ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 р.
№ 11/149-05

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого
Овечкіна  В.Е.,

суддів
Чернова     Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю   представників:

позивача
- Шевирьов О.О.,

відповідачів
третьої особи
- не з'явилися,
- не з'явився,

розглянувши у відкритому
судовому   засіданні
касаційну скаргу

ЗАТ "ХДКБА "Хімавтоматика"

на постанову
від 14.09.2005 Харківського апеляційного господарського суду

у справі
№11/149-05

за  позовом
ЗАТ "ХДКБА "Хімавтоматика"

до

(третя особа
1.КП "Харківське міське БТІ";
2.РВ ФДМ України по Харківській області
- ТОВ "ВКФ "Делікат")

про
спонукання до реєстрації права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.05.2005 (суддя Черленяк М.І.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду  від 14.09.2005 (судді: Бондаренко В.П., Лакіза В.В., Токар М.В.), в позові відмовлено у зв’язку з необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення мотивоване тими обставинами, що відповідно до п.10 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (в редакції від 17.05.2004 року), правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, є, зокрема, рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. В резолютивній частині рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2003 та постанови Вищого господарського суду України від 05.11.2003 у справі №20/116-03 не встановлено право власності на спірне майно за позивачем. Таким чином, ці судові рішення не можуть бути підставою для реєстрації права власності на спірне майно за позивачем, в зв'язку з чим перший відповідач помилково зареєстрував 06.02.2004 року право власності за позивачем на підставі вказаних судових рішень та правомірно  анулював цю реєстрацію 17.02.2004 року.

ЗАТ "ХДКБА "Хімавтоматика" у поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення апеляційним судом ст.ст.35,84 ГПК України і неправильне застосування ст.124 Конституції України та норм  додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5. Зокрема, скаржник вказує на те, що його право власності на будівлю їдальні виникло на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.1993р. №71 і цей факт, який встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2003 та постановами Вищого господарського суду України від 05.11.2003 та від 08.09.2004 у справах №20/116-03 та №20/57-04, в силу вимог ч.2 ст.35 ГПК України не підлягає доведенню. На думку скаржника, згідно п.1 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, зазначений договір купівлі-продажу є правовстановлюючим документом. Окрім того, позивач вважає, що право власності на будівлю їдальні по вул.Кібальчича,18 в м.Харкові не могло бути зареєстровано 10.01.2004 року, адже, РВ ФДМ України по Харківській області було відмовлено у визнанні права власності на будівлю їдальні, більш того, 06.02.2004 року право власності на будівлю їдальні було зареєстровано за ЗАТ "ХДКБА "Хімавтоматика".

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами попередніх інстанцій та заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова –залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про відмову в позові апеляційний господарський суд виходив з того, що:

В позовній заяві позивач просив суд першої інстанції зобов'язати першого відповідача здійснити нову державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна -  будівлю їдальні літ."К-2" загальною площею 1732,7 кв.м., розташовану по вул.Кібальчича,18 в м.Харкові. Але позивач не надав доказів звернення до першого відповідача із заявою про проведення державної реєстрації права власності та доданими до неї документами у порядку, передбаченому розділом 2 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5.

Відповідно до п.10 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (в редакції від 17.05.2004 року), правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, є, зокрема, рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

В резолютивній частині рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2003 та постанови Вищого господарського суду України від 05.11.2003 у справі №20/116-03 не встановлено право власності на спірне майно за позивачем. Таким чином, ці судові рішення не можуть бути підставою для реєстрації права власності на спірне майно за позивачем.

Апеляційна інстанція також зазначила, що право власності на їдальню літ."К-2" по вул.Кібальчича,18 в м.Харкові було зареєстровано 10.01.2004 року за Державою Україна і вказана реєстрація не була оскаржена та не скасовувалася у встановленому порядку.

Колегія погоджується з висновками судів з огляду на таке.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.04.2006 у справі №33/313-05, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду  від 16.06.2006 та постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2006, первісний позов задоволено частково –визнано наявність права власності Держави Україна будівлю їдальні літ."К-2" загальною площею 1732,7 кв.м., розташовану по вул.Кібальчича,18 в м.Харкові, а в зустрічному позові ЗАТ "ХДКБА "Хімавтоматика" про визнання права власності на цю ж будівлю відмовлено.

