ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.03.07 р.
Справа № 2/15

Суддя господарського суду Донецької
області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання
Трубачовій А.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Комунального
підприємства “Жилищно-эксплуатационная контора № 2 Ленинского района г.
Донецька” м. Донецьк

до відповідача: Приватного
підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк

про стягнення 23187,22 грн.

За участю

представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2. - за довір.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство
“Жилищно-эксплуатационная контора № 2 Ленинского района г. Донецька” м.
Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області позовом до
Приватного підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк про стягнення заборгованості в сумі
23187,22 грн., а також, з метою забезпечення позову з вимогою про накладення
арешту на майно відповідача в межах розміру позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору по сплаті за
оренду нерухомого майна за договором НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р. та експлуатаційних
витрат на утримання будинку та при будинкової території за договором НОМЕР_2
від ІНФОРМАЦІЯ_1р. З посиланням не порушення зазначених договорів, позивач
просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за період з
ІНФОРМАЦІЯ_2р. у розмірі 23187,22 грн.

У судових засіданнях позивач свої
вимоги підпримував.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце слухання був належним чином повідомлений, що
підтверджується поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових
відправлень, що містяться в матеріалах справи, позов не оспорив, відзив на
позовну заяву не представив, не пояснив причини нез'явлення та не подав
витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.
Зважаючи на достатність представлених позивачем документів, неповідомлення
відповідачем поважних причин нез'явлення в судове засідання, справа
розглядається по наявним в ній матеріалам відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України.

Вся кореспонденція направлялася
відповідачу за адресою, зазначеною у свідоцтві про державну реєстрацію, а саме:
АДРЕСА_1. Згідно Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3р., у графі 26, містяться дані про
наявність реєстрації відповідача у державному реєстрі. Згідно відомостей інших
граф цієї довідки, місцезнаходження відповідач не змінював. Однак, відповідач
правом на захист не скористався.

Зважаючи не викладене, суд вважає
належним виконання обов'язку щодо повідомлення відповідача про вчинені судом
процесуальні дії та можливим розглянути спір.

Заслухавши у судовому засіданні
представника позивача, розглянувши наявні матеріали справи та дослідивши надані
позивачем докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство
“Жилищно-эксплуатационная контора № 2 Ленинского района г. Донецька”
зареєстроване виконавчим комітетом Донецької міської ради як юридична особа
ІНФОРМАЦІЯ_4 р., код ЄДРПОУ НОМЕР_4.

Відповідач - ОСОБА_1 зареєстрований
виконкомом Кіровської міської ради м. Донецька як приватний підприємець-фізична
особа ІНФОРМАЦІЯ_5р. за ідентифікаційним номером НОМЕР_5.

На підставі розпорядження
Донецького міського голови від ІНФОРМАЦІЯ_6р. НОМЕР_6 між Комунальним
підприємством “Жилищно-эксплуатационная контора № 2 Ленинского района г. Донецька”
(Орендодавець) та Приватним підприємцем-фізичною особою ОСОБА_1(Орендар)
ІНФОРМАЦІЯ_1р. був укладений договір НОМЕР_7 оренди нерухомого майна. Предметом
даного договору є тимчасове платне користування об'єктом оренди, яким є
нежитлове приміщення, будівля, споруда, що знаходиться за адресою: м. Донецьк,
АДРЕСА_2 для розміщення офісу. А саме, об'єктом оренди є нежитлове приміщення
загальною площею 162,6 кв.м. в полупідвалі.

Згідно п. 3.1 договору оренди
нерухомого майна НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р., Орендар зобов'язаний сплачувати
Орендодавцю орендну плату, яка складає 790,39 грн. щомісячно, розрахунок якої є
невід'ємною частиною договору. Зазначена сума орендної плати вноситься
Орендарем, у відповідності до п. 3.6 договору, у такий строк - щомісячно не
пізніше 15 числа, наступного за звітним.

Відповідно до додатку НОМЕР_8 до
договору оренди НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р., розрахунку орендної плати за
нежитлове вбудоване приміщення, орендна плата у щомісячній сумі 790,39 грн.
розподіляється за наступними призначеннями: Орендодавцю - 437,72 грн., до
державного бюджету - 395,20 грн. При цьому, пунктом 3.2 договору передбачено,
що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням
індексу інфляції за поточний місяць.

