ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  42/444

18.12.07

За позовом Державного комітету України з державного матеріального резерву м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” м. Києва

про повернення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, стягнення неустойки, ціна позову 1637015,19 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Свірська Н.П.

від відповідача Соковська Л.М.

СУТЬ СПОРУ:

у жовтні 2007 року Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що на відповідальному зберіганні відповідача як правонаступника Комунального підприємства “Одесводоканал” знаходяться матеріальні цінності мобілізаційного резерву.

Всупереч вимог Закону України “Про державний матеріальний резерв” відповідач самовільно використав матеріальні цінності вартістю 915405,71 грн. та не провів освіження і заміну матеріальних цінностей вартістю 2338643,05 грн.

З урахуванням наведеного на підставі ст.ст. 526, 936, 942, 949, 954 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 14 Закону України “Про державний матеріальний резерв” позивач просив задовольнити позов, зобов’язати відповідача повернути самовільно використані матеріальні цінності мобілізаційного резерву (33,209 т труб зварних великих діаметрів, 42,15 т труб нафтопровідних, 113,45 т труб чавунних напірних, 3 шт. насосів) та стягнути з відповідача 1637015,19 грн. неустойки (915405,71 грн. штрафу і 253880,87 грн. пені за незабезпечення збереження матеріальних цінностей, 467728,61 грн. штрафу за несвоєчасне освіження та заміну матеріальних цінностей).

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та недоведеність заявлених вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до вимог ст. 15 Закону України “Про оренду державного і комунального майна” на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу КП “Одесводоканал” від 17 грудня 2003 р. відповідач є правонаступником Комунального підприємства “Одесводоканал”.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, статутом Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, зареєстрованим Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 16 лютого 2004 р.

Як на підставу своїх вимог позивач посилався на ту обставину, що у попередника відповідача Комунального підприємства “Одесводоканал” були розміщені матеріальні цінності державного матеріального резерву відповідно до номенклатури та норм накопичення матеріальних цінностей, затверджених наказом МЖКГ УРСР від 27 січня 1986 р., закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву здійснювалося на протязі 1972-1996 років.

У відповідності до вимог ст. 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Згідно з п.п. 9, 10 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого поставою Кабінету Міністрів України № 1129 від 8 жовтня 1997 р., матеріальні цінності, що закладаються до державного резерву у відповідальних зберігачів, приймаються ними самостійно з дотриманням вимог, визначених Держкомрезервом, а також обумовлених договорами на їх поставку. Матеріальні цінності вважаються закладеними до державного резерву після підписання акта про їх приймання, розміщення на місці постійного зберігання та оформлення відповідних бухгалтерських документів складського обліку.

Отже, документом, що підтверджує закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на відповідальне зберігання, є акт закладки матеріальних цінностей за формою № 1.

Всупереч вимог ст. 33 ГПК України позивачем не подано відповідних доказів закладення на підприємстві відповідача матеріальних цінностей, збереження яких, на думку позивача, не було забезпечене.

Позивачем також на вимогу суду не було подано номенклатуру накопичення матеріальних цінностей, якою передбачалося розміщення у відповідача відповідного майна.

При цьому, номенклатура накопичення є державним замовленням, тобто тим завданням, яке держава встановлювала підприємству, проте наявність відповідного нормативу не може свідчити про фактичну кількість закладених до мобілізаційного резерву цінностей.

Інших достовірних доказів на підтвердження факту розміщення у відповідача або його попередника заявленого майна суду не надано.

Так, з наявних матеріалів слідує, що письмовий договір на відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву між сторонами по справі відсутній, кошти на відшкодування відповідачу витрат, пов’язаних зі зберіганням таких цінностей, не сплачувалися.

Те ж стосується матеріальних цінностей, відносно яких, на думку позивача, не було дотримано вимог щодо своєчасного освіження та заміни.

У позовній заяві позивач посилався на те, що згідно з наявними у нього обліковими даними матеріальні цінності, з приводу яких заявлені позовні вимоги, значаться на відповідальному зберіганні не у відповідача, а в Головному управлінні житлово-комунального господарства, енергетики та енергозбереження Одеської облдержадміністрації, яке ліквідоване у 2005 році.

З акту приймання-передачі від 17 грудня 2003 р. (додаток № 2 до договору оренди цілісного майнового комплексу КП “Одесводоканал” від 17 грудня 2003 р.) вбачається, що при передачі Одеською міською радою орендованого майна Комунального підприємства “Одесводоканал” матеріальні цінності мобілізаційного резерву відповідачу не передавалися.

Подані позивачем акт позапланової контрольної перевірки наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобрезерву від 16 лютого 2006 р. та довідка форми 16 мр не є належними доказами факту передачі відповідачу на зберігання в установленій кількості матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, оскільки вони не ґрунтуються на даних первинних облікових документів.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не доведено факту незабезпечення збереження відповідачем матеріальних цінностей державного резерву вартістю 915405,71 грн. та непроведення освіження і заміни матеріальних цінностей вартістю 2338643,05 грн., у позові слід відмовити з цих підстав.

Оскільки у позові відмовлено, позивач в установленому порядку звільнений від сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Державного комітету України з державного матеріального резерву відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                                П.І.Паламар