Судами при вирішенні спору у справі №33/313-05 беззаперечно встановлено, що згідно акту передачі нерухомого майна у власність АТЗТ “ХДКБА “Хімавтоматика” №82 від 27.07.1999 року, який складено відповідно до Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 22.07.1998 року № 1450, в переліку об’єктів, що передавалися у власність АТЗТ “ХДКБА “Хімавтоматика” відсутнє приміщення їдальні, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Кібальчича, 18. Спірна будівля їдальні до складу майна цілісного майнового комплексу, яке було предметом договору купівлі-продажу № 71 від 01.09.1993 року не увійшла та знаходились в користуванні ЗАТ “Харківське дослідно-конструкторське бюро автоматики “Хімавтоматика” на забалансовому рахунку, що підтверджується листами позивача за зустрічним позовом № 3271/1858 від 07.12.1999 року, № б/н від 22.06.2004 року, № 321/241 від 23.02.2000 року, зі змісту яких вбачається, що позивач за зустрічним позовом ставився до приміщення їдальні не як до майна, що належить йому на праві власності, а як до майна, що знаходиться в його користуванні та на балансі.

Наведеним повністю спростовуються посилання позивача в обгрунтування своїх заперечень на виникнення у нього права власності на будівлю їдальні на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.1993р. №71 та встановлення цього факту рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2003 та постановами Вищого господарського суду України від 05.11.2003 та від 08.09.2004 у справах №20/116-03 та №20/57-04.

Адже, передача позивачу спірної їдальні, яка (передача) була здійснена в липні 1999 року, може мати місце лише за умови цільового використання спірного гуртожитку та його належного утримання і без права продажу (ч.2 ст.24 Закону України “Про приватизацію майна” в редакції від 19.02.1997 року), що, в свою чергу, додатково вказує на недопустимість безоплатної передачі об’єктів соціально-побутового призначення у власність господарюючих суб’єктів, оскільки згідно зі ст.225 ЦК України (в редакції чинній до 01.01.2004 року) право продажу майна належить лише власнику.

Касаційна інстанція при прийнятті постанови від 16.11.2006 у справі №33/313-05 правомірно дійшла до висновку про те, що в порушення ч.2 ст.35 ГПК України апеляційним судом взято до уваги не факти, а правові висновки судів в рішеннях по справах №11/428-05, №327/543. Разом з тим, правомірно відхилено посилання АТЗТ “ХДКБА “Хімавтоматика” на преюдиціальність фактів встановлених рішенням по справі №20/116-03, оскільки фактами є конкретні життєві обставини, явища реальної дійсності, якими не є висновок про набуття АТЗТ “ХДКБА “Хімавтоматика” права власності на спірне нерухоме майно без дослідження приватизаційних матеріалів, який зроблений виключно на тлумаченні диспозиції ст.24 Закону України “Про приватизацію майна державних підприємств” в редакції від 04.03.1992 року. Аналіз приватизаційних документів дав підстави судам дійти правомірного висновку про те, що будівля їдальні не змінювала форми державної власності ні під час оренди, ні під час приватизації; при приватизації цілісного майнового комплексу в його складі у власність АТЗТ “ХДКБА “Хімавтоматика” не було передано спірне приміщення їдальні по вул. Кібальчича, 18.

Отже, спірна будівля їдальні не вибула з державної власності в процесі приватизації цілісного майнового комплексу ОП “ХДКБА “Хімавтоматика”, чим спростовуються твердження скаржника про зворотне.

Колегія враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах, пов'язаних із застосуванням ст.24 Закону України “Про приватизацію майна державних підприємств” в редакції від 04.03.1992р. (постанова ВСУ від 24.10.2006 у справі №Н30/10).

Водночас порушені позивачем питання про неправомірність вчинення першим відповідачем 10.01.2004 року реєстрації права власності на будівлю їдальні по вул.Кібальчича,18 в м.Харкові за Державою Україна можуть бути лише предметом іншого позовного провадження. При цьому апеляційна інстанція врахувала, що вказана реєстрація не була оскаржена та не скасовувалася у встановленому порядку.

Зважаючи на наведене, колегія дійшла висновку про правомірність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм законодавства, чинного в період існування спірних відносин, а відтак, і відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2005 у справі №11/149-05 залишити без змін, а касаційну скаргу ЗАТ "ХДКБА "Хімавтоматика" –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                           В.Овечкін

Судді:                                                                                                      Є.Чернов

В.Цвігун