ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  31/397

10.12.07

За позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю “Редакція газети “Все про

бухгалтерський облік”, м. Київ

до                   Товариства з обмеженою відповідальністю “Алигор ЛТД”, м. Київ

про                 стягнення 859 132,75 грн.

Суддя   Н.І.Качан

Представники:

Від позивача       Миро ненко Д.В. - пред. по довір.

Від відповідача   Івженко С.С..- пред. по довір.

В засіданні суду, на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва

Обставини справи :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 847 632 грн.. збитків від інфляції, пені, додаткових витрат   та 3% річних за користування чужими грошовими коштами. ,          мотивуючи вимоги тим ,що відповідач , як сторона по Договору на дольову участь у будівництві житлового будинку  не виконав договірні зобов’язання .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2007р. порушено провадження у справі.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового процесу, представників у перше  судове засідання не направив, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позовну вимогу по суті і розміру у будь-який інший процесуальний спосіб не заперечив.

Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача, посилаючись на неявку його до  суду та ті обставини що в досудовому порядку відповідач ухилявся від оплати боргу.

Проте  суд відхилив клопотання позивача  та визнав за неможливе  розглянути справу без участі представників відповідача за наявними у справі доказами та матеріалами.

25.06.2007р. представник відповідача з’явився у судове, позов не визнав, заявлені вимоги оспорив та підготував письмовий відзив, який залучено до матеріалів справи. У відзиві  на позов пояснив ситуативні проблеми ,які мали місце на об’єкті .

Розгляд спору відкладався в порядку ст. 77 ГПК України і  в судових засіданнях оголошувались короткочасні перерви.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали,  всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ :

Між Позивачем та Відповідачем 14 грудня 2005 року було укладено Договір про пайову участь в будівництві житлового будинку №14/12/04 (надалі –«Договір», копія якого знаходиться у матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.1. Договору Позивач зобов‘язався прийняти фінансову участь у будівництві житлового будинку з усією інженерною інфраструктурою за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталінграду, 15-В, при цьому доля Позивача у споруджуваному будинку складає 74, 23 кв. м. від загальної площі такого будинку. Метою Договору визначалося фінансова участь Позивача у будівництві житлового будинку (надалі –«Об‘єкт»), отримання Позивачем у власність квартири, площею 74, 23 кв. м., характеристики якої визначені у Додатку №1 до Договору (надалі –«Квартира»).

Пунктом 1.2. Договору орієнтовна вартість долі Позивача у Об‘єкті на момент підписання Договору визначалася у розмірі 273 648, 90 (двохсот сімдесяти трьох тисяч шестисот сорока восьми цілих дев‘яноста сотих) грн.

Відповідно до п.п. 2.2.1. –2.2.2. Договору Позивач зобов‘язувався провести фінансування будівництва Об‘єкту в обсязі площі 74, 23 кв. м., що становить долю Позивача на  Об‘єкті. Загальний обсяг фінансування Об‘єкту Позивачем на момент підписання Договору становив 273 648, 90 грн. Зазначену суму грошових коштів Позивач повинен був сплатити у строк не пізніше 16 грудня 2005 року.

Свої зобов‘язання за Договором Позивач виконав у повному обсязі, а саме: перерахував на банківський рахунок Відповідача, вказаний у Договорі, грошові кошти у розмірі 279 000 (двохсот сімдесяти дев‘яти тисяч) грн., що підтверджується платіжним дорученням №4238 від 16.12.2005 р., проведеним банком 16 грудня 2005 року (копія є у матеріалах справи).Перелічені докази визнаються судом належними .

Таким чином, відповідно до п.п. 1.4. та 2.1.4. Договору Відповідач повинен був у строк не пізніше 30 (тридцяти) робочих днів з моменту введення Об‘єкту в експлуатацію передати Позивачу за актом приймання-передачі Квартиру. Строк введення Об‘єкту в експлуатацію визначався Сторонами у п. 1.3. Договору 1 (першим) кварталом 2007 року.

Останній строк введення в експлуатацію будинку, є останнім днем І кварталу 2007 року, тобто –31 березня 2007 року. Таким чином, з урахуванням святкових та неробочих днів Відповідач повинен був передати Позивачу Квартиру у строк не пізніше 17 травня 2007 року.

