КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2007                                                                                           № 18/408-22/226

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин  Н.В.

суддів:            Калатай  Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі:           Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача - Димченко О. П. – представник за довіреністю № 90 від 03.03.2006 року

від відповідача -Шевчук Н. Л. – представник за довіреністю № 1105 від14.06.2006 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства імені Покришева

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.09.2007

у справі № 18/408-22/226 (Літвінова М.Є.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства імені Покришева

до                                                   Акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про                                                  стягнення 10390,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача страхового відшкодування всумі 10390,54 грн. відповідно до умов полісу № 7601/48 від 17.05.2004 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.11.2006 р. у справі № 18/408, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 р., в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2007 р. рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2006 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 р. скасовано, справу № 18/408 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.05.2007 р. справі присвоєно № 18/408 – 22/226.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.09.2007 р. у справі № 18/408 – 22/226 в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що страховий поліс укладено на підставі Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту  № 38 від 11.11.1997 року, а отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту № 53 від 09.01.2004 р. є безпідставними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відкрите акціонерне товариство імені Покришева звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення господарського суду міста Києва  від 19.09.2007 р. та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що оспорюване рішення господарського суду міста Києва прийняте з неповним з’ясування обставин справи, оскільки судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано вказівки, викладені в постанові від 25.05.2007 р. Вищого господарського суду України, який встановив, що судами до спірних правовідносин невірно застосовано положення Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту № 38 від 11.11.1997 р., і що застосуванню підлягають Правила добровільного страхування наземного транспорту № 53 від 09.01.2004 р.

Ухвалою від 29.10.2007 р. колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя – Капацин Н.В., судді Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А. відновлено строк для подачі апеляційної скарги, апеляційна скарга прийнята до розгляду та порушене апеляційне провадження.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення, в яких апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, і долучив до матеріалів справи доповнення до апеляційної скарги, в яких, з посиланням на те, що Автомобіль застрахований не на повну суму, зауважується на необхідності застосовування при визначенні розміру страхового відшкодування правил п. 17 ст. 9 Закону України „Про страхування”.

Представник відповідача в усних поясненнях проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив Київський апеляційний господарський суд рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2007 р. у справі № 18/408–22/226 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

17.05.2004 р. позивач як Вигодонабувач та відповідач як Страхувальник уклали договір страхування у формі страхового полісу № 7601/48 (далі Поліс), предметом якого є страхування транспортного засобу: автомобіля марки "Рено Меган" 2002 року випуску, державний реєстраційний номер 00246 ХН (далі Автомобіль).

Згідно п. 2 Полісу, страхування здійснюється відповідно до “Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту (Автокаско)”, що діють в АТ “УПСК”, на випадок настання, в тому числі, такої події, як аварія (зіткнення, наїзду, перекидання, падіння).

До матеріалів справи долучено копію Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту (Автокаско), затверджених зборами правління АТ “Українська пожежно – страхова компанія” 11.11.1997 р. (далі Правила 1).

18.02.2005 р. на автодорозі Скадовськ – Херсон сталася ДТП за участю Автомобіля, що підтверджується довідкою Скадовського РВУ МВС України в Херсонській області № 1720 від 25.02.2005 р.

Згідно п. 2.7 Правил 1 не підлягає відшкодуванню природний знос транспортного засобу в цілому, а також окремих його деталей і вузлів (п. 2.7.1).

Порядок розрахунку амортизаційного зносу Автомобіля встановлений п. 2.10 Правил 1 і згідно Страхового акту № 0360/05 (аварійного сертифікату) від 13.04.2005 р. становить 10390,54 грн.

Згідно п. 2 Полісу страхова сума дорівнює 46180,18 грн., страхове відшкодування сплачується в межах страхової суми з урахуванням експлуатаційного зношення замінених запасних частин та розміру безумовної франшизи за кожним страховим випадком.

При визначенні розміру страхового відшкодування відповідач зменшив страхову суму на суму амортизаційного зносу.

Позивач наполягає на незаконності такого зменшення і вимагає стягнення з відповідача 10390,54 грн., посилаючись на те, що на дату укладення Полісу у відповідача діяли інші Правила, якими таке зменшення не передбачено, і що згідно п. 2 Полісу застосовувати необхідно саме ці Правила.

До матеріалів справи долучено Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного транспорту), затверджені 09.01.2004 р. рішенням Правління АТ “УПСК” (далі Правила 2), якими, дійсно, не передбачено зменшення суми страхового відшкодування на суму амортизаційного зносу.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до п. п. 3.5.5, 3.5.6 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 № 40 (далі Ліцензійні умови), правила страхування, зміни чи доповнення до них вважаються чинними з дня їх реєстрації у Держфінпослуг.

Відповідно до 3.5.5 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 № 40 (далі Ліцензійні умови), у разі внесення змін та/або доповнень до Правил страхування страховик у 10-тиденний строк повідомляє про це Держфінпослуг та надсилає (разом з супровідним листом) два примірники відповідних змін та/або доповнень до правил страхування для реєстрації. Зміни та/або доповнення до Правил страхування вважаються чинними з дня їх реєстрації у Держфінпослуг.

