ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

27.03.07                                                                                           Справа  № 18/32

Львівський апеляційний господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді          Гнатюк Г.М.

суддів          Кравчук Н.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну  скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  „Карпатська нафтова компанія”, м.Івано-Франківськ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2006 р.

у справі № 18/32

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Модус-С”, м.Івано-Франківськ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Карпатська нафтова компанія”, м.Івано-Франківськ

про усунення перешкод у користуванні згідно договору оренди

за участю представників:

від позивача: Петраш Ю. Л.–адвокат

від відповідача: Кукуєту Л.І.- представник

Представникам сторін роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст. ст. 22 ГПК України. Заяв про відвід суддів та технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2006 р. (суддя Б.П.Гриняк) по даній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Модус-С”, м. Івано-Франківськ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Карпатська нафтова компанія”,  м. Івано-Франківськ про усунення перешкод в користуванні майном,  позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням місцевого господарського суду,                    ТзОВ „Карпатська нафтова компанія” подано апеляційну скаргу, в якій вказано на порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні рішення, а тому скаржник просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарський суд Івано-Франківської області не надав правової оцінки договорам оренди та змінам і доповненням до договорів оренди не житлового приміщення № 1 від01.01.1998р., №17 від 01.11.2002р., та №21 від 20.01.2003р., укладених між ТзОВ „Модус-С” та 26 гарнізонним будинком офіцерів.  Відповідач вказує, що 04.09.2004 р. між тими ж сторонами внесено зміни до договорів оренди нежитлових приміщень № 1 від01.01.1998р., №17 від 01.11.2002р., та №21 від 20.01.2003р., згідно з якими строк оренди продовжено до 2016 р.

Скаржник вважає, що договори оренди в редакції від 04.09.2004 р.  є нікчемними, оскільки вони укладені з порушенням ст. 793 ЦК України (в редакції, чинній на момент внесення змін), яка передбачає обов’язковість нотаріального посвідчення договорів найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладених строком не менше одного року.   Як стверджує скаржник, договори оренди викладено в новій редакції 04.09.2004 р., тобто  вже після  набрання чинності ЦК України у 2004 р.  З огляду на наведене, зміни і доповнення до договорів оренди повинні були укладатися у відповідності до вимог ЦК України в редакції від 01.01.2004 р. Оскільки наведені договори оренди зі змінами і доповненнями не посвідчено нотаріально, то, на думку скаржника, судом повинна була застосовуватись ч.1 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Скаржник вважає, що оскільки позивач використовував приміщення на підставі договорів оренди в редакції від 04.09.04 р., які за своєю правовою природою є нікчемними, то відповідно користування приміщенням позивачем здійснювалось безпідставно з 04.09.2004 р.., тобто з моменту викладення договорів оренди в новій редакції. А тому, у позивача відсутні будь-які підстави на вселення в приміщення та усунення перешкод в користуванні об’єктом оренди.  При цьому суд виходив з наступного:

Позивач у справі у своєму відзиві на апеляційну скаргу  проти доводів скаржника заперечує та просить рішення місцевого господарського суду  залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ „Карпатська нафтова компанія” без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив до неї, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТзОВ „Модус-С” та 26 гарнізонним будинком офіцерів було укладено договори оренди не житлового приміщення № 1 від 01.01.1998р., №17 від 01.11.2002р., та №21 від 20.01.2003р.  04.09.2004 р. до даних договорів оренди внесено зміни, згідно з якими строк оренди продовжено до 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2004 р. ТзОВ „Карпатська нафтова компанія” придбало нежитлове приміщення  по вул. Грушевського, 19 в м. Івано-Франківськ, що засвідчується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського бюро технічної інвентаризації №5835410 від 14.12.2004р.

Господарським судом Івано-Франківської області правильно встановлено, що ТзОВ „Модус-С” користувалось нежитловими приміщеннями по вул. Грушевського, 19 в м. Івано-Франківськ  на підставі договорів оренди не житлових приміщень № 1 від 01.01.1998р., №17 від 01.11.2002р., та №21 від 20.01.2003р в редакції від 04.09.2004 р.

У відповідності до ч.1 ст. 220 Цивільного Кодексу України від 2004 р. (далі –ЦК України), у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Статтею 793 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення змін до договору) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно ст. 794 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації.

Частиною 2 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю.

Господарським судом Івано-Франківської області при  розгляді даної справи не надано правову оцінку договорам оренди нежитлового приміщення в редакції від 04.09.2004 р. Судом першої інстанції при винесенні рішення порушено ст.ст. 203; 210; 216; 782; 793; 794 ЦК України, якими встановлено вимоги щодо форми договорів оренди нежитлового приміщення. Також судом при винесенні рішення не враховано, що наведені договори оренди в редакції від 04.09.2004р.  не засвідчено нотаріально, а тому договори оренди в редакції від 04.09.2004р.  не відповідають вимогам законодавства щодо його форми.

Львівський апеляційний господарський суд проаналізувавши матеріали справи та вимоги законодавства дійшов висновку, що договори оренди нежитлових приміщень № 1 від 01.01.1998р., №17 від 01.11.2002р., та №21 від 20.01.2003р в редакції від 04.09.2004 р.    є нікчемними (недійсними).

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з 04.09.2004 р. , тобто з моменту викладення договорів оренди в новій редакції, у позивача були відсутні підстави для користування не житловими приміщеннями по вул.. Грушевського, 19.

Крім того, позивачем не доведено факту здійснення орендних платежів орендодавцю (Товариству з обмеженою відповідальністю „Карпатська нафтова компанія” з 13.12.2004 р., тобто з моменту набуття права власності на приміщення по вул.. Грушевського, 19 м.Івано-Франківськ).

У відповідності до ст.. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.  Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.  Позивач не довів своє право на користування спірним приміщенням.

З огляду на викладене рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2006 р. у справі № 18/32 підлягає скасуванню.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги покласти на позивача.

Керуючись  ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  „Карпатська нафтова компанія”, м.Івано-Франківськ  задоволити повністю.

2.          Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2006 р. у справі № 18/32 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

3.          Доручити місцевому господарському суду видати відповідні накази.

4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.          Матеріали справи  повернути в господарський суд  Івано-Франківської  області.

Головуючий суддя                                                      Гнатюк Г.М.

Суддя                                                                            Кравчук Н.М.

Суддя                                                                             Мирутенко О.Л.