ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.12.2007
Справа №2-8/13974-2007А

За позовом – Прокурора м. Сімферополя в інтересах держави в особі Республіканського комітету з земельних ресурсів АР Крим, м. Сімферополь, Держземінспекції АРК,                                 м. Сімферополь

До відповідача – Сімферопольської міської Ради, м. Сімферополь

Про визнання протиправним та недійсним пункту рішення

Головуючий суддя Чумаченко С.А.

Секретар Ярилова О.С.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивачів – не з'явились

Від відповідача – не з'явився

Прокурор – Яковлєв О.О.

Сутність спору: Прокурор м. Сімферополя в інтересах держави в особі Республіканського комітету з земельних ресурсів АР Крим, Держземінспекції АРК звернувся до Господарського Суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом до відповідача Сімферопольської міської Ради, просить визнати протиправним та недійсним пункт 18 рішення 26-ої сесії Сімферопольської міської Ради IV скликання   від 21.04.2005 року № 406  «Про дозвіл розробки проектів землеустрою з відводу земельних ділянок, наданні, передачі громадянам України, юридичним та фізичним особам (суб’єктам підприємницької діяльності) земельних ділянок у власність, постійне користування, оренду в м. Сімферополі» в частині заборони оформлення земельних ділянок  при наявності заборгованості з плати за землю.

Представник відповідача представив заперечення на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Справа слуханням відкладалась в порядку ст. 150 Кодексу Адміністративного Судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сімферопольської міської Ради від 21.04.2005 року № 406, пункт 18, «Про дозвіл розробки проектів землеустрою з відводу земельних ділянок, наданні, передачі громадянам України, юридичним та фізичним особам (суб’єктам підприємницької діяльності) земельних ділянок у власність, постійне користування, оренду в м. Сімферополі»,  передбачено при наявності заборгованості з плати за землю (податок або оренда), договір оренди не поновлювати, земельні ділянки не оформлювати.

05.07.2007р. вих.. № 299вих/07 Сімферопольській міській раді Прокуратурою                          м. Сімферополя винесений Протест на рішення 26-ої сесії Сімферопольської міської Ради IV скликання від 21.04.2005 року № 406 «Про дозвіл розробки проекту землеустрою з відведення земельних ділянок, наданні, передачі громадянам України, юридичним і фізичним особам (суб’єктам підприємницької діяльності) земельних ділянок у власність, постійне користування, оренду в м. Сімферополь», оскільки в частині заборони оформлення земельних ділянок при наявності заборгованості з плати за землю, рішення міської ради від 21.04.2005 року № 406 не відповідає вимогам законодавства і підлягає приведенню у відповідність до законодавства.

Рішенням Сімферопольської міської ради від 26.07.2007 року № 337, Протест прокурора м. Сімферополя від 05.07.2007р. вих.. № 299вих/07 на пункт 18 рішення 26-ої сесії Сімферопольської міської Ради IV скликання від 21.04.2005 року № 406 «Про дозвіл розробки проекту землеустрою з відведення земельних ділянок, наданні, передачі громадянам України, юридичним і фізичним особам (суб’єктам підприємницької діяльності) земельних ділянок у власність, постійне користування, оренду в м. Сімферополь» відхилено на підставі ст.12, 206 Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права  власності  та права  користування  земельними  ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням  органів  виконавчої  влади  або органів  місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо   земельних   ділянок,   на  яких  розташовані  об'єкти,  які підлягають  приватизації,  в  межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та  юридичними  особами здійснюється  шляхом  передачі  земельних  ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 123 Земельного кодексу України передбачений порядок надання земельних ділянок у постійне користування або в оренду.

Надання земельних  ділянок  юридичним  особам  у  постійне користування  здійснюється  на  підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами  відведення цих ділянок.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду  земельних  ділянок,  що  перебувають  у державній  або  комунальній  власності,  здійснюється  на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу  місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтею126 Земельного кодексу України право  власності  на  земельну  ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується  державними  актами.

Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право    оренди   землі   оформляється   договором,   який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист  його  права  на  орендовану земельну  ділянку  нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження  земельної  ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в  одній  особі  власника  земельної   ділянки   та орендаря; смерті фізичної    особи-орендаря,    засудження    його   до позбавлення волі та відмови осіб,  зазначених  у  статті  7  цього Закону,   від   виконання  укладеного  договору  оренди  земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря.

Договір оренди  землі  припиняється  також  в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за  згодою  сторін.

На  вимогу  однієї  із  сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Таким чином, нормами чинного законодавства України, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі», не передбачено такої умови для відмови в оформленні права на земельну ділянку та видачі відповідного документу, як наявність заборгованості з плати за землю, що,  в свою чергу, міститься  у рішенні Сімферопольської міської Ради від 21.04.2005 року № 406, пункт 18, «Про дозвіл розробки проектів землеустрою з відводу земельних ділянок, наданні, передачі громадянам України, юридичним та фізичним особам (суб’єктам підприємницької діяльності) земельних ділянок у власність, постійне користування, оренду в м. Сімферополі».

Крім того, виходячи зі змісту ст. 141 Земельного кодексу України, систематична несплата земельного податку або орендної плати,  є однією з підстав для припинення оформленого права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-з  використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія);

- з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ч. ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом примусового виконання обов’язку в натурі.

Відповідно до ст. 158 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови.

В судовому засіданні 14.12.2007 р. оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Повний текст постанови підписано 19.12.2007 р.

Враховуючи вищевикладене, керуючись 158, 159, 161, 162, 163,  ст.ст. Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити в повному обсязі.

2.          Визнати протиправним та недійсним пункт 18 рішення 26-ої сесії Сімферопольської міської Ради IV скликання   від 21.04.2005 року № 406  «Про дозвіл розробки проектів землеустрою з відводу земельних ділянок, наданні, передачі громадянам України, юридичним та фізичним особам (суб’єктам підприємницької діяльності) земельних ділянок у власність, постійне користування, оренду в м. Сімферополі» в частині заборони оформлення земельних ділянок  при наявності заборгованості з плати за землю.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чумаченко С.А.