Згідно п. 9.1 договору, він набуває
сили з моменту підписання сторонами - зІНФОРМАЦІЯ_1р. та діє до ІНФОРМАЦІЯ_7р.

Зазначений договір підписаний обома
сторонами, а саме, з боку Комунального підприємства “Жилищно-эксплуатационная
контора № 2 Ленинского района г. Донецька”, підписаний директором ОСОБА_3. та
скріплений печаткою, а з боку Приватного підприємця особисто ОСОБА_1 Також,
цими ж особами, підписаний й додаток до договору - розрахунок орендної плати.

Позивач передав відповідачу у
строкове платне користування нежитлове приміщення площею 162,6 кв.м. за адресою
м. Донецьк, АДРЕСА_2 у задовільному стані. Про фактичну передачу зазначеного
приміщення свідчить акт прийому-передачи від ІНФОРМАЦІЯ_1р., підписаний обома
сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
орендна плата за користування нежитловим приміщенням, за період з
ІНФОРМАЦІЯ_8р. доІНФОРМАЦІЯ_9р. у загальній сумі 17746,31 грн. відповідачем не
сплачувалась, у зв'язку з чим, позивач просить стягнути зазначену суму на
підставі ст.ст. 509, 759, 762 Цивільного кодексу України.

Проте, зазначені вимоги не можуть
бути задоволені судом через недотримання сторонами передбаченою статтею 793
Цивільного кодексу України нотаріального посвідчення договору оренди
нежитлового приміщення НОМЕР_1 відІ НФОРМАЦІЯ_1р. з огляду на наступні
підстави.

Цивільний кодекс України від
ІНФОРМАЦІЯ_10р., відповідно до п. 1 Прикінцевих та Перехідних положень, набрав
чинності з ІНФОРМАЦІЯ_11 року.

Згідно п. 4 Прикінцевих та
Перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно із ст. 793 та ст. 794
Цивільного кодексу України (в редакції до внесення змін Законом України від
20.12.06р. № 501), договір  найму  будівлі
або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у
письмовій формі. Одночасно, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному  посвідченню.

У відповідності із чинною редакцією
статтей 793, 794 Цивільного кодексу України із змінами, внесеними Законом
України від 20.12.06р., договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному
посвідченню та відповідно державній реєстрації.

Згідно із ст.58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Тобто, відповідність чи
невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватись судом стосовно
законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Таким чином, виходячи з того, що
договір оренди нежитлового приміщення НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р. був укладений
сторонами під час дії норм Цивільного кодексу України в редакції від
ІНФОРМАЦІЯ_10р.

Як вказувалось, відповідно до п.
9.1 договору оренди нежитлового приміщення НОМЕР_1 відІНФОРМАЦІЯ_1р., він
набуває сили з моменту підписання сторонами - з ІНФОРМАЦІЯ_1р. та діє до
ІНФОРМАЦІЯ_7р. Тобто, зазначений договір був укладений строком на три роки та
10,5 місяців, що є більшим, ніж один рік та ніж три роки.

Статтею 209 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін.

За приписом ст. 210 Цивільного
кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом.

Такий правочин є вчиненим з моменту
його державної реєстрації.

З урахуванням зазначеного,
господарський суд вважає, до договір оренди нежитлового приміщення НОМЕР_1 відІ
НФОРМАЦІЯ_1р. повинен був нотаріально посвідчений та є таким, що підлягає
державній реєстрації.

В судовому засіданні представником
позивача був підтверджений факт відсутності нотаріального посвідчення
зазначеного договору оренди. Також, цей факт був встановлений судом й при
огляді оригіналу договору оренди нерухомого майна НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р. у
судовому засіданні, що відбулось ІНФОРМАЦІЯ_12р.

Статтею 220 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Положеннями частини другої ст.215
Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, нікчемним визнається
правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Оскільки недійсність таких
правочинів визнана безпосередньо у правовій нормі (ст.220 Цивільного кодексу
України), то вони вважаються недійсними з моменту їх вчинення.

Таким чином, недотримання сторонами
вимог закону про нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію договору оренди
нежитлового приміщення НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р. не тягне за собою будь-яких
правових наслідків, не породжує у сторін прав та обов'язків, у тому числі,
зокрема, й обов'язок сплачувати орендну плату, оскільки такий правочин є
недійсним (нікчемним) в силу закону.