Відповідно до 3.5.6 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності правила страхування, зміни або доповнення до них подаються в двох примірниках, які мають бути тотожними. Після внесення 3-х змін або доповнень до Правил страхування у разі необхідності внесення подальших змін або доповнень страховик повинен подати для затвердження і реєстрації нову редакцію Правил страхування.

Отже, обов’язковою умовою набрання чинності новими правилами або змін і доповнень до існуючих є реєстрація їх Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, проте, при цьому не йдеться про втрату чинності існуючих у страховика правил страхування.

Тобто, якщо Правила 2 були зареєстровані в Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг 04.03.2004 р. і починаючи з цієї дати набрали чинності, це не означає, що діючі на той момент у відповідача Правила 1 втратили свою чинність.

Таким чином, у спірному випадку склалася ситуація, коли на дату підписання Полісу, 17.05.2004 р., і на дату ДТП, 18.02.2005 р., чинними у відповідача були і Правила 1 і Правила 2.

Діяти ж на кожну конкретну дату можуть лише одні Правила страхування.

Позивач ґрунтує свої вимоги виходячи з того, що до дати укладення страхового полісу і до дати настання страхового випадку у позивача діяли Правила 2.

Проте, із зазначеним ствердженням позивача колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України “Про страхування”, у разі, якщо страховик запроваджує нові правила страхування чи коли до правил страхування вносяться зміни та (або) доповнення, страховик повинен подати ці нові правила, зміни та (або) доповнення для реєстрації до Уповноваженого органу.

Тобто, проведення у встановленому законом порядку реєстрації нових правил або змін та доповнень до існуючих є обов’язковою умовою набуття страховиком права на їх запровадження (введення в дію) у своїй роботі.

Враховуючи, що правом вводити в дію нові правила страхування в своїй роботі наділений лише страховик, проведення їх реєстрації Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг не дає підстав вважати ці правила такими, що вступили в дію.

Реєстрація є лише обов’язковою складовою процедури запровадження страховиком у своїй роботі нових правил страхування або змін та доповнень до існуючих.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що у відповідача як у страхової організації існує процес введення в дію чинних Правил страхування шляхом видачі відповідного наказу, що викликано специфікою страхової діяльності та виробничою потребою - необхідністю надрукування необхідної кількості вказаних Правил, розробки та виготовлення проектів договорів відповідно до змінених Правил та необхідністю навчання персоналу у відповідності з положеннями цих Правил.

До матеріалів справи долучено копію наказу відповідача № 72 від 25.06.2004 р., згідно якого Правила 2 введені в дію, а Правила 1 припинили свою дію починаючи з 01.07.2004 р.

Відповідно, починаючи з цієї дати при укладенні договорів страхування відповідачем застосовуються Правила 2.

Правила 1 при цьому припинили свою дію, але не втратили чинності для договорів страхування, що були укладені на їх підставі.

Пунктом 2 Полісу визначено, що страхування здійснюється відповідно до правил страхування, що діють у відповідача.

Діяли на дату укладення Полісу Правила 1, а відтак, договір страхування укладався сторонами на підставі Правил 1, які були чинними і діяли у відповідача на дату його укладання.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України  договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Із вводом в дію Правил 2 сторонами не було внесено зміни до Полісу в частині застосування правил страхування, а тому є безпідставним вимагати зобов’язати відповідача здійснити відшкодування по страховому випадку згідно Полісу, підписаному сторонами 17.05.2004 р., за Правилами 2, які вступили в дію 01.07.2004 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України “Про страхування” договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України “Про страхування” страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування.

Вказаний обов’язок відповідача передбачений також і умовами Полісу.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підписавши Поліс на підставі Правил 1, позивач підтвердив свою обізнаність щодо їх змісту і дав згоду на їх застосування, не висловивши будь–яких заперечень щодо передбачених цими правилами порядку нарахування та виплати страхового відшкодування.

При цьому, з думкою позивача, що у п. 2 Полісу міститься посилання на правила страхування без визначення, на які саме, колегія суддів не може погодитися, оскільки в цьому пункті йдеться про правила, назва яких повністю співпадає з назвою Правил 1, і сумніви, що сторони полісу мали на увазі саме ці правила, на думку колегії, відсутні.

Посилання позивача у доповненнях до апеляційної скарги на необхідність застосовувати правила п. 17 ст. 9 Закону України „Про страхування” з огляду на те, що Автомобіль застрахований позивачем не на повну суму, до уваги судом не приймається, оскільки згідно ч. 17 ст. 9 Закону України „Про страхування”, у разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого об'єкта, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Умовами Полісу сторони передбачили порядок нарахування та виплати страхового відшкодування, і позивачем не доведено, що до правовідносин сторін за страховим випадком слід застосовувати норму закону, а не умови договору страхування.

З огляду на вищевикладене, на думку колегії суддів, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при виплаті страхового відшкодування сторони повинні керуватися умовами Полісу та Правилами 1, які були чинними і діяли на дату його укладення.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2007 р. у справі № 18/408–22/226 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства імені Покришева на рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2007 р. у справі №  18/408 – 22/226 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2007 р. у справі №  18/408 – 22/226 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи № 18/408 – 22/226.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Калатай  Н.Ф.

Пашкіна С.А.

18.12.07 (відправлено)