Проте, Відповідач свої зобов‘язання за Договором не виконав, квартиру визначеної площі  в установлений Договором строк Позивачу за актом приймання-передачі не передав.

За інформацією Комунального підприємства «Житлоінвестбуд-УКБ»Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) станом на 15.11.2007 р. житловий будинок за адресою: проспект Героїв Сталінграду, 15-В у Оболонському районі          м. Києва не споруджувався (довідка від 15.11.2007 р. №114/9616/2 залучена до  матеріалів  справи).

Проаналізувавши матеріали справи, пояснення представників сторін, які брали участь у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до п. 3.2.1. Договору за порушення строків передачі Квартири Позивачу, Відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Згідно п. 1.3., п. 1.4., п. 2.1.4. Договору, Квартира повинна була бути передана Позивачу за актом приймання-передачі з урахуванням святкових та неробочих днів у строк до 17 травня 2007 року включно.

Таким чином, оскільки Відповідачем не виконано умови Договору в частині передачі Квартири Позивачу за актом приймання-передачі, то, відповідно до п. 3.2.1. Договору Відповідач повинен сплатити пеню за весь час прострочення передачі квартири в розмірі 11 500, 75 (одинадцяти тисяч п‘ятисот цілих сімдесяти п‘яти сотих) грн. згідно розрахунку (є у матеріалах справи).

Стосовно вимог Позивача щодо стягнення з Відповідача збитків, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України (надалі –«ЦК України») порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов‘язання встановлені ст. 611 ЦК України. Відповідно до частини 1 зазначеної статті у разі порушення зобов‘язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 224 Господарського кодексу України (надалі –«ГК України») учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов‘язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб‘єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з частиною 2 статті 22 ЦК України під збитками розуміються: втрати, яких особа зазнала у зв‘язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

У частині 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов‘язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України визначено склад та розмір відшкодування збитків, до яких включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до викладених у позовній заяві позовних вимог Позивача та пояснень Позивача до розрахунку стягнення пені та відшкодування майнової шкоди від          27.09.2007 р. (є у матеріалах справи), Позивач просить суд стягнути з Відповідача збитки у розмірі вигоди, яку отримав би Позивач у разі належного виконання Відповідачем зобов‘язань за Договором, тобто –збитків у формі упущеної (втраченої) вигоди (неодержаного прибутку).

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства України вказує на те, що під упущеною вигодою слід розуміти втрати, яких зазнала особа внаслідок порушення свого права та інтересу, тобто, ті доходи, які така особа, яка зазнала посягання, могла б отримати у разі відсутності порушення її права з боку інших осіб. Тому, при обчисленні розміру упущеної вигоди слід виходити з достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла сторона передбачала отримати за звичайних умов господарського обороту.

Відповідно до норм ст. 32 Господарського процесуального кодексу України суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору на підставі доказів.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, подаючи до суду відповідні докази.

Перелік випадків звільнення сторін від доказування певних обставин у справі визначений ст. 35 ГПК України. Оскільки факт наявності або відсутності у Позивача неодержаного прибутку (упущеної вигоди) не відноситься до загальновідомих, не встановлений рішенням господарського суду або іншого органу, який вирішує господарські спори, під час розгляду іншої справи, вироком суду з кримінальної справи або рішенням суду з цивільної справи, які набрали законної сили, чи не вважаються встановленими відповідно до закону, то, зазначений факт повинен доводитися під час розгляду справи у загальному порядку.

Таким чином, оскільки Позивачем заявлено позов, в тому числі, щодо стягнення з Відповідача упущеної вигоди (неодержаного прибутку), то, відповідно до ст. ст. 43, 33 ГПК України Позивач повинен був довести факт того, що у разі належного виконання Відповідачем зобов‘язань за Договором, Позивач отримав би дохід у тому розмірі, який визначений у позовній заяві та у поясненні до розрахунку позовних вимог.

У матеріалах справи відсутні докази того, що у разі належного виконання Відповідачем своїх зобов‘язань за Договором, Позивач отримав би прибуток у розмірі 847 632 (восьмисот сорока семи тисяч шестисот тридцяти двох) грн., як про це вказується у позові.