За приписом ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які
вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Одночасно, з урахуванням вимог
ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному
і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відносно стягнення заборгованості за
договором НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1р. про участь у відшкодуванні витрат на
утримання будинку та при будинковій території суд виходить з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_13р. між Комунальним
підприємством “Жилищно-эксплуатационная контора № 2 Ленинского района г.
Донецька” (Орендодавець) та Приватним підприємцем-фізичною особою
ОСОБА_1(Орендар) був укладений договір НОМЕР_2 про участь у відшкодуванні витрат
на утримання будинку та при будинковій території Відповідно до п. 1.1-1.2 цього
договору, орендодавець забезпечує експлуатацію та обслуговування жилого
будинку, надання комунальних послуг, та утримання прибудинковой території за
адресою: м. Донецьк, АДРЕСА_2, а орендар приймає участь у відшкодуванні витрат
на відшкодування витрат на утримання будинку та при будинкової території у
загальних витратах, пов'язаних із експлуатацією жилого будинку.

Згідно п. 4.1. цього договору,
орендар зобов'язався сплачувати експлуатаційні витрати щомісячно у розмірі 0,50
грн.кв.м х 162,6 кв.м. = 81,30 грн.

Строк сплати зазначеного
зобов'язання передбачений п. 2.2.5 договру, а саме, орендар зобов'язаний
сплачувати експлуатаційні витрати щомісячно не пізніше 5 числа наступного за
звітним місяця.

За своєю юридичною кваліфікацією,
зазначений договір підпадає під ознаки, що застосовуються до договорів про
надання послуг, які регулюються ст.ст. 901-907 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з розрахунку,
зробленого позивачем за період з ІНФОРМАЦІЯ_8р. до ІНФОРМАЦІЯ_9р., відповідач
повинен був сплати за цей період 3430,8 грн., яку позивач просить стягнути.
Вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, рішення суду з цивільної справи, що набрало
законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які
встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Позивачем було надано рішення
Апеляційного суду Донецької області від ІНФОРМАЦІЯ_14р. по справі НОМЕР_9 року
за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та Комунального підприємства
“Жилищно-эксплуатационная контора № 2 Ленинского района г. Донецька” про
визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від ІНФОРМАЦІЯ_1р. НОМЕР_1
в частині передачі майна площею 49,4 кв.м. та стягнення моральної шкоди.

Так, з цього рішення Апеляційного
суду Донецької області, що набрало законної сили з моменту проголошення,
вбачається що судом було відмовлено у задоволенні зазначених позовних вимог
через те, що позивачі за цивільною справою не є стороною за договором оренди
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р. і він не впливає не їх права та обов'язки.

Разом з тим, апеляційним судом були
встановлені певні факти, які мають безпосередньо значення для вирішення даного
спору.

Зокрема, апеляційним судом
встановлено, що після укладення договору оренди нежитлового приміщення НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_1р., ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від
03.03.05р., укладеного між ВАТ “Донецький металургійний завод”, придбав у власність
нежиле приміщення площею 49,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Донецьк,
АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_15р. це приміщення було продано ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу іншій особі - ОСОБА_5. Крім того, апеляційним судом зроблений
висновок, яким встановлений факт відсутності перешкод з боку ОСОБА_1 та інших
осіб у користуванні власником ОСОБА_5 приміщенням у 49,4 кв.м., з огляду на те,
що сам ОСОБА_1 цією площею (49,4 кв. м.) фактично не користується.

Позивач у судовому засіданні цей
факт підтвердив, та не заперечував проти виключення суми експлуатаційних
витрат, що припадають на 49,4 кв.м. із розрахунку позовних вимог. У зв'язку з
чим, надав розрахунок експлуатаційних витрат, що належать відповідно до 49,4
кв. м., які були продані іншим особам. Проте, своїм процесуальним правом на
зменшення суми позову не скористався.

Так, з цього розрахунку вбачається що
сума експлуатаційних витрат за період зІНФОРМАЦІЯ_15р. до ІНФОРМАЦІЯ_9р. на
49,4 кв.м. складає 672,22 грн.

