ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.

№ 38/239-06

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Головуючого
суддів:

Кочерової Н.О. Рибака В.В.
Черкащенка М.М.

розглянув касаційні скарги

суб'єкта підприємницької
діяльності -ОСОБА_1 суб'єкта підприємницької діяльності -ОСОБА_2 суб'єкта
підприємницької діяльності -ОСОБА_3 суб'єкта підприємницької діяльності
-ОСОБА_4 суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_5

на постанову

від 21.11.2006  Харківського апеляційного господарського
суду

у справі

№ 38/239-06 господарського суду
Харківської області

за позовом

суб'єкта підприємницької діяльності
-ОСОБА_1 суб'єкта підприємницької діяльності -ОСОБА_2, суб'єкта
підприємницької діяльності -ОСОБА_3, суб'єкта підприємницької діяльності
-ОСОБА_4, суб'єкта підприємницької діяльності -ОСОБА_5

до    3-тя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні відповідачів

суб'єкта підприємницької
діяльності -ОСОБА_6  відкрите
акціонерне товариство "Харківський завод тракторних двигунів"   товариство з обмеженою відповідальністю
"Універсальна біржа "Гермес"

про

визнання права власності та
визнання угоди недійсною

за участю
представників сторін:

від позивачів
ОСОБА_7 адвокат. НОМЕР_1

від відповідачів
не з'явилися

від третьої особи
не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

В липні 2006 року суб'єкти
підприємницької діяльності -ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до господарського суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_6,
відкритого акціонерного товариства "Харківський завод тракторних
двигунів", третьої особи на стороні відповідачів товариства з обмеженої
відповідальністю "Універсальна біржа "Гермес" про визнання права
власності на ліфт, що знаходиться у нежитловій будівлі АДРЕСА_1, що
зареєстрований НОМЕР_2 Управлінням Харківського відділення Дергіртехнагляду.

Разом з тим просили визнати недійсним
договір купівлі-продажу НОМЕР_3, укладений між ПП ОСОБА_6 та ВАТ
"Харківський завод тракторних двигунів" за результатами аукціонних
торгів на ТОВ "Універсальна біржа "Гермес".

В обґрунтування позовних вимог
зазначали, що  відкрите акціонерне
товариство "Харківський завод тракторних двигунів" не мало право
продавати за спірним договором купівлі-продажу НОМЕР_3 суб'єкту підприємницької
діяльності -ОСОБА_6 ліфт, що знаходиться в належній позивачам будівлі, оскільки
останній є приналежністю нежитлової будівлі АДРЕСА_1 власниками якої є
позивачі.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 28.07.2006 (суддя Жельне С.Ч.) позов задоволено
повністю.

Визнано за суб'єктами
підприємницької діяльності фізичними особами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності на ліфт, що знаходиться у нежитловій будівлі
заАДРЕСА_1, зареєстрований НОМЕР_2 Управлінням Харківського відділення
Держгіртехнагляду.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу НОМЕР_3, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_6 та ВАТ
"Харківський завод тракторних двигунів" за результатами аукціонних
торгів на ТОВ "Універсальна біржа "Гермес".

Задовольняючи позов в частині
визнання за позивачами права власності на ліфт, господарський суд виходив з
того, що ліфт є приналежністю головної речі -нежитлової будівлі, доля якої
слідує долі головної речі. Придбавши у власність нежитлову будівлю АДРЕСА_1,
позивачі придбали у власність і ліфт, як її приналежність.

Задовольняючи позов в частині
визнання договору недійсним, господарський суд виходив з того, що оспорюваним
договором купівлі-продажу було порушено право позивачів як власників.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 21.11.2006 (судді: Філатов Ю.М.
-головуючий, Івакіна В.О., Сіверін В.І.) рішення скасовано.

В позові відмовлено.

Скасовуючи рішення і відмовляючи в
позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що позивачі придбали не
цілісний майновий комплекс, в який би входило все майно що знаходиться в даному
приміщені, а лише нежитлове приміщення.

В касаційній скарзі суб'єкти підприємницької
діяльності -фізичні особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять
скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення господарського
суду залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи і їх юридичну
оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтями 203, 215, 216 Цивільного
кодексу України закріплено правові засади визнання правочину недійсним і
встановлено, що недійсною є та угода, зміст якої суперечить Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частина 2 пункту 1 статті 216 цього
Кодексу містить положення, згідно з яким у разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій стороні
у натурі все одержане за угодою, а в разі неможливості повернути одержане
в натурі відшкодувати його вартість у грошах.

За змістом частини 1 статті
388  Цивільного кодексу України, якщо
майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його  відчужувати, про що набувач не знав і не міг
знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати  це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи, якій він передав  майно у володіння; вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Права особи, яка вважає себе
власником, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання
недійсною  угоди, стороною, в якій така
особа не є, тобто з застосуванням правового механізму, встановленого ч.2 п.1
ст. 216 Цивільного кодексу України, незалежно від того чи відповідає
спірна  угода закону.

Суб'єкти підприємницької діяльності
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
не є  сторонами в договорі
купівлі-продажу НОМЕР_3 укладеного між суб'єктом підприємницької діяльності
-ОСОБА_6 та відкритим акціонерним товариством "Харківський завод
тракторних двигунів" щодо вантажнопасажирського ліфту розташованого
АДРЕСА_1.

Захист прав суб'єктів
підприємницької діяльності  -фізичних
осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 можливий шляхом
пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені  статтею 388 Цивільного кодексу  України.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов і визнаючи спірний договір купівлі-продажу недійсним, наведених норм  матеріального права не врахував, а тому
винесене рішення підлягає скасуванню.

Разом з тим, не можна погодитися з
висновком апеляційного господарського суду щодо відмови суб'єктам
підприємницької діяльності у визнанні права власності на ліфт, який знаходиться
у нежитловій будівлі АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що позивачами не доведено факту
придбання ліфту разом з нежитловим приміщенням, бо зроблено його без повного
з'ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору
відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

Скасовуючи рішення і відмовляючи в
позові, Харківський апеляційний господарський суд не перевірив належним чином
доводи позивачів про те, що ліфт у двоповерховому будинку є необхідним
елементом саме інженерного обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з договору купівлі-продажу від 23.05.2003 укладеного між товариством з
обмеженою відповідальністю "Виробниче торгівельне підприємство
"ЛІНК" та громадянами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  в спільну часткову власність
позивачів перейшла нежитлова будівля АДРЕСА_1.

Як суд першої інстанції інстанції
задовольняючи позов, так і апеляційний господарський суд відмовляючи в позові
не з'ясували чи було включено вантажопасажирський ліфт НОМЕР_4, який є
предметом спору по даній справі до складу майна, а саме нежитлової будівлі.

При цьому господарськими судами не
з'ясовано чи включена вартість ліфту до вартості нежитлової будівлі, придбаної
згідно договору купівлі-продажу від 23.05.2003.

Розглядаючи спір, судові  інстанції належним чином не перевірили чи
рахувався за даними бюро технічної інвентаризації ліфт за попереднім власником
- товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгівельне підприємство
"ЛІНК".

Враховуючи викладене, постановлені
судові рішення неможна визнати законними і обґрунтованими, у зв'язку з чим вони
підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених
обставин вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу суб'єктів
підприємницької діяльності -фізичних осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову від 21.11.2006
Харківського апеляційного господарського суду та рішення від 28.07.2006
господарського суду Харківської області у справі № 38/239-06 скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
Н.Кочерова

Судді
В.Рибак

М.Черкащенко