ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 р.
№ 16/63-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого  -                                       Полякова Б.М.

Суддів  -                                                  Ткаченко Н.Г.

Катеринчук Л.Й.

За участю представників : НВД  "Наукова" агрофірма  –Шевченка В.Є.; АКБ "Прем'єрбанк" –Агафонова Д.В.; ЗАТ комерційного банку "ПриватБанк" –Голубенко Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Акціонерного комерційного банку "Прем'єрбанк"

на постанову Дніпропетровського  апеляційного господарського суду  від 05.07.2007 р. по справі №16/63-07 за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Акціонерного комерційного банку "Прем'єрбанк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача : Науково-Виробнича дослідна агрофірма "Наукова" про тлумачення правочину, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2007 р. позивач -  ЗАТ   Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся з позовом до господарського суду до АКБ "Прем'єрбанк" про тлумачення змісту правочину, а саме, зміст предмета банківської гарантії №GAR-024-DNHS від 17.10.2006 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від            01.03.2007 р. залучено до участі у справі №16/63-07 третю особу, що не заявляє  самостійних вимог на предмет спору, на стороні  позивача - Науково-Виробничу дослідну агрофірму "Наукова".

Рішенням  господарського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2007 р. по справі № 16/63-07  /суддя: Загинайко Т.В./   витлумачено зміст предмета Банківської гарантії від 17.10.2006р. № GAR-024-DNHS таким чином, що предметом Банківської гарантії від 17.10.2006р. № GAR-024-DNHS  є сплата  Гарантом –"Закритим акціонерним товариством  комерційним банком "ПриватБанк"  Бенефіціару  -  Акціонерному комерційному банку "Прем'єрбанк" грошових  коштів у сумі 2 156 493 грн. 00 коп. у разі  невиконання Принципалом  - Науково-виробничою дослідною агрофірмою "Наукова"  у строк до 27.10.2006р. гарантованої Гарантом передачі у власність  Бенефіціара майна загальною заставною  вартістю 4 696 300  грн. 00 коп., яке  є  предметом  договору   застави від 25.03.2002р. №1, укладеного  між Бенефіціаром і Принципалом. Судові  витрати по справі віднесено за рахунок позивача.

Постановою  Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05 липня 2007 р. по справі № 16/63-07  /колегія суддів в складі :            Білецька Л.М., Науменко І.М., Голяшкін О.В./ рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2007 р. скасовано, витлумачено предмет банківської гарантії наступним чином: що предметом банківської гарантії від 17.10.2006 р. № GAR-024-DNHS є гарантування Гарантом - Закритим акціонерним товариством комерційний банк “ПриватБанк” Бенефіціару  - Акціонерному комерційному банку  “Прем`єрбанк” виконання Принципалом - науково-виробничою дослідною агрофірмою “Наукова” обов’язку по передачі у власність Бенефіціара майна, що є предметом договору застави між Бенефіціаром і Принципалом  № 1 від 25.03.2002 р. загальною заставною вартістю   4696300 грн., у відповідності до зобов’язань Принципала перед Бенефіціароми за кредитним договором № 16 від 25.03.2002 р. та/або мировою угодою у справі про банкрутство Принципала  у справі №Б29/59/04 Господарського суду Дніпропетровської області; сплата суми  2156493 грн., передбаченої у п.1 банківської гарантії –є мірою відповідальності Гаранта перед Бенефіціаром, у разі не передачі заставного майна на виконання зобов’язань  Принципалом за кредитним договором № 16 від 25.03.2002 р. та/або мировою угодою у справі про банкрутство №Б29/59/04 в строк до 27.10.2006 р. Стягнуто з АКБ “Прем`єрбанк” на користь ЗАТ КБ “ПриватБанк” судові витрати в сумі  42 грн. 50 коп.

В касаційній скарзі відповідач –Акціонерний комерційний банк "Прем'єрбанк" просить скасувати постанову Дніпропетровського  апеляційного господарського суду  від 05.07.2007 р., посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2007 р. залишити без змін.