Згідно з розшифровки витрат до
розрахунку тарифа експлуатаційних витрат на 1 кв.м. обслуговуємої жилой та
нежитловой площі по КП ЖЕК № 2 Ленінського району м. Донецька такий тариф
складає 0,50 грн. за 1 кв. м. З цієї розшифровки вбачається, що позивач несе
загальні витрати на вивіз сміття, освітлення вулиць, прибирання при будинкової
території, витрати на поточний ремонт, та інші витрати, які застосовуються  пропорційно експлуатації приміщення у 161,5
кв.м. та прибудинкової території.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 204 Цивільного кодексу
України визначається презумпція правомірності правочину, а саме, правочин є
правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Дослідивши усі докази у сукупності,
враховуючи факт відсутності користування та володіння відповідачем частиною
приміщення, за яке він повинен сплачувати експлуатаційні витрати, суд дійшов
висновку, що підлягає стягненню сума заборгованості за експлуатаційні витрати у
розмірі 2758,58 грн. Тобто, різниця між нарахованими позивачем експлуатаційними
витрати та витратами, що припадають на 49,4 кв.м., які належать іншому
власнику.

Щодо стягнення з відповідача
донарахованої контрольно-ревізійним відділом Ленінського району м. Донецька
суми 3651,07 грн. суд виходить з наступного.

Актом перевірки НОМЕР_10 від
ІНФОРМАЦІЯ_16р. фінансово-господарської діяльності, цільового та ефективного
використання коштів місцевих бюджетів в Комунальному підприємстві
“Жилищно-эксплуатационная контора № 2 Ленинского района г. Донецька” за період
з ІНФОРМАЦІЯ_17р. доІНФОРМАЦІЯ_18р. встановлено, що позивачем недоотримання коштів
на суму 3651,71 грн. внаслідок заниження розміру орендної плати.

Зазначена сума орендної плати
3651,71 грн. не підлягає стягненню з відповідача, оскільки, перш за все,
взагалі заборгованість не може виникнути за нікчемним договором, яким є договір
оренди нерухомого майна НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р., і це встановлено судом
вище.

Крім того, згідно ст. 525
Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У даному випадку, позивач
безпідставно в односторонньому порядку нарахував заборгованість у сумі 3651,71
грн., розмір якої самім договором оренди взагалі не передбачений, що є
неприпустимим у договірних правовідносинах та законом передбачена пряма
заборона на таку зміну договірних зобов'язань.

Щодо вимог позивача про
забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача в межах
розміру позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 66
Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою
сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або зі своєї
ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких
заходів можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського
суду. Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема,
зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна тощо на момент
виконання рішення. Інших підстав для застосування заходів забезпечення позову,
закон не передбачає.

Як видно із матеріалів справи,
позивачем не надано жодного доказу на доведення та  огрунтування утруднення чи неможливості
виконання рішення господарського суду. У зв'язку з цим, такі вимоги позивача не
підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд
задовольняє позовні вимоги частково у сумі 2758,58 грн. В іншій частині, суд
дійшов висновку про неправомірність позовних вимог, у зв'язку з чим, у решті
частині вимог, - у позові відмовлено.

Судові витрати підлягають розподілу
в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України,
тобто, пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 204, 209, 210, 215, 220, 525, 526, 629, 793, 794,  901-907 Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, ст. ст. 82
- 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства
“Жилищно-эксплуатационная контора № 2 Ленинского района г. Донецька” м. Донецьк,
до Приватного підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк про стягнення заборгованості в сумі
23187,22 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Приватного
підприємцяОСОБА_1 м. Донецьк (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код ідентифікаційним
номером НОМЕР_5) на користь Комунального підприємства “Жилищно-эксплуатационная
контора № 2 Ленинского района г. Донецька” м. Донецьк (83016, м. Донецьк, вул.
Аравійська, 4а, р/р 98 у ВАТ КБ Промекономбанк, МФО 334992, код ЗКПО
НОМЕР_4) заборгованість за експлуатаційні витрати у розмірі 2758,58 грн.,
судові витрати: державне мито у розмірі 27,84 грн., та  витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 14,16 грн.

В решті частині позовних вимог, -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через
господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів
з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня
набрання рішенням законної сили.

Суддя
Мартюхіна Н.О.