КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2007                                                                                           № 19/35

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:                                          Малетича  М.М.

Студенця  В.І.

при секретарі:

За участю представників:

від відповідача - Андрієнко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської організації Української партії "Єдність"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.02.2007

у справі № 19/35 (Саранюк В.І.)

за позовом                               Київської міської організації Української партії "Єдність"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк "Хрещатик"

третя особа            Територіальне управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку у м. Києві

про                                                  визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Київська міська організація Української партії «Єдність» звернулася до Господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик», в якому просить визнати недійсним рішення загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» від 31.08.2006 р. про збільшення статутного капіталу та здійснення шостого випуску акцій, що оформлені протоколом №3.

Рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2007 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду, Київська міська організація Української партії «Єдність» звернулась з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт стверджує про невірне застосування ст. ст. 124, 142, 143 Конституції України, ст.ст. 50, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та неправильний висновок суду про відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

ВАТ КБ «Хрещатик» подало до суду відзив в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

31.08.2006 р. були проведені загальні збори акціонерів ВАТ КБ «Хрещатик», на яких були присутні акціонери та представники акціонерів, що діють за довіреностями, які у сукупності володіють 248 207 голосами, що становить 99,2828 % відсотків загальної кількості голосів акціонерів, визначеної Статутом ВАТ КБ «Хрещатик».

Вказаними загальними зборами акціонерів прийняті рішення щодо внесення змін до Статуту, внесення змін до Положення про Спостережну Раду, внесення змін до Положення про Правління, збільшення статутного капіталу банку, випуск та розміщення акцій тощо.

Зазначені рішення були оформлені протоколом №3 Загальних зборів акціонерів ВАТ КБ «Хрещатик».

Звертаючись із позовом про визнання недійсними рішень ВАТ КБ «Хрещатик», що оформлені протоколом №3 від 31.08.2006 р., позивач вказує на їх невідповідність положенням чинного законодавства України.

Приймаючи рішення, місцевий суду виходив із того, що з урахуванням положень ч.2 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України відповідні суб’єкти можуть звертатися з позовами до господарських судів лише за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів, а не прав інших осіб. Встановивши, що права та охоронювані законом інтереси Київської міської організації Української партії «Єдність» оспорюваним рішенням не порушені, господарський суд відмовив у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Київська міська організація Української партії «Єдність» вказує на неправильність вказаного висновку суду першої інстанції з огляду на його невідповідність рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. №15-рп/2002 та від 01.12.2004 р. №18-рп/2004, ст. 20 Закону України «Про об’єднання громадян».

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про об’єднання громадян» для здійснення цілей і завдань, визначених у статутних документах, зареєстровані об'єднання громадян користуються правом представляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів (учасників) у державних та громадських органах.

Згідно з статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За таких обставин, колегія погоджується із висновком місцевого суду про те, що відповідні суб’єкти можуть звертатися з позовами до господарських судів лише за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів, а не прав інших осіб.

Тобто, Київська міська організація Української партії «Єдність» може звертатися до господарського суду за захистом своїх законних інтересів та законних інтересів своїх членів (учасників).

Із матеріалів справи вбачається, що ні Київська міська організація Української партії «Єдність», ні її члени (учасники) не володіють акціями ВАТ КБ «Хрещатик», оскаржуване рішення не порушує прав позивача, а тому вказаний позивачем інтерес до рішень загальних зборів акціонерів відповідача не пов'язаний з його суб'єктивними правами, а отже не підлягає правовому захисту і не може вважатись законним інтересом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого суду про відсутність порушення прав позивача, та також не містять конкретного переліку порушених прав, та не зазначають, як оспорюване рішення перешкоджає позивачу користуватися матеріальним та/або нематеріальним благом.

З урахуванням вимог ст. 140 Конституції України, ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 8 Закону України «Про столицю України – місто-герой Київ» представляти інтереси територіальної громади міста Києва, в тому числі звертатися до господарських судів за захистом порушених прав і охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста Києва, вправі Київська міська рада або її виконавчий орган.

Позивачем не доведено факту делегування йому повноважень відповідними органами для представлення інтересів територіальної громади.

Відповідно до ч.3 Узагальнення судової практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України «Про господарські товариства» у частині регулювання діяльності акціонерних товариств, затвердженого постановою Президії Верховного Суду України від 03.03.2004 р. № 15 правом на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів та інших органів товариства наділені, насамперед, акціонери товариства, а також інші особи, права та охоронювані законом інтереси яких порушуються такими рішеннями, зокрема державні органи в межах їх компетенції. Суду слід враховувати, що однією з обов'язкових умов визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації – позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що оскільки оспорюване рішення не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, то підстав для задоволення позову немає.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2007 року у справі № 19/35 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Київської міської організації Української партії «Єдність» підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2007 року у справі № 19/35 залишити без змін, а апеляційну скаргу Київської міської організації Української партії «Єдність» - без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Андрієнко  В.В.

Судді                                                                                          Малетич  М.М.

Студенець  В.І.

16.04.07 (відправлено)