В судовому засіданні Вищого господарського суду України                12.12.2007 року,   на підставі ст. 77 ГПК України,  було оголошено перерву до   19.12.2007 року на 10-55.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників  сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Позивачем на підставі ст. 213  Цивільного кодексу України заявлено вимогу про тлумачення змісту предмета  банківської гарантії  № GAR-024-DNHS від 17.10.2006 р.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судами попередніх інстанцій,  17.10.2006р. позивачем –ЗАТ КБ  “Приватбанк” (Гарантом) було надано Банківську гарантію № GAR-024-DNHS, згідно  преамбули якої Гарант гарантує перед відповідачем –Акціонерним комерційним банком “Прем’єрбанк” (Бенефіціаром) передачу третьою особою –Науково-виробничою дослідною агрофірмою “Наукова” (Принципалом) у власність Бенефіціара майна загальною заставною вартістю 4 696 300 грн., яке є предметом договору застави між Бенефіціаром та Принципалом від 25.03.2002р. №1 на виконання зобов’язань Принципала за кредитним договором від 25.03.2002р. №16 та/або мирової угоди у справі №Б29/59/04 господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство третьої особи (Боржника), яка полягає у зобов’язанні Боржника в погашення кредиторських вимог Продавця передати у його власність на протязі трьох днів з дати затвердження мирової угоди товар, що є предметом договору та знаходиться у Продавця в заставі на забезпечення виконання кредитного договору від 25.03.2002 р. №16. Відповідно до  п.1 зазначеної Гарантії у разі невиконання Принципалом  зазначених вище зобов’язань до 27.10.2006р. включно, Гарант сплачує Бенефіціару  2 156 493 грн.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що  Банківська гарантія від 17.10.2006 р. №GAR-24-DNHS є одностороннім правочином, яка створює обов’язки лише для Гаранта;

-   наміром позивача та метою правочину було саме гарантія позивача перед відповідачем щодо передачі третьою особою відповідачу у власність майна, яке є предметом договору застави між відповідачем та третьою особою від 25.03.2002р. №1, а також сплата позивачем, як  Гарантом,  грошових коштів у сумі 2 156 493 грн. у разі невиконання третьою особою (Принципалом) гарантованої позивачем передачі у власність відповідача (Бенефіціара)  майна, яке є  предметом  договору застави від 25.03.2002р. №1, на виконання зобов’язань третьої особи за кредитним  договором від 25.03.2002р. №16;

- як вбачається із п.1 Банківської гарантії позивач гарантував передачу третьою особою заставленого майна - до 27.10.2006р.;

- при цьому суд не вбачає залежності строку передачі заставленого майна від факту затвердження мирової угоди у справі №Б29/59/04, оскільки умова Банківської гарантії, що викладена в Преамбулі, а саме за текстом гарантії             “… та/або мирової угоди у справі №Б29/59/04 господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство Науково-виробничої дослідної агрофірми “Наукова” (Боржника), яка полягає у зобов’язанні Боржника в погашення кредиторських вимог Продавця передати у його власність на протязі трьох днів з дати затвердження мирової угоди товар, що є предметом договору та знаходиться у Продавця в заставі на забезпечення виконання кредитного договору від 25.03.2002р. №16” не змінює чітко викладеної в пункті 1 Банківської гарантії умови щодо виконання зобов’язань саме до 27.10.2006р.; до того ж Продавець не пойменований як сторона Гарантії та не є такою відповідно до ст.560 ЦК  України.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов до висновку, щодо витлумачення   змісту предмета Банківської гарантії від 17.10.2006р.              № GAR-024-DNHS таким чином, що предметом Банківської гарантії від 17.10.2006р. № GAR-024-DNHS  є сплата  Гарантом –"Закритим акціонерним товариством  комерційним банком "ПриватБанк"  Бенефіціару -  Акціонерному комерційному банку "Прем'єрбанк" грошових  коштів у сумі 2 156 493 грн. 00 коп. у разі  невиконання Принципалом  - Науково-виробничою дослідною агрофірмою "Наукова"  у строк до 27.10.2006р. гарантованої Гарантом передачі у власність  Бенефіціара майна загальною заставною  вартістю 4 696 300грн., яке  є  предметом  договору застави від 25.03.2002 р. №1, укладеного  між Бенефіціаром і Принципалом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Дніпропетровський апеляційний господарський суд  виходив з того, що  згідно преамбули банківської гарантії № GAR-024-DNHS позивач гарантував перед відповідачем передачу третьою особою у власність відповідача майна  загальною заставною вартістю   4696300 грн., яке є предметом договору застави між третьою особою та відповідачем від 25.03.2002 р.  №1 на виконання зобов’язань Принципала за кредитним договором від 25.03.2002 р. № 16 та/або мировій угоді у справі  № Б29/59/04 господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство третьої особи  (боржника), яка полягає у зобов’язанні Боржника з погашення кредиторських вимог Продавця передати у його власність на протязі трьох днів з дати затвердження мирової угоди товар, що є предметом договору та знаходиться у продавця в заставі на забезпечення виконання кредитного договору від 25.03.2002 р. № 16;

- обов’язковою умовою предмету банківської гарантії є існування у Принципала перед Бенефіціаром зобов’язання, виконання якого у порядку передбаченому основним зобов’язанням забезпечується гарантією.

