припадає отримання таким страхувальником акта перевірки від органу Пенсійного фонду або в якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми. Якщо за результатами перевірки виявлено в окремих місяцях суми донарахованих (своєчасно не обчислених) та не сплачених страхових внесків, то за кожне таке донарахування накладається штраф у порядку та в розмірах, визначених цим пунктом.

При цьому складається рішення за формою згідно з додатком  16 цієї Інструкції. Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки, акт звірки та розрахунок      суми  страхових  внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Інструкцією № 16-6 (п. 12.3.2), що діяла до набрання чинності Інструкцією № 21-1, було передбачено наступне, якщо за даними документальних перевірок результати діяльності платника збору свідчать про заниження або завищення суми його зобов'язань, заявлених у розрахунках зобов"язань зі сплати збору на обов"язкове державне пенсійне страхування, і контролюючий орган самостійно донараховує суму зобов'язання платника, то такий платник збору зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 5% від суми недоплати за кожний з податкових періодів, установлених для такого збору, починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником збору повідомлення від органу Пенсійного фонду, але не більше 25% такої суми та не менше 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 18 цієї Інструкції. Вказана Інструкція № 16-6 на час її дії була спеціальним нормативним актом, на підставі якого мали нараховуватись відповідні штрафні санкції органами Пенсійного фонду у відповідних випадках.

При цьому, позивачем при нарахування штрафу за оскаржуємим рішенням застосовані норми п.п. 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону № 2181, якою передбачено, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" п.п 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Так, відповідач в даному випадку не визначив податковий період, за який донараховано відповідну суму податкового зобов'язання. Податковий період, на який припадає недоплата, та з якого почав донарахування відповідач, не визначений останнім ні у акті перевірки від 29.09.04 № 72, ні у поясненнях, наданих до суду під час розгляду даної справи. У будь-якому разі, як вбачається з матеріалів справи, цей податковий період виходить за межи перевіряємого періоду, тобто донарахування за вказаною перевіркою відповідачем здійснено за період, що розпочався до 01.08.03, хоча в даному випадку перевірявся період саме з 01.08.03 по 29.09.04.

Податковий період, на який припадає отримання позивачем податкового повідомлення від контролюючого органу, та яким мало закінчитись донарахування відповідно до п.п. 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону № 2181, також не визначений відповідачем, оскільки відповідне податкове повідомлення позивачеві не надсилалось. Та, як пояснив відповідач, його надіслання вже не передбачалось законодавством, що було чинним на час прийняття відповідачем рішення від 01.10.04 № 78.

Враховуючи викладене, відповідач необґрунтовано нарахував позивачеві штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми недоплати (заниження суми відповідного податкового зобов'язання), не довів правомірність такого нарахування.

За таких обставин, рішення відповідача у справі від 01.10.04 № 78 не відповідає нормам чинного законодавства, є протиправним, вона складене та пред'явлене позивачеві до виконання в порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, тому це рішення слід визнати недійсним та скасувати.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача у відзиві та запереченнях на позовну заяву відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю.

Судова колегія вважає позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення відповідача у справі від 01.10.04 № 78 такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.94  Кодексу адміністративного судочинства України позивачеві слід повернути з Державного бюджету України судовий збір у сумі 03 грн. 40 коп..

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за платіжним дорученням від 25.11.05 № 150 зайве сплачений судовий збір у сумі 81 грн. 60 коп..

Відповідно до ст.89 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір, сплачений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, що сплатила цей збір. Такого клопотання до суду не надано.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати недійсним та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в                  м. Краснодоні Луганської області від 01.10.04 № 78 про застосування штрафних санкцій по збору на обов"язкове державне пенсійне страхування у сумі 304 153 грн. 11 коп.

3.Стягнути з державного бюджету України на користь Приватного підприємства “Фелікс”, Луганська область, м. Краснодон, вул.Комсомольська,1 код 13380949, судовий збір у сумі 03 грн. 40 коп., сплачене за платіжним дорученням від 12.04.06 № 63.

Підставою для повернення судового збору є дана постанова, засвідчена гербовою печаткою суду.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 10.12.07 у відповідності до вимог ст. 167 КАС України.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                  М.Л. Доманська

Суддя                                                                                              О.О. Седляр

Суддя                                                                                              В.В. Корнієнко