ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

04 квітня 2007 р.           Справа 7/16-05

за позовом:Акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Вінницької філії  (,  вул.Кропивницького, 1,м.Вінниця, Вінницька область,21100),

до:ТОВ "Агро-Міл ЛТД" ( с.Котюженці, Калинівського р-ну, Вінницької області)

про стягнення 56927,18 грн.

Головуючий суддя     Говор Н.Д.

При секретарі судового засідання Стасюк Р.М.

Представники

позивача :      А.Бажуков (  дор. від 26.09.2005)

відповідача  :   Г.Лученко –директор, О.Слюсар ( дор. від  26.05.06) , В.Лученко (дор. від  12.02.07)

треті особи:      не викликались

Місце розгляду справи  : приміщення суду к.1107

ВСТАНОВИВ :

13.06.2002 позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору № 01/0110-2000 від 09.10.2000 в сумі 56927 грн. 18 коп., з яких 246 грн. 57 коп. –відсотки, 56680 грн. 61 коп. -  основний борг.

У позовній заяві посилався на те, що 9.10.2000 р.   між сторонами був укладений кредитний договір № 01/-0110-2000 на суму 180000 грн., відповідно до умов якого відповідач повинен був повернути кредит у визначений договором термін – 9.11.2001 р.  та  сплатити відсотки за користування кредитом у визначеній договором та додатковою угодою сумі. Кредит був наданий позичальнику  під заставу належного на праві власності  Товариству з обмеженою відповідальністю „ЮСН”, як майновому поручителю , частини будинку №52 по вул. Соборній у м. Вінниці.

У зв’язку з невиконанням зобов’язань за кредитним договором,  на підставі заяви банку   приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис   про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01/0110-2000 від 09.10.2000 за рахунок вартості заставного майна та переданий на виконання до відділу ДВС. 1 квітня 2004 р.  об’єкт застави був проданий з аукціону по ціні 180000 грн.

Посилаючись на те, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором банком було отримано 154717 грн., які були спрямовані на погашення  частини заборгованості по сплаті відсотків у сумі 29548 грн. 36 коп. та частини суми основного боргу по кредиту в розмірі 123319 грн.39 коп., позивач просив стягнути з відповідача 56 680 грн. 61 коп. решти заборгованості по кредиту та 246 грн. 57 коп. відсотків за користування кредитом.

17.05.2004 р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог  та зміну  підстав позову, якою  просив стягнути 170975 грн.88 коп. заборгованості  по сплаті відсотків за кредитним договором № 01/0110-2000 від 09.10.2000 за користування кредитом за період з 9.11.2001 по 28.04.2004 р.

Заяву мотивував тим, що внаслідок визнання недійсними в судовому порядку прилюдних торгів з реалізації заставного майна та повернення ним коштів, отриманих від продажу нерухомості в сумі 154 717 грн. 75 коп.  розмір заборгованості  за кредитним договором набув первісного розміру і складав 211 644 грн. 93 коп. та 29 квітня 2004 р. був повернутий йому за рахунок вартості заставного майна, в т. р. 180000 грн. заборгованості за кредитом, 29794 грн.93 коп. відсотків за користування кредитом за період з 1.07.2001 по 8.11.2001 , та 1850 грн. витрат банку на вчинення виконавчого напису.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.05.2005 р., яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 9.02.2006 р.  позов про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 9.11.2001 по 28.04.2004 р. був задоволений в повній сумі.

Постановою Вищого господарського суду України  від 19.04.2006 р. постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 09.02.2006 та рішення Господарського суду Вінницької області від 25.05.2005 р. у справі № 7/16-05 скасовано та справу передано на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області в іншому складі.

При новому розгляді справи позивач підтримав позовні вимоги про стягнення з відповідача 170975 грн. 88 коп. заборгованості  по сплаті відсотків за кредитним договором № 01/0110-2000 від 09.10.2000 р. за користування кредитом за період з 9.11.2001 по 28.04.2004 р. з мотивів, викладених у заяві про збільшення  розміру позовних вимог та зміну предмету позову  від 17.05.2004 р.

