ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2007 р.

Справа №  6/524/07

за позовом
Приватного підприємства “Метал-Імпекс” м.Миколаїв

до відповідача
ДПІ у Центральному р-ні м.Миколаєва

про
Скасування повідомлень-рішень

Суддя                                                                                                       Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Омельчук Є.М.

Від відповідача
Рубінчук О.Ю., Томашевський О.О.

За участю прокурора
Порошина Н.Г.

Суть спору: За результатами перевірки(акт №297/23-600/24798310 від 30.03.07р.) податковою службою 12.04.07р. були прийняті податкові повідомлення рішення № /0, яким підприємству визначено зобов’язання по податку на прибуток у сумі 173276 грн.(90517грн. та 82759грн ш/с) і № /0, яким визначено зобов’язання по податку на додану вартість у сумі 618816 грн. за період серпень –грудень 2005р. за порушення пп.7.2.4, 7.4.5 Закон України від 03.04.1997  № 168/97-ВР “Про податок на додану вартість”.

Зобов’язання по податку на додану вартість визначено внаслідок того(а.с.18), що підприємство  на час перевірки не мало податкових накладних, а тільки їх реєстр. Крім того, податкові накладні, зазначені в реєстрі, надані продавцем - ТОВ “Миколаїв НТС”, щодо якого Очаківським міськрайонним судом Миколаївської обл. 01.12.2006р. прийнято рішення про визнання недійсним з моменту реєстрації(30.05.05р.) установчих документів, свідоцтва платника податку на додану вартість.

Підприємство звернулося з позовом про скасування рішень, надавши податкові накладні. По рішенню з податку на прибуток вимоги зменшені до 53008,48грн. (90517грн. –37508,48грн.) і зазначено, що при визначенні зобов’язання по податку на прибуток податкова служба не включила до валових витрат витрати на сплату відсотків за користування кредитом в сумі 150029.01грн.(різниця між сумою сплачених процентів 363166,93грн. і 213137,92грн. зарахованих податковою службою при проведенні перевірки), що призвело до збільшення нарахованого в рішенні зобов’язання на 37508,48грн.

Відповідач позов не визнав з підстав, зазначених в рішенні і акті перевірки. Щодо рішення по податку на прибуток додатково пояснив, що позивачем неправомірно заявлена вимога про скасування всього рішення. Суму 37508,48грн. вважає розрахованою невірно, проте свій розрахунок суми зобов’язання вважає надавати недоцільним, оскільки позов у будь-якому разі задоволенню не підлягає.

Прокурор підтримав заперечення відповідача.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до пп.7.2.4. п.7.2 ст. 7  Закону України від 03.04.1997  № 168/97-ВР “Про податок на додану вартість” право  на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Пунктом 9.8 статті 9 Закону і п.25 “Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість.”, затв.Наказом ДПА України від 01.03.2000  № 79 і зар. в Мін'юсті України, 03.04.2000 за № 208/4429, передбачено, що  реєстрація діє до дати її анулювання.

Рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за ініціативою податкового органу оформляється актом про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Дата затвердження акта  про анулювання реєстрації  платника податку на додану вартість уважається днем прийняття такого рішення.

Акт про анулювання реєстрації ТОВ “Миколаїв НТС”, як платника податку на додану вартість, затверджено 29.01.2007р.

Отже на час надання податкових накладних, на підставі яких позивач включав суми сплаченого податку до податкового кредиту, ТОВ “Миколаїв НТС” було зареєстровано як платник податку на додану вартість.

Пунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону “Про податок на додану вартість” платнику податку заборонено включати до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Як вбачається з реєстру податкових накладних(який позивач вів згідно з пп.7.2.7 Закону) включення сум сплаченого податку до податкового кредиту здійснювалось на підставі податкових накладних. Наявність накладних підтверджена і в судовому засіданні.

Отже підприємство правомірно включило до податкового кредиту суму податку, зазначену в податкових накладних

Також підлягають задоволенню вимоги щодо скасування рішення по податку на прибуток.

Відповідно до пп. 5.5.1 п.5.5 ст.5 Закону України від 28.12.1994  № 334/94-ВР “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами).

Податковою службою не заперечується факт виплати 150029.01грн. відсотків  за кредити банку “Імексбанк”, які не враховані при проведенні перевірки.

При визначенні обсягу вимог, які підлягають задоволенню, суд, для повного захисту  прав позивача, виходить за межі позовних вимог і скасовує рішення з податку на прибуток у повному обсязі, виходячи з такого.

Розмір суми неправомірно визначеного податковою службою зобов’язання є обставиною яку суд повинен встановити для прийняття обґрунтованого рішення

Суд може визначити розмір такого зобов’язання не самостійно(оскільки не є контролюючим органом по відношенню до платників податку), а тільки шляхом перевірки суми зобов’язання, розрахованої податковою службою, в порівняні з розрахунком платника податку.

Позивачем заявлено вимогу про скасування податкового рішення в частині 53008,52грн.(90517грн. –37508,48грн.).

Відповідач вважав суму 37508,48грн розрахованою невірно, проте свій розрахунок не надав.

Таким чином, суд не може встановити правильний розрахунок суми податкового зобов’язання, внаслідок відмови відповідача від визначення розміру зобов’язання з урахуванням факту виплати позивачем 150029.01грн. відсотків по кредиту.

Отже розмір позовних вимог, заявлений позивачем може бути визначений ним правильно, а може бути більше або менше розміру зобов’язання, розрахованого у відповідності до законодавства.

Враховуючи завдання адміністративного судочинства(захист прав і інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень, ст.2 КАС України) суд, для унеможливлювання такого результату розгляду справи, внаслідок якого сума зобов’язання платника податку перед бюджетом могла б перевищувати належно визначену суму,  - і  приймає постанову про скасування рішення податкової служби у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення –рішення ДПІ у Центральному р-ні м.Миколаєва від 12.04.07р. №/0 і №/0.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя