ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.
№ 15/536-2/623

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Козир Т.П.

суддів :
Мележик Н.І.,
Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ “Професіонал”

на постанову
від 19.07.2007 р. Київського
апеляційного господарського суду

у справі
№ 15/536-2/623

за позовом
Державного житлово-комунального
підприємства НАН України
(надалі –Підприємство)

до
ТОВ “Професіонал”
(надалі –Товариство)

третя особа
Голосіївська районна у м. Києві рада

про
стягнення 143 613,76 грн.

зустрічний позов про
стягнення 92 590,32 грн.

за участю представників:

від позивача
-  Боярчуков М.Г., Кирик О.В.

від відповідача
-  Турко А.Г.

від третьої особи
-  Сорокопуд І.В.

В С Т А Н О В И В:

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2007 р. (суддя Домнічева І.О.) в задоволенні первісного позову відмовлено; зустрічний позов задоволено: стягнуто з Підприємства на користь Товариства 92590,32 грн., як надмірно сплачені за договором оренди нежитлових приміщень НАН України № 12 від 01.07.2000 р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 р. (судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф., Рєпіна Л.О.) рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2007 р. скасовано; первісний позов задоволено частково: стягнуто з Товариства на користь Підприємства 111740,33 грн. заборгованості, в іншій частині позову відмовлено; в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, на виконання пункту 1.1 договору оренди нежитлових приміщень НАН України № 12 від 01.07.2000 р. (надалі –Договір), укладеного між Підприємством (орендодавець) та Товариством (орендар), орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Володимиро-Либідська, 16, загальною площею 438,5 кв. м. В пункті 5.1 Договору сторони встановили строк його дії –з 01.07.2000 р. до 31.12.2010 р. Згідно положень розділу 4 Договору орендар мав сплачувати щомісяця орендну плату, податок на додану вартість, відшкодовувати земельний податок та оплачувати комунальні послуги.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд виходив з обставин необґрунтованості тверджень про проведення Товариством ремонтних робіт нежитлового приміщення житлового будинку № 16 по вул. Володимиро-Либідській з порушенням існуючих правил. Ремонтні роботи проводилися орендарем в період з 30.07.2002 р. по 06.08.2004 р., протягом якого Товариство через обставини, за які воно не відповідає, не використовувало орендоване майно за призначенням. Тому, Товариство мало право на звільнення від внесення орендної плати у згаданий період. Також, орендоване Товариством приміщення в період дії Договору змінило власника. З березня 2005 р. власником будинку № 16 по вул. Володимиро-Либідській, в якому розташоване орендоване приміщення, є територіальна громада Голосіївського району м. Києва, до якої перейшли права і обов'язки орендодавця за Договором. Відтак, у Товариства відсутня перед Підприємством заборгованість за Договором. А надмірно сплачені Товариством грошові кошти підлягають стягненню з Підприємства.

Апеляційний господарський суд правомірно не погодився з помилковими висновками місцевого господарського суду.

Судом апеляційної інстанції мотивовано спростовані помилкові твердження Товариства про передачу приміщення та житлового будинку № 16 по вул. Володимиро-Либідській в м. Києві до комунальної власності територіальної громади Голосіївського району м. Києва, а також про відсутність правових підстав для нарахування та отримання платежів за Договором після 01.03.2005 р.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, на час укладення Договору державне майно (приміщення в будинку по вул. Володимиро-Либідській, 16, в м. Києві) знаходилось в безстроковому користуванні на праві господарського відання НАН України.

Порядок управління майном та відчуження об'єктів майнового комплексу НАН України відноситься до предмету регулювання Закону України “Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу”.

Положення статей 3, 5 згаданого Закону передбачають, що пропозиції щодо передачі об'єктів майнового комплексу у комунальну власність подаються до Кабінету Міністрів України і відчуження нерухомості має здійснюватись у порядку визначеному для такого майна.

В силу положень ч. 4 ст. 4 Закону України “Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності” у разі, якщо передача об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, пропозиції щодо передачі зазначених об'єктів погоджуються ініціаторами такої передачі, зазначеними у статті 3 цього Закону (в тому числі Національної академії наук), та подаються до Міністерства економіки України.

Таким чином,  законодавчими  актами  передбачено  особливий  порядок відчуження нерухомого майна НАН України, якими і є передані за Договором нежитлові приміщення.

Апеляційним господарським судом підставно прийнято до уваги, що учасниками спору не надано підтвердження передачі об'єкту у вказаному порядку або шляхом прийняття індивідуального рішення Уряду по конкретному майну. У зв'язку з цим, судом мотивовано вказано на те, що будь-які розпорядження держадміністрацій чи органів самоврядування про передачу майна НАН України з державної власності до комунальної не мають юридичних наслідків і знаходяться поза межами їх повноважень.

Судом апеляційної інстанції також досліджено, що станом на 14.04.2006 р. за даними книг реєстрації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна будинок по вул. Володимиро-Либідській, 16, знаходиться у віданні ЖКК-2 Академії наук. Відповідне обслуговування будинку здійснюється позивачем.

Дослідивши подані докази та всебічно проаналізувавши правовідносини сторін, встановивши приналежність майна до державної власності, апеляційний господарський суд правомірно вказав на те, що заперечення щодо постановлення нерухомості на баланс, проведення розрахунків через КП “Розрахунковий центр “Голосієво”, складання акту приймання-передачі тощо не можуть створювати правові наслідки щодо зміни форми власності майна, яке закріплене за НАН України.

При цьому, апеляційний господарський суд також підставно прийняв до уваги постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2007 р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2007 р., у справі № 43/753 за позовом Підприємства до Товариства та ТОВ “Салон Класум”, треті особи Національна академія наук України, Голосіївська районна у місті Києві рада, ТОВ “Євроресурс”, Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація, про визнання договору таким, що припинив дію та виселення, зустрічний позов про заборону вчиняти дії. А також рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2004 р., яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 05.07.2005 р., у справі № 14/231 за позовом Підприємства до Товариства про розірвання договору оренди.

Приймаючи постанову суд апеляційної інстанції врахував обставини здійснення орендарем в період дії Договору капітального ремонту систем тепловодопостачання орендованого приміщення з частковим виносом тепломережі за межі будинку.

Матеріали справи свідчать про те, що всебічно дослідивши фактичні обставини, надавши належну юридичну оцінку правам і обов'язкам сторін, врахувавши судові рішення у справі № 14/231, прийнявши до уваги положення ч. 6 ст. 762 ЦК України, згідно яких наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що Товариство мало право на звільнення від внесення орендної плати у період здійснення ним обов'язку щодо капітального ремонту аварійної системи тепловодопостачання з частковим виносом тепломережі за межі будинку з березня 2004 р. по 06.08.2004 р., у зв'язку з чим стягненню з Товариства підлягає заборгованість в сумі 111740,33 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарський суд апеляційної інстанції в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101, 104 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; обґрунтовано поставив під сумнів помилкові висновки господарського суду першої інстанції; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, апеляційний господарський суд повно з’ясував обставини, які мали значення для її правильного розгляду. Висновки апеляційного суду, якими спростовано необґрунтовані твердження місцевого господарського суду, а також обставини, на які посилалось Товариство в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. На підставі встановлених фактичних обставин судом апеляційної інстанції з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, підставно скасовано рішення місцевого господарського суду, обґрунтовано задоволено первісний позов частково та відмовлено у задоволенні вимог за зустрічним позовом. Як наслідок, прийнята судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ “Професіонал” залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 р. у справі № 15/536-2/623 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      Т. Козир

С у д д і:                                                                                          Н. Мележик

О. Подоляк