Відповідач у відзиві на позов  , письмових поясненнях та його представники в ході судового розгляду спору проти позову заперечують, посилаючись при цьому зокрема на наступне:

Позивачем реалізоване його право задовольнити вимоги за рахунок заставного майна.

Затримка у здійсненні виконавчого провадження  з реалізації заставного майна   та перерахуванні коштів стягувачу відбулася не з вини відповідача.

Позивачем неправомірно нараховані відсотки за користування кредитом після закінчення дії договору  та погашення суми заборгованості, оскільки це суперечить  ст. 1054 ЦК України та  Положенню  НБУ Про кредитування.

У судовому засіданні для вивчення поданих сторонами матеріалів справи та підготовки рішення по справі оголошувалась перерва до 4.04.2007.

Суд,   з’ясувавши у судовому процесі всі обставини справи у їх сукупності, оцінивши подані сторонами докази у справі та заслухавши пояснення представників сторін, керуючись законом, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, при цьому виходив  з наступного.

Спірні відносини, які є предметом даного судового розгляду виникли на підставі ст. 526 та ст. 536 ЦК України , якими встановлено обов’язок боржника  виконати зобов’язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , зокрема  обов’язок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі, встановленому договором.

Матеріалами справи встановлено, що 9.10.2000 р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №01/0110-2000, відповідно до умов якого  відповідач отримав кредит у сумі 180 000 грн. строком до 8.06.2001 р. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 55% річних від суми позикової заборгованості. Кредит забезпечувався заставою будинковолодіння №52 по вул. Соборній в м. Вінниці, належного майновому поручителю позичальника –Товариству з обмеженою відповідальністю „ЮСН”.

Термін дії договору визначено п.5.1 договору до повного виконання зобов’язань по ньому.

1.03.2001 р. сторони уклали додаткову  угоду  до кредитного договору, відповідно до умов якої процентна ставка за користування кредитом  з 1.03.2001 р. встановлена в розмірі 50%.

8.06.2001 сторони уклали додаткову угоду про продовження дії кредитного договору №01/0110-2000 до 8.11.2001 року.

У зв’язку з невиконанням зобов’язань за кредитним договором,  на підставі заяви банку   приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис   про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01/0110-2000 від 09.10.2000 за рахунок вартості заставного майна та переданий на виконання до відділу ДВС.

1.04.2004 об’єкт застави був проданий з аукціону по ціні 180000 грн.

За рахунок коштів, одержаних від реалізації заставного майна  були погашені відсотки за користування кредитом у сумі 29548 грн. 36 коп. та частина суми основного боргу по кредиту в розмірі 123319 грн.39 коп. Залишились не сплаченими 56 680 грн. 61 коп. решти заборгованості по кредиту та 246 грн. 57 коп. відсотків за користування кредитом.

Внаслідок визнання недійсними в судовому порядку прилюдних торгів з реалізації заставного майна  банком були повернуті кошти ,   отримані від продажу нерухомості в сумі 154 717 грн. 75 коп.

29 квітня 2004 р. Відділом ДВС Вінницького МУЮ банку були перераховані стягнуті з майнового поручителя кошти в сумі 211644 грн.93 коп.  внаслідок реалізації  заставного майна, в т. р. 180000 грн. заборгованості за кредитом, 29794 грн.93 коп. відсотків за користування кредитом за період з 1.07.2001 по 8.11.2001 , та 1850 грн. витрат банку на вчинення виконавчого напису.

На думку позивача, у боржника виникло зобов’язання сплатити відсотки за користування кредитом у період з  9.11.2001 по 28.04.2004 р.

Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України  зобов’язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем діяло Положення про кредитування, затверджене постановою Правління НБУ №246 від 28.09.95р. (із наступними   змінами), яке визначало правові основи надання, використання і повернення кредитів та регулювання взаємовідносин між суб'єктами, що виникають у процесі кредитування.

