ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.01.07 р.
Справа № 44/418пн

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
суб'єкта підприємницької діяльності-ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2, довіреність
НОМЕР_1), до товариства з обмеженою відповідальністю „ВеРа (представник до
судового засідання не з'явився) про зобов'язання відповідача передати у
власність позивача річ, що є предметом договору доручення від 17.08.06 року, а
саме: приміщення їдальні, яке розташоване АДРЕСА_1-

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-ОСОБА_1 (далі - Підприємець) звернувся до суду з позовом до
товариства з обмеженою відповідальністю „ВеРа (далі - Товариство) про
зобов'язання відповідача передати у власність позивача річ, що є предметом
договору доручення від 17.08.06 року (далі - Договір), а саме: приміщення
їдальні АДРЕСА_1 (далі - Приміщення). Позовні вимоги Підприємця ґрунтуються на
неналежному виконанні умов зазначеного Договору, а також простроченні
Товариством зобов'язання щодо передачі Приміщення у власність громадян ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (далі - Довірителі), право вимоги
від яких Підприємець отримав на підставі договору про відступлення права вимоги
від 15.11.06 року.

Представник позивача в судовому
засіданні повністю підтримав позовні вимоги та надав суду для звірення
оригінали документів, якими обґрунтовані позовні вимоги. Судом встановлено
відповідність наявних у справі копій документів їх оригіналам.

Представник відповідача до судового
засідання жодного разу не з'явився, не зважаючи на належне повідомлення судом
про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням
НОМЕР_2. Проте суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі
матеріалами, оскільки ненадані суду документи не можуть істотно вплинути на
юридичну кваліфікацію спірних правовідносин, крім того, надання відзиву є
правом, а не обов'язком відповідача.

Вислухавши в судовому засіданні
представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за
своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємця підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Оцінивши Договір, з якого виникли
цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між
сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором
доручення, який підпадає під правове регулювання норм статей 1000-1010 ЦК
України.

Таким чином, в силу статті 1000 ЦК
України та розділів 1-2 Договору, повірений Товариство зобов'язався за
дорученням Довірителів придбати на біржових торгах та продати Довірителям
певний товар згідно заявки, яка є невід'ємною частиною Договору.

Умови оплати доручення, наданого
Товариству, встановлені умовами пунктів 2.1, 2.7.1 та 2.7.2 Договору:

ь          70'000 грн. (винагорода за виконання
доручення) сплачується протягом 5 днів з моменту підписання Договору;

ь          300'000 грн. (завдаток за придбання
товару) сплачується до 23.08.06 року;

ь          270'000 грн. (остаточний розрахунок)
перераховується Довірителями Товариству не пізніше наступного для після
укладення правочину купівлі-продажу товару між сторонами Договору.

Додатковою угодою до Договору від
25.09.06 року сторони визначили, що суму остаточного розрахунку слід зменшити
до 250'000 грн., в загальну суму оплат за Договором - до 620'000 грн. Окрім
того, сторони внесли зміни до пункту 7.4 Договору, які визначають граничні
терміни виконання доручення Товариством - участь у біржових торгах не пізніше
01.09.06 року та продаж товару Довірителям не пізніше 05.10.06 року.

Згідно умов заявки, яка є
невід'ємною частиною Договору, Товариство отримало доручення щодо придбання та
передачі у власність (подальшого продажу) Приміщення Довірителям.

В період з 27.07.06 року до
21.08.06 року Товариство отримало від Довірителів перші два платежі (винагорода
та завдаток) на суму 370'000 грн., що відповідає умовам розділу 2 Договору.
Вказане підтверджено відповідними платіжними дорученнями та банківськими
виписками, залученими до справи. Докази незгоди Товариства з належністю
виконання Довірителями своїх зобов'язань за Договором - суду не надавалися.
Жодних заперечень або зауважень щодо природи та порядку доручення - Товариство
в порядку пункту 3.2 Договору - не висувало.

Зобов'язання Товариства щодо
укладення з Довірителями договору купівлі-продажу Приміщення та нотаріального
посвідчення цього правочину мало бути здійснене Товариством згідно пункту 7.4
Договору, а також приписів статей 1005-1006 ЦК України - не пізніше 05.10.06
року.

15.11.06 року між Довірителями
(первісний кредитор) та Підприємцем (новий кредитор) укладено договір про
відступлення права вимоги (далі - Угода відступлення), згідно пунктів 1-2 якого
Підприємець отримав право вимоги до Товариства за Договором щодо виконання
зобов'язань про передачу Приміщення. Угода відступлення відповідає вимогам,
викладеним у нормах статей 512-517 ЦК України. В порядку, передбаченому статтею
514 ЦК України та змісту Угоди відступлення, до Підприємця перейшли всі права
Довірителів у зобов'язанні за Договором, в обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

Однак, зобов'язання Товариства
перед Довірителями та Підприємцем щодо продажу (передачі) Приміщення на момент
прийняття рішення суду - не виконане, на порушення статей 525 та 526 ЦК
України, які передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння
відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Таким чином, причиною виникнення
спору є протиправне порушення Товариством умов Договору, а також норм ЦК
України, які регулюють загальні умови виконання зобов'язань та правила
виконання договорів доручення.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, судові витрати покладаються на відповідача, як на особу, з вини якої
виник спір. При поданні позову до суду Підприємцем було сплачено державне мито
у розмірі 1'700 грн., що суперечить вимогам пункту Б частини 2 статті 3 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про державне мито”, згідно якого з позовних заяв
немайнового характеру, що подаються до господарського суду, справляється
державне мито у розмірі 85 грн., тобто позивачем внесено державного мита на
1'615 грн. більше, ніж передбачено законодавством, що тягне за собою часткове
повернення сплаченої суми.

На підставі ст.ст.512-517, 525,
526, 1000-1010 ЦК України, керуючись ст.ст.1, 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов суб'єкта
підприємницької діяльності-ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
„ВеРа” про зобов'язання відповідача передати у власність позивача річ, що є
предметом договору доручення від 17.08.06 року, а саме: приміщення їдальні
АДРЕСА_1.

Зобов'язати товариство з обмеженою
відповідальністю „ВеРа” передати у власність суб'єкта підприємницької
діяльності-ОСОБА_1 річ, що є предметом договору доручення від 17.08.06 року, а
саме: приміщення їдальні, АДРЕСА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю „ВеРа на користь суб'єкта підприємницької діяльності-ОСОБА_1
відшкодування сплаченого державного мита 85 грн. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 118 грн.

Відповідно до п.3 ст.8 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про державне мито» зайво сплачене державне мито у
сумі 1'615 грн., перераховане суб'єктом підприємницької діяльності-ОСОБА_1 за
квитанцією від 21.11.06 року, підлягає поверненню.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев
Є.І.