КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2007                                                                                           № 42/230

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Гарник Л.Л.

суддів:             Вербицької О.В.

Коваленка В.М.

при секретарі:            Семеняк Т.В.

За участю представників:

від позивача Овдіна Ю.Б. (довіреність від 28.12.2006р. № 2-14);

від відповідача Ельчібекян І.М. (довіреність від 02.01.2007р. № 21/17-1);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Одесагаз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.06.2007

у справі № 42/230 (Паламар П.І.)

за позовом                               Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до                                                   Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Одесагаз"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  зобов"язання укласти договір

Склад колегії суддів змінений згідно розпорядження голови Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2007р.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 08.10.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.06.2007р. у справі                                       № 42/230 задоволено позов Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Одесагаз»; Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Одесагаз» зобов’язано протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили укласти з Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» договір на транспортування природного газу для потреб населення на 2007 рік в редакції згідно листа Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»  від 30 січня 2007 року                             № 1116/11-04.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Одесгаз»  звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом статей 15, 17 Господарського процесуального кодексу України та неправильністю його висновків про відповідність вимогам чинного законодавства умов договору на транспортування природного газу для потреб населення на 2007 рік, навколо обставин укладення якого склалися спірні відносини сторін.

Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити  без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Одесагаз» висловився за задоволення апеляційної скарги, представник Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - за її відхилення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі по тексту – позивач) пред’явлено позов про зобов’язання Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Одесагаз»                       (далі по тексту – відповідач) у десятиденний термін з дня набрання рішенням законної сили укласти договір на транспортування природного газу для потреб населення                              на 2007 рік в редакції, запропонованій позивачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв’язку з закінченням строку дії укладеного сторонами договору на транспортування природного газу для потреб населення                       від 20.01.2005р. № 115-9 позивач згідно листа від 30 січня 2007р. № 1116/11-04 скерував відповідачу для підписання новий договір на транспортування природного газу для потреб населення на 2007 рік. Відповідач запропонований договір не підписав, причини відмови від укладення договору не повідомив.

Викладені обставини позивач розглядає як підставу застосування до спірних відносин сторін положень статті 179 Господарського кодексу України, частиною 2 якої передбачено обов’язковість укладення господарського договору для певних категорій суб'єктів господарювання, якщо в законі існує пряма вказівка про це.

Задовольняючи позовні вимоги про спонукання відповідача укласти договір                  на транспортування природного газу у запропонованій редакції позивача, місцевий господарський суд встановив, що відповідач для потреб населення здійснює транспортування магістральними трубопроводами природного газу, який поставляється позивачем.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення 12.03.2007р.  відповідач отримав лист відповідача від 05.03.2007р. № 2625/11-04 з повідомленням про закінчення 31.12.2006р. строку дії укладеного сторонами договору на транспортування природного газу для потреб населення від 20.01.2005р. № 115-9 та пропозицією укласти доданий у двох примірниках проект договору на транспортування природного газу для потреб населення на 2007 рік, один з них повернувши позивачу (а.с. 9-14).

В контексті викладеного, враховуючи ті обставини, що відповідач всупереч приписів частини 4 статті 181 Господарського кодексу України протокол розбіжностей позивачу не надіслав, так само як і заперечення проти транспортування природного газу,                  місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що дії відповідача свідчать                       про прийняття пропозиції та бажання укласти договір.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 3 Закону України „Про нафту і газ” від 12 липня 2001 року                                  N 2665-III відносини, пов'язані з користуванням нафтогазоносними надрами, видобутком, транспортуванням, зберіганням та реалізацією нафти, газу та продуктів їх переробки, регулюються Кодексом України про надра, Законом України "Про трубопровідний транспорт", Законом України "Про угоди про розподіл продукції", іншими нормативно-правовими актами, а також цим Законом з питань, пов'язаних з особливостями нафтогазової галузі.

На підставі статті 12 Закону України „Про трубопровідний транспорт”                                  від 15 травня 1996 року N 192/96-ВР підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження                            і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів.

Абзацом другим пункту 10 Порядку забезпечення галузей національної економіки, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1729, визначено обов’язок постачальників природного газу у разі постачання природного газу населенню укладати з газотранспортними підприємствами НАК "Нафтогаз України"               та суб'єктами господарювання, що мають ліцензію на розподіл природного і нафтового газу, договори про транспортування природного газу.

У розумінні наведених норм чинного законодавства договір, який є предметом даного переддоговірного спору, є обов’язковим для укладення сторонами.

Порядок укладення договорів, що породжують майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання, регулюється Господарським кодексом України.

Господарським кодексом України передбачено, що відносини підприємства                          з іншими підприємствами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. При цьому підприємства вільні у виборі предмета договору,                                 визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (стаття 67).

Згідно положень названого кодексу укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частина 3 статті 179); господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179); спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим  на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом                                                                (частина 1 статті 187).

Згідно визначеного статтею 181 Господарського кодексу України порядку укладення господарських договорів проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін;                  у разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа,                    яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, транспортування магістральними трубопроводами поставленого позивачем природного газу для потреб населення відповідачем здійснюється безперервно.

Викладена обставина підтверджується відповідачем, спір з цього приводу між сторонами відсутній.

У цьому зв’язку наявні підстави вважати, що після отримання викладеної в листі позивача від 30 січня 2007 року № 1116/11-04 пропозиції укласти договір,                                        який є предметом даного переддоговірного спору сторін, позивач, не надіславши протокол розбіжностей щодо окремих умов договору, продовжував здійснювати транспортування природного газу, що у свою чергу свідчить про вчинення ним дії, яка з урахуванням норми частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України розглядається як прийняття пропозиції позивача.

За наслідками аналізу наведених норм чинного законодавства, з огляду                             на  фактичні обставини справи колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про зобов’язання відповідача укласти  договір на транспортування природного газу для потреб населення на 2007 рік в редакції позивача, запропонованій згідно листа від 30 січня 2007 року № 1116/11-04.

З урахуванням наведеного, викладені в апеляційній скарзі доводи правильності позиції суду першої інстанції не спростовують.

Мотиви апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом при вирішенні спору правил підсудності позбавлені правового обґрунтування з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів                 поширю ється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно статті 2 Закону Украї ни "Про судоустрій", суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, за безпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 статті 3 вказаного Закону встановлено, що су дова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами. Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж Закону, усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних ін тересів незалежним і неупередженим судом. Згідно частини 3 зазначеної статті ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи                 у суді, до підсудно сті якого вона віднесена процесуальним законом.

На підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій України"                        місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських                         правовід носин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності. Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, усі справи, підвідомчі господарським судам, розглядають у першій інстанції місцеві господарські суди (господарські суди Ав тономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя).

Компетенція зазначених судів щодо розгляду справ розмежовується за тери торіальною ознакою. Загальні правила територіальної підсудності справ визначено статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, частиною першою якої, зокрема, передбачено, що справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на ко ристь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Предметом позову у даній справі є зобов'язання відповідача укласти договір на транспортування природного газу для потреб населення, де стороною, зобов'язаною надати послуги, є позивач. Таким чином, справа має  розглядатися за місцем знаходження позивача, тоб то господарським судом міста Києва.

За таких обставин колегія суддів Київського апеляційного господарського суду доходить висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 05.06.2007р.    у справі № 42/230  постановлено при повному з’ясуванні обставин справи, порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 05.06.2007р. у справі                                      № 42/230  залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Одесагаз» –  без задоволення.

Справу № 42/230 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Постанова підписана 12.10.2007р.

Головуючий суддя                                                                      Гарник Л.Л.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Коваленко В.М.

17.10.07 (відправлено)