СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07.09.07                                                                                 Справа № 8/504ад.

Суддя  господарського суду Луганської області  Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Прокурора Перевальського району Луганської області в інтересах держави в особі Алчевської об’єднаної державної податкової інспекції, місто Алчевськ Луганської області,

до Відкритого акціонерного товариства «Комісарівський завод торгового машинобудування», село Комісарівка Перевальського району Луганської області, -

про стягнення  18616  грн.  00 коп.,

при секретарі судових засідань  Бахарєвій І.Є.,

за участю прокурора (заявника) –Майборода О.О., - прокурор, - посвідчення №141 від 23.10.06 року;

в присутності представників сторін:

від позивача –не прибув;

від відповідача –не прибув, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з податку з доходів фізичних осіб (далі –ПДФО) за 2006 рік у сумі 18616 грн. 00 коп., який у нього мається станом на 15.08.07 року.

Згідно ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 07.09.07 року, за участю прокурора.

Прокурор позов підтримав у повному обсязі.

Позивач до судового засідання не прибув, участь у ньому свого представника не забезпечив, про причини неявки до суду не повідомив, хоча належним чином поставлений до відома про дату, час та місце судового слухання.

Відповідач позов визнав у повному обсязі, про що також зазначив  у своєму відзиві на нього (вих. №62 від 27.08.07 року); він також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (вих. №63 від 27.08.07 року).

Враховуючи, що це клопотання відповідає вимогам ч. 3 ст. 122 КАСУ, суд його задовольняє.

Прокурор звернувся до суду з наступними клопотаннями:

1) про розгляд справи по суті у цьому ж судовому засіданні;

2)про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому його задоволено судом.

Виходячи з того, що таке право сторонам надано частиною 3 ст. 121 КАСУ, - судом його задоволено.

Заслухавши прокурора, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1. 05.12.1995 року Перевальською районною державною адміністрацією  Луганської області Відкрите акціонерне товариство «Комісарівський завод торгового машинобудування»(далі –ВАТ «КЗТМ», - відповідач), ідентифікаційний код 14307446, зареєстроване в якості юридичної особи, про що до ЄДРПОУ внесено реєстраційний запис за №0000111, - що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та іншими матеріалами справи.

18.01.1996 року Алчевською об’єднаною державною податковою інспекцією Луганської області (далі –ОДПІ, - позивач)  підприємство  взято на облік в якості платника податків, реєстраційний №14307446.

ОДПІ  за результатами дослідження звітності підприємства (інформація за вих.№8/11-07 від 24.04.07 року) звернулися до прокурора Перевальського району Луганської області з клопотанням про звернення до суду з цим позовом (вих. №1781/17-01 від 04.05.07 року), оскільки підприємство за станом на 15.04.07 року має заборгованість з ПДФО у сумі 99366,61 грн.

2.Факт наявності  у відповідача сум стягнутого, але не сплаченого до бюджету ПДФО підтверджується:

вищезгаданим зверненням ОДПІ;

висновком ОДПІ №1723/17-01 від 28.04.07 року;

інформацією про стан заборгованості з ПДФО ВАТ «КЗТМ»станом на 15.04.07 року (вих. №8/11.07 від 24.04.07 року;

першою (№1/76 від 01.11.06 року на суму 7066,29 грн.) та другою (№2/138 від 19.12.01 року на суму 18150,66 грн.) податковими вимогами, кожну з яких відповідач отримав;

відзивом про повне визнання позову (вих. №62 від 27.08.07 року);

службовим листуванням з приводу боргу.

ІІ.Заслухавши прокурора,  оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з таких підстав.

1.Згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ „Про систему оподаткування” (далі –ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Пунктом 4 частини 1 ст.14 цього Закону  податок з доходів фізичних осіб  віднесено до загальнодержавних податків.

Вирішуючи цей спір, суд приймає до уваги те, що порядок нарахування, стягнення та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в період, впродовж  якого у відповідача  виник борг зі сплати до бюджету цього виду податку, регулювався Законом України від 22.05.03 року №889-ІУ „Про податкок з доходів фізичних осіб” (далі –ЗУ №889-ІУ).