Відповідно до пункту 9 Положення про кредитування, банківський кредит надається суб'єктам кредитування усіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Основними із них є: забезпеченість, повернення, строковість, платність та цільова направленість. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

За   змістом    наведених    правових    норм    в    кредитний    договір обов'язково включається умова про строк, на який видається кредит. Отже, зазначена умова є істотною для кредитних договорів.

Відповідно   ч.2 ст. 153 Цивільного кодексу УРСР, істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 3 пункту 15 Положення про кредитування, комерційні банки можуть надавати кредити всім суб'єктам господарської діяльності незалежно від їх галузевої приналежності, статусу, форм власності у разі наявності в них реальних можливостей та правових форм забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків (комісійних) за користування кредитом.

Таким чином, відсотки   є платою за користування кредитом, який видається на певний строк.

Відповідно до пункту 26 Положення про кредитування, відстрочення погашення кредиту з підвищенням відсоткової ставки здійснюється банком у виняткових випадках, у разі виникнення у позичальника тимчасових фінансових ускладнень через непередбачені обставини за умови прийняття позичальником відповідних заходів щодо їх усунення. Це відстрочення має бути оформлене додатковим договором між позичальником та банком, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Відповідно до пункту 28 Положення про кредитування, у разі несвоєчасного погашення боргу за кредитом та сплати відсотків (комісій), при відсутності домовленості про відстрочення погашення кредиту, банк має право на застосування штрафних санкцій у розмірах, передбачених договором.

З огляду на викладене, в разі прострочення повернення кредиту та процентів за його користування банк має право на застосування до позичальника штрафних санкцій.

З урахуванням того, що строк, на який видається кредит є істотною умовою договору кредиту, який може змінюватися лише додатковим договором між позичальником та банком, а відсотки є відповідно платою за користування кредитом, то сплата відсотків нерозривно пов'язана зі строком користування кредитом, встановленим в договорі.

Відповідно після закінчення встановленого договором строку, на який видавався кредит, якщо сторони не прийшли до згоди про продовження строку повернення кредиту, підстави для стягнення плати за користування кредитом відсутні. В даному випадку наступають підстави для стягнення штрафних санкцій за прострочення повернення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 8 червня 2001 року сторони уклали додаткову угоду про продовження дії кредитного договору № 01/0110-2000 до 8 листопада 2001 року.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов’язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України  зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд дійшов висновку, що зобов’язання по сплаті відсотків за кредитним договором № 01/0110-2000 припинилось 8 листопада 2001 р. з огляду також на наступне.

Відповідно  ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Пунктом 2.2 цього Договору позичальник зобов'язався сплачувати фактично нараховані відсотки за кредит відповідно до п. 1.1 цього Договору, яким   передбачено, що кредит надається під 55% річних на термін до 08.06.01р. (з урахуванням додаткової угоди до 08.11.01р.). За п.3.3 Договору позичальник зобов'язався сплачувати проценти у порядку, передбаченому цим Договором. Таким чином, якщо банк нараховував проценти після закінчення терміну дії договору, то він   мав би повідомити про це боржника, оскільки договором такого випадку не передбачено, а боржник вважається таким, що прострочив виконання лише за умови, що він був повідомлений про таке зобов'язання та про час його виконання. Згідно із ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, боржник має право виконати цей обов'язок у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги. Кредитним договором не визначено обов'язку позичальника сплачувати відсотки після закінчення терміну дії кредитного договору у випадку не повного погашення кредиту. Позивач вимоги про сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному заявою про зміну позовних вимог   не висував.  Відсотки були нараховані   банком одномоментно  після фактичного погашення кредиту боржником.