-  відповідно до ст. 562 ЦК України, зобов’язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов’язання. Зміст ст. 562 ЦК України про належність виконання зобов’язання гаранта від припинення або недійсності основного зобов’язання, не спростовує вимог ст.ст. 546, 560  ЦК України, в яких зазначено, що гарантія є способом забезпечення виконання зобов’язань, у відповідності до якої гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов’язань боржником.

-  видана Позивачем Гарантія № GAR-024-DNHS є засобом забезпечення виконання Третьою особою зобов’язання перед Відповідачем, через що обов’язок по сплаті Позивачем Відповідачу гарантійної суми виникає за умови, по-перше, наявності у кредитному договорі та/або мировій угоді обов’язку третьої сторони з передачі майна у власність Відповідача, а, по-друге, невиконанні цього обов’язку третьою особою згідно умов кредитного договору та/або мирової угоди.

- в силу ст. 560  ЦК України гарантія охоплює виконання основного зобов’язання, а тому тлумачити правочин і пов’язувати його виконання тільки настанням  однієї з подій є неправильним і суперечить змісту правовідносин. В  даних  правовідносинах кредитні зобов’язання є основним зобов’язанням. Застава є видом забезпечення цього основного зобов’язання, а банківська гарантія, є додатковим видом забезпечення основного зобов’язання у разі його невиконання та/або у випадку мирової угоди. Тобто між сторонами склалися правовідносини подвійного забезпечення основного зобов’язання. Діючим законодавством не передбачено забезпечення заходів забезпечення.

Господарський суд апеляційної інстанції пришов  до висновку, що наміром позивача та метою банківської гарантії було гарантування позивачем перед відповідачем виконання третьою особою зобов’язань за кредитним договором та / або мирової угоди у справі № Б29/59/04 господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство третьої особи (боржника) по передачі у власність Відповідача майна, яке є предметом договору застави між відповідачем та третьою особою від 25.03.2002 р., а також сплата позивачем, як гарантом, відповідачу грошових коштів у сумі 2156493 грн. у разі невиконання третьою особою зобов’язання по передачі заставного майна перелік якого зазначений у договорі застави від 25.03.2002 р. № 1 за кредитним договором та / або мировою угодою в справі про банкрутство № Б29/59/04.

Але з такими висновками суду першої та апеляційної інстанції погодитись не можна.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім  переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства  рішення суду  є законним тоді,  коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції та апеляційна  постанова вимогам закону не відповідають.

Згідно з ч. 1 ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється за правилами, встановленими ст. 213 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені частинами 3 та 4 ст. 213 ЦК України, відповідно до яких при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів; якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін; якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

В порушення  вимог ст. 84 ГПК України судами попередніх інстанцій не встановлено обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, зокрема, наявність чи відсутність підстав для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту угоди, яке буквальне значення слів і понять та якої саме частини угоди не дає змоги з'ясувати її зміст, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач фактично заявляє позовну вимогу про встановлення судом факту щодо виконання зобов’язання по спірній банківській гарантії, а не про безпосереднє тлумачення положень  банківської гарантії.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи  в провадженні господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа              № 35/7-07 за позовом АКБ "Прем'єрбанк" до ЗАТ "ПриватБанк" про стягнення 2 156 493,00 грн.  за участю  третьої  особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача : Науково-Виробничої дослідної агрофірми "Наукова" і позовні  вимоги позивача  грунтуються на заборгованості ЗАТ "ПриватБанк" за банківською гарантією № GAR-024-DNHS.

Судами попередніх інстанцій належним чином не перевірено  чи не суперечать такі позовні вимоги за своєю суттю  правилам тлумачення змісту правочину, встановленим п.п. 3,4 ст. 213 Цивільного кодексу України та чи не підлягає розгляду дане питання щодо виконання спірного зобов"язання в окремому позовному провадженні і може бути встановлено судом під час вирішення відповідного спору, а також не перевірено  чи відповідають позовні вимоги матеріально-правовим способам захисту порушеного права , виходячи з положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

За таких обставин,  рішення  господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2007 р. та постанову Дніпропетровського  апеляційного господарського суду  від 05.07.2007 р.,  не можна визнати як такі, що відповідають  фактичним обставинам справи і вимогам закону і вони підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід  врахувати вище викладене, більш повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Акціонерного комерційного банку "Прем'єрбанк" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського  апеляційного господарського суду  від 05.07.2007 р. по справі №16/63-07 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2007 р. по справі №16/63-07  скасувати.

Справу №16/63-07  направити на новий розгляд до господарського суду  Дніпропетровської області.

Головуючий -                                                          Поляков Б.М.

Судді -                                                                      Ткаченко Н.Г.

Катеринчук Л.Й.