Як сказано у п. 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ, - платниками цього податку є резиденти, які отримують як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи;

нерезиденти, які отримують доходи з джерелом їх походження з території України (пункт 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ).

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 цього Закону оподаткування доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку, здійснюється податковим агентом.

Пунктом 1.15 ст. 1. ЗУ №889-ІУ визначено, що податковим агентом  є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які, незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками, зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Звідси виходить, що відповідач по справі є податковим агентом у розумінні ЗУ №889-ІУ.

Податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону (підпункт 8.1.1 п.8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи  на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету (підпункт 8.1.2  пункту 8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

Наявними у справі доказами доведено, що відповідачем порушено вимоги пунктів 16.1 та 16.2 ст.16 ЗУ №889-ІУ, якими передбачено, що  даний податок, отриманий з резидентів та нерезидентів, підлягає зарахуванню до бюджету.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та  сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи) (пункт 17.1 ст.17 ЗУ №889-ІУ).

Відповідно до пункту 19.2 ст.19 того ж Закону особи, які відповідно до нього мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або після такої виплати та за її рахунок.

Фінансово  відповідальними за порушення норм цього Закону є такі особи:

а)при порушенні правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з доходів платника податку, що здійснюються особами, визначеними цим Законом податковими агентами, - такі особи (пункт 2.2 ЗУ №889-ІУ).

Особами, відповідальними за погашення сум податкового зобов'язання або податкового боргу з цього податку є:

а)при нарахуванні податку особою, на яку покладається відповідальність за таке нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з нормами цього Закону, - така особа - податковий агент (підпункт 20.3.1 пункту 20.3 ст.20 ЗУ №889-ІУ).

Матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач припустився порушення  вимог підпункту 6.3.1 п.6.3 ст.6; підпункту 6.5.1 п.6.5 ст.6; п 7.1 ст.7;  підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 п.8.1 ст.8; пунктів 16.1-16.2 ст.16; пункту 17.1 ст.17; п.19.2 ст.19 названого Закону, - а тому МДПІ цілком правомірно  щодо нього поставлено вимогу про сплату боргу  з податку з доходів фізичних осіб.

2. ЗУ №889-ІУ прямо не передбачає  можливості примусового стягнення боргу з ПДФО.

Спірна сума згідно пункту 3.2 ст. 3 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та іншими цільовими фондами”  (далі –ЗУ №2181) є бюджетним фондом, що прямо витікає із змісту  підпункту 3.2.1 названого Закону, де сказано, що у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування  уповноважений утримувати податок..., яким оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб, ...сума таких податків ... вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від  їх імені.

У підпункті 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 цього Закону, далі, сказано, що на кошти бюджетного фонду, визначеного підпунктом 3.2.1 цього пункту, не може бути накладено стягнення за причинами, відмінними від стягнення такого податку, збору (обов'язкового платежу).

Оскільки заявник та позивач звернулися з позовом до суду саме з приводу примусового стягнення цього боргу, то суд, враховуючи, що  податковий борг у судовому порядку не може бути стягнений у інший спосіб, ніж передбачено підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ЗУ №2181-ІІІ, при вирішенні цього спору керується саме ним.

Відповідно до п.п.3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та іншими цільовими фондами”  (далі –ЗУ №2181), активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181 є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу з ПДФО, а також факт його ухилення від його сплати, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 ст.94 КАС України суд не стягує з Відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 «Про державне мито» при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, ст.9 ЗУ від 25.06.1991 №1251-ХІІ «Про систему оподаткування»; ст.ст.6,7,8,16,17,20 ЗУ від 22.05.2003 року №889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб»;  п.1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 та 263 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Комісарівський завод торгового машинобудування», ідентифікаційний код 14307446, яке знаходиться за адресою: смт. Комісарівка Перевальського району Луганської області, - на користь місцевого бюджету Комісарівської селищної ради Перевальського району Луганської області  на р/р 0248, банк-отримувач – ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 804013, код –24046917, - заборгованість з податку з доходів фізичних осіб у сумі 18616 (вісімнадцять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 00 коп.

На підставі частини 4 ст. 167 КАСУ за згодою прокурора у судовому засіданні 07.09.07 року оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 10.09.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа