ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  18/455

22.11.07

За позовом:          ЗАТ СК „САТІС”;

До:                    ЗАТ „Благо –Страхова компанія”;

Про:                     стягнення 3 419,85 грн.

Суддя  Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          Залозна Г.Є., представник, довіреність №1 від 03.01.2007 р.;

Від відповідача:            Мусько С.В., представник, довіреність №10 від 06.09.2007 р.

Справа, в порядку статті 77 ГПК України, була відкладена слуханням з 08.11.2007 р. до 22.11.2007 р., про що господарським судом винесена відповідна ухвала від 08.11.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 3 129,28 грн. (2 943,82 грн. основного боргу + 185,46 грн. інфляційних втрат), 246,57 грн. пені, 44,00 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 102,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У ході судового вирішення спору позивачем була подана заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 3 288,25 грн. (2 943,82 грн. основного боргу + 433,43 грн. інфляційних втрат), 246,57 грн. пені, 44,00 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 102,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у наданому відзиві на позов та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечує, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що позивачем, в порушення умов п. 5.3.2. оригінального договору страхування, п. 13 Правил страхування та п. 3 договору ретроцесії (перестрахування), було виплачене страхове відшкодування страхувальнику, не отримавши повного документального підтвердження причин і обставин страхового випадку.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

23.06.2005 р. між сторонами укладений договір про співробітництво в галузі факультативного перестрахування та ретроцесії №ФП-01/05, предметом якого є загальні умови перестрахування та ретроцесії ризиків, що взаємно передаються та приймаються сторонами, а також основні права і обов’язки сторін, пов’язані з передачею та прийняттям ризиків в перестрахування та ретроцесію.

Згідно з п. 1.5. договору сторони на підставах і на умовах цього договору укладають конкретні договори перестрахування.

31.01.2006 р. між сторонами укладений договір перестрахування №245405/Б, згідно з яким позивачем перестрахований автомобіль марки „Тойота Кемрі” (державний номер АА 7677 АК). Частка відповідальності відповідача складає 25%.

05.10.2006 р. на 83 км. автодороги Київ –Харків, внаслідок наїзду на тварину, сталася ДТП за участю автомобіля „Тойота Кемрі” (державний номер АА 7677 АК).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на користь власника автомобіля марки „Тойота Кемрі” (державний номер АА 7677 АК) було виплачене страхове відшкодування у розмірі 11 775,28 грн.

Відповідно до умов договору перестрахування частка відшкодування відповідача складає 2 943,82 грн.

28.11.2006 р. позивачем на адресу відповідача були направлені документи щодо страхового випадку та розрахунок частки страхового відшкодування.

Відповідач листом від 13.06.2007 р. №380 відмовив у виплаті своєї частки страхового відшкодування, посилаючись на те, що у пункті 5 статті 21 Закону України „Про страхування” вказано, що страхувальник зобов’язаний повідомити страховика про настання страхового випадку. При цьому дана інформація має бути достовірною і збігатись з іншими документами, які підтверджують настання ДТП”. Відповідач у своїй відмові також посилається на статтю 26 Закону України „Про страхування” та наголошує на тому, що позивачем були подані неправдиві відомості про факт настання страхового випадку.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наведеного нижче.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування»страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо  захисту майнових  інтересів  громадян  та  юридичних  осіб у разі настання певних   подій   (страхових   випадків),   визначених    договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом  сплати  громадянами  та  юридичними  особами страхових   платежів  (страхових  внесків,  страхових  премій)  та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 12 Закону України «Про страхування»передбачено, що перестрахування - страхування  одним  страховиком  (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика  (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Відповідно до п. 3.1.6. договору про співробітництво в галузі факультативного перестрахування та ретроцесії позивач (перестрахувальник) зобов’язаний письмово сповістити відповідача (перестраховика) про настання страхового випадку, що може бути визнаний страховим по перестрахованому ризику, протягом трьох робочих днів з моменту одержання інформації про настання такого випадку.

Позивачем 09.10.2006 р. повідомленням №508 було проінформовано відповідача про страховий випадок.

Позивач дізнався про страховий випадок з застрахованим майном з повідомлення власника автомобіля, яке було отримане позивачем 06.10.2006 р.

Відповідно до п. 7.1. договору про співробітництво в галузі факультативного перестрахування та ретроцесії при настанні страхового випадку, передбаченого договором страхування і конкретним договором перестрахування, відповідач виплачує позивачеві частину страхового відшкодування, що відповідає його частці (обсягу) відповідальності по конкретному договору перестрахування, протягом 10 банківських днів після одержання від перестрахувальника такого комплекту документів:

—копії страхового акту;

—копії офіційного висновку з описанням всіх обставин випадку, який видається установою, до компетенції якої належить розгляд даного випадку;

—копії експертного висновку з дефектною відомістю щодо розміру збитку, якого було завдано внаслідок настання страхового випадку або копії рахунку (кошторису) на відновлювальні роботи;

—розрахунку частини страхової виплати, що підлягає оплаті відповідачем;

—копії платіжного доручення з позначкою обслуговуючого банку про списання коштів із розрахункового рахунку або видаткового касового ордеру про оплату позивачем страхового відшкодування, якщо в конкретному договорі перестрахування не передбачено застереження про касовий збиток;

—інших документів, які пов’язані із врегулюванням по страховій виплаті.