Відповідно до розділу 3 Постанови правління НБУ №316 від 25.09.97р., яка діяла до 18 червня 2003 року, проценти та прирівняні до них комісії повинні обліковуватися регулярно не рідше одного разу на місяць, незалежно від періодичності розрахунків, яка вказана в угоді з контрагентом. За п.3.1.4 цієї Постанови у разі визнання нарахованих доходів сумнівними щодо отримання виконується проводка за символом 2480А „Сумнівна заборгованість за нарахованими доходами за операціями з клієнтами". З 18 червня 2003 року вступила в дію Постанова НБУ №255 відповідно до п. 1.20 якої умови нарахування та сплати доходів та витрат (дата нарахування, термін сплати, період розрахунку тощо) а також неустойки в разі порушення боржником зобов'язання визначаються договором між банком і контрагентом. Пунктом 1.21 передбачено, що розрахунковий період для нарахування процентних доходів визначається договором відповідно до вимог законодавства України. Отже, нормативні документи національного банку свідчать про те, що процентні доходи мають бути нараховані банком по обліку станом на кожну дату заборгованості. Про суму нарахування, період та термін сплати має бути повідомлений боржник відповідно до умов договору.

Умовами   кредитного договору така процентна ставка у випадку неповернення кредиту не передбачена, сторонами це не узгоджувалась, оскільки проценти на той час не нараховувались, що не заперечується позивачем.

Крім цього, п. 2.7 кредитного Договору визначено порядок погашення боргу у випадку   простроченої заборгованості по кредиту і процентах: в першу чергу погашається заборгованість по процентах, після цього залишок заборгованості спрямовується на погашення кредиту, пені та штрафів. Отже, при отриманні задоволення від продажу предмету застави Банк зобов'язаний був відповідно до умов договору погасити спочатку заборгованість по нарахованих процентах і тільки потім спрямовувати залишок суми на погашення кредиту. Банк погасив тільки 29 794,93 грн. відсотків, що свідчить про те, що на момент погашення заборгованості по кредиту іншої суми фактично нарахованих відсотків за користування кредитом нараховано не було, що позивач не заперечує. 20 лютого 2003 року Банк у зв'язку з визнанням у судовому порядку торгів з продажу заставного майна не дійсними повернув на рахунок виконавчої служби отриману суму. 28 квітня 2004 року Банк згідно з платіжним дорученням №569954 отримав від відділу державної виконавчої служби Вінницького управління юстиції 211 644,93 грн. в погашення заборгованості за кредитним Договором №01/0110-00 від 11.10.00р. Розпорядженням кредитного відділу Вінницької філії АТ „Укрінбанк" від 29.04.04р.,     кошти в сумі 211644,93 грн. направлено на погашення заборгованості ТОВ „Агро-Міл ЛТД" в такому порядку: 1850 повернення витрат за вчинення виконавчого напису, 29794,93 повернення прострочених відсотків згідно з кредитним договором та 180000 грн. на погашення простроченого кредиту згідно кредитного договору. Рахунки, що обслуговували кредитний договір №01/0110-2000 від 09.10.2000, були закриті 29.04.2004 р., що стверджується довідкою банку від 27.01.2006 № 03-01/0143.

Заявою Банку про зміну предмету позову стверджується, що позичальнику станом на 28 квітня 2004 року були нараховані відсотки за   користування   кредитом  у сумі  170 975,88 грн.  Однак у   випадку   дії договору в частині зобов’язань сплачувати відсотки після 8.11.2001  позивач зобов'язаний був відповідно до умов договору погасити спочатку відсотки ,а  потім основну заборгованість.

Наведене свідчить , що зобов’язання по сплаті відсотків були повністю виконані відповідачем станом на 8.11.2001 та припинені, а у період 9.11.2001 по 28.04.2004 р. нові зобов’язання по сплаті відсотків не виникли.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 170975 грн.88 коп. заборгованості  по сплаті відсотків за кредитним договором № 01/0110-2000 від 09.10.2000 за користування кредитом за період з 9.11.2001 по 28.04.2004 р.

Керуючись  р. ”Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України,   ст.ст. 47,49, 82,84,85,   ГПК України ,-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Суддя                                             Говор Н.Д.

Повний текст рішення оголошений в судовому засіданні 04.04.07