У Звіті про оцінку ринкової вартості права вимоги на квартиру, розташовану за адресою м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, 15-В, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна оцінка»(є у матеріалах справи), визначається лише ринкова вартість об‘єкту оцінки –прав вимоги на квартиру, загальною площею 74, 23 кв. м., у будинку по проспекту Героїв Сталінграда, 15-В у м. Києві (надалі –«Звіт»), яка мала бути збудована Відповідачем, проте яку на момент розгляду справи ще не збудовано. Зазначений Звіт не підтверджує та не спростовує факту отримання Позивачем прибутку, який Позивач отримав би у разі належного виконання зобов‘язання за Договором з боку Відповідача.

Іншими доказами по справі, поданими сторонами, не підтверджується чи не спростовується факт отримання Позивачем прибутку, у разі належного виконання зобов‘язання за Договором, а також не доводиться, яким саме способом Позивач отримав би такий дохід і саме у такому розмірі, який наводиться  у даній  позовній заяві.

З огляду на це, оскільки позовні вимоги Позивача стосуються стягнення пені та збитків у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди) і від сторін в порядку п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не надходило будь-яких клопотань стосовно виходу суду за межі позовних вимог, то Господарський суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню у частині стягнення з Відповідача пені за порушення Договору, а у решті позовних вимог слід відмовити з огляду на недоведеність факту понесення Відповідачем  збитків у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди).

Що стосується позову у частині  стягнення з Відповідача додаткових витрат у розмірі 804 (восьмисот чотирьох) грн., які було сплачено Позивачем суб‘єкту оціночної діяльності –ТОВ «Незалежна оцінка»за Договором №14/08-7 на проведення незалежної оцінки майнових прав від 14.08.2007 р. (надалі –«Договір №14/08-7», копія якого є у матеріалах справи), то суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.1. Договору №14/08-7 предметом зазначеного договору було здійснення ТОВ «Незалежна оцінка»незалежної оцінки ринкової вартості права вимоги квартири, загальною площею 74, 23 кв. м., яка повинна була перейти у власність Позивача на підставі Договору. Результатом такої незалежної оцінки було складання Звіту, який Позивачем було надано у процесі розгляду справи до суду у якості доказу по справі.

Таким чином, зазначену вище суму грошових коштів у розмірі 804 грн. було сплачено Позивачем не у зв‘язку з відновленням свого порушеного права, а для отримання письмового   доказу по справі (Звіту), яким Позивач обґрунтовував свою правову позицію під час розгляду даної  справи господарським судом. А отже, понесення Позивачем витрат у розмірі 804 грн. пов‘язане з одержанням Позивачем необхідного на його думку доказу по справі. Подання доказів по справі з метою обґрунтування своїх вимог і заперечень є виключно правом сторін, і сторони самостійно визначають, якими саме доказами такі вимоги та заперечення можуть бути обґрунтовані та отримані.

Нормами чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 22, 611 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України не передбачено відшкодування управненій стороні так званих «додаткових витрат». Зазначені витрати, пов‘язані з отриманням Позивачем належного на його думку доказу по справі (Звіту) не відносяться і до судових витрат, перелік яких встановлено ст. 44 ГПК України і які можуть бути відшкодовані йому за рахунок іншої сторони у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Нормами чинного законодавства України також не передбачено можливості відшкодування сторонам у справі додаткових  витрат, пов‘язаних з отриманням будь-яких доказів у справі.

У зв‘язку з цим, суд приходить до висновку , що позов у цій  частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та державного мита, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам (ст. 49 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, Договором сторін, Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково .

2.  Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Алігор ЛТД”(02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Редакція газети “Все про бухгалтерський облік”(04114, м. Київ, бульвар Л.Українки, 3, кв. 49, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, 11 500, 75 (одинадцять тисяч п‘ятсот цілих сімдесят п‘ять сотих) гривень пені та судові витрати –112 (сто дванадцять ) грн. держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу .У решті позовних вимог відмовити..

3.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                                     Н. І. Качан

Дата підписання 21.01.2008р.