Перелік документів, що запитуються додатково, не може бути ширше переліку документів, передбаченого Правилами страхування страховика та оригінальним договором страхування.

Згідно з п. 6.3. оригінального договору страхування для отримання страхового відшкодування страхувальник подає страховику такі документи: договір страхування, заяву про страховий випадок, довідку ДАЇ про отримані пошкодження, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія, заяву на виплату страхового відшкодування, доручення на отримання страхового відшкодування.

28.11.2006 р. позивач направив на адресу відповідача пакет документів по страховому випадку та розрахунок його частки страхового відшкодування (лист вих. №618 від 28.11.2006 р. з переліком документів). Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №2129290 документи були отримані відповідачем 29.11.2006 р.

Наполягання відповідача про надання первинної довідки ДАЇ є безпідставним, оскільки п. 6.3. оригінального договору страхування передбачено надання страхувальником довідки ДАЇ з зазначенням отриманих пошкоджень. Пунктом 11.2.1. Правил страхування КАСКО та п. 7.1. договору про співробітництво в галузі факультативного перестрахування та ретроцесії передбачено надання довідки ДАЇ встановленої форми з зазначенням ПІБ власника ТЗ, марки, моделі, державного номеру ТЗ, учасників та винуватців ДТП.

У наданій позивачем довідці зазначені всі вимоги, перелічені вище.

Посилання відповідача на розбіжність у часі в довідках ДАЇ є несуттєвим для вирішення даного спору та не є підставою для відмови у виплаті своєї частки перестрахового відшкодування, оскільки страховий випадок із застрахованим транспортним засобом стався і останньому були завдані пошкодження.

Розділом „Додаткові умови” договору про співробітництво в галузі факультативного перестрахування та ретроцесії передбачено, що перестраховик (відповідач) у межах своєї відповідальності зобов’язується слідувати всім рішенням, що прийняті перестрахувальником (позивачем) у зв”язку з настанням страхового випадку, за виключенням збільшення частки відповідальності перестраховика у ризику.

Пунктом 3.4.2. договору про співробітництво в галузі факультативного перестрахування та ретроцесії передбачено право перестраховика відмовити у здійсненні своєї частки страхової виплати або зменшити її, якщо перестрахувальник:

—приховав від перестраховика наявність відомих йому обставин, що безпосередньо та безперечно впливають на ступінь страхового ризику по конкретному договору перестрахування та по договору первинного страхування;

—приховав від перестраховика умови договору страхування, зміну термінів і обсягів відповідальності;

—не виконав або неналежним чином виконав зобов’язання, взяті на себе відповідно до договору та конкретного договору перестрахування, в тому числі щодо термінів сплати перестрахувальної премії;

—відмовив або перешкоджав участі представника перестраховика в розслідуванні причин і обставин страхового випадку по договору страхування (в т.ч. порушив умови п. 3.1.9. договору), якщо бажання такої участі було викладене в письмовій формі.

Слід зазначити про те, що визначені п. 3.4.2. договору про співробітництво в галузі факультативного перестрахування та ретроцесії підстави для відмови у виплаті своєї частки перестрахового відшкодування, у даному випадку відсутні.

Посилання відповідача на те, що позивач не мав права виплачувати страхове відшкодування на підставі рахунку –фактури, є недоцільним, оскільки п. 6.2. оригінального договору страхування та п. 12.2. Правил страхування КАСКО передбачено, що розмір збитків при настанні страхового випадку визначається за згодою зацікавлених у цьому осіб (страховик, страхувальник). Виплата проводиться після складання наступних документів щодо пошкодженого транспортного засобу: акту огляду пошкодженого транспортного засобу, калькуляції на підставі пред’явлених страхувальником документів.

Позивачем була здійснена виплата страхового відшкодування на підставі рахунку –фактури №С-00015426 від 16.10.2006 р., що повністю відповідає вимогам оригінального договору страхування.

За прострочку виконання зобов’язань позивачем нарахована пеня у розмірі 246,57 грн., передбачена п. 12.2. договору про співробітництво в галузі факультативного перестрахування та ретроцесії. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем також нарахована сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 3 288,25 грн. (2 943,82 грн. основного боргу + 433,43 грн. інфляційних втрат) та 44,00 грн. трьох процентів річних з простроченої суми.

Як визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вина відповідача повністю підтверджена дослідженими доказами та матеріалами справи.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Благо –Страхова компанія” (юридична адреса: інд. 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 18; фактична адреса: інд. 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 16; ) на користь Закритого акціонерного товариства Страхова компанія „Сатіс” (інд. 01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 1, ) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 3 288 (три тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 25 коп., 246 (двісті сорок шість) грн. 57 коп. пені, 44 (сорок чотири) грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 102 (сто дві) грн. витрат по сплаті держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
О.В. Мандриченко