ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 лютого 2007 р.

№ 11/7092

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

за участю представників сторін
котрі  позивача  відповідачів  прокурор розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційне подання

ОСОБА_2 дов. НОМЕР_3, ОСОБА_3 дов.НОМЕР_4
ОСОБА_4 дов НОМЕР_5 в порядку передовіреності
від 04.03.2004 р. ОСОБА_6 дов НОМЕР_6 Заступника військового
прокурора  Хмельницького гарнізону в
інтересах держави в особі Державної прикордонної служби України

на постанову

Житомирського  апеляційного  господарського суду

від
справі

19.09.2006 року № 11/7092

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

Військового прокурора
Хмельницького гарнізону в інтересах держави в особі Державної прикордонної
служби України -  органу уповноваженого
здійснювати функції у спірних
відносинах, для захисту інтересів Національної академії  Державної прикордонної служби  України ім.Б.Хмельницького

до

Приватного підприємця
ОСОБА_1

про

про стягнення 6259,16грн.

Доповідач Гоголь Т.Г.

Військовий прокурор Хмельницького
гарнізону звернувся до господарського суду Хмельницької області в інтересах
держави в особі Державної прикордонної служби України - органу уповноваженого
здійснювати функції у спірних відносинах, для захисту інтересів Національної академії  Державної прикордонної служби  України імені Б.Хмельницького з позовною
заявою про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1  6259 грн. 16 коп., серед яких 5772,63грн.
штрафу за односторонню відмову від
виконання умов договору НОМЕР_1
та 486,53грн штрафу за поставку продукції неналежної якості.

Господарський суд Хмельницької
області (суддя Радченя Д.І.) рішенням від 17.03.2006 року в задоволені позову
військового прокурора Хмельницького гарнізону в інтересах держави в особі
державної   прикордонної служби України
до приватного підприємця ОСОБА_1 відмовив з посиланням на те, що позивачем, в
порушення приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу
України,  не доведені  ті обставини на які він посилався, як на
підставу своїх позовних вимог. Окрім того суд зазначив, що прокурор  звернувся до суду з позовом не в інтересах
держави, а в інтересах самостійного суб'єкта господарської діяльності, що є
порушенням приписів норм чинного законодавства, оскільки спір виник між двома
суб'єктами господарювання, щодо
відповідальності  за порушення
умов господарського  зобов'язання.

Постановою від 19.09.2006 року
Житомирського апеляційного господарського суду (судді: Шкляр Л.Т., Гулова А.Г.,
Пасічник С.С.) рішення господарського суду Хмельницької області від 17.03.2006
року було залишено без змін, а апеляційне подання без задоволення. Постанову
вмотивовано недоведеністю позовних вимог.

Військовий прокурор Хмельницького
гарнізону звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням
в інтересах держави в особі Державної прикордонної служби України -  органу уповноваженого здійснювати функції у
спірних  відносинах, для захисту
інтересів Національної академії
Державної прикордонної служби
України ім. Б.Хмельницького, в якому просить скасувати рішення
господарського   суду Хмельницької
області від 17.03.2006 року та постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 19.09.2006 року у
даній справі, справу передати на новий розгляд до господарського суду
Хмельницької області, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема  статей 1, 6, 7, 8, 28 Закону України
"Про державну прикордонну службу України", рішення Конституційного
Суду України від 08.04.1999 року, статей 20, 361 Закону України
"Про прокуратуру ", статей 2, 107, 109, 110, 111 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представник
приватного підприємця ОСОБА_1  надав
відзив на касаційну скаргу, проти доводів якої заперечує з підстав викладених в
постанові Житомирського апеляційного
господарського суду, вважає її такою, що ухвалена з вірним застосуванням
норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Гоголь
Т.Г., заступника військового прокурора та присутніх в судовому засіданні
представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет
правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий госпо дарський суд України вважає, що касаційна
скарга  не  підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи в касаційному
порядку судові рішення,  касаційна
інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність
застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Господарськими судами попередніх
інстанцій в ході розгляду справи встановлено, що між Хмельницькою Національною
академією  Державної прикордонної служби
України (замовник) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1
(постачальник)  укладено договір
постачання продовольства НОМЕР_1, за умовами якого  підприємець ОСОБА_1  зобов'язалась поставити замовнику  продукти харчування  -
сосиски “Особливі” НОМЕР_2 в кількості 4500 кг. за ціною 11,82 грн. за 1
кг.  на загальну суму 53190 грн., а
замовник зобов'язувався прийняти та оплатити отриману продукцію.

Пунктом 2.1 договору сторони
передбачили, що продукція  має
відповідати   затвердженим  державним стандартам  або технічним
умовам.  Пред'явлення   посвідчення про якість продукції  (сертифіката відповідності, свідоцтва  про якість) на кожну партію  є обов'язковим.

У разі постачання неякісної
продукції та продукції яка не відповідає НОМЕР_2 постачальник зобов'язаний
сплатити замовнику штраф у розмірі 2% вартості недоброякісної продукції; така
продукція не зараховується в план виконання зобов'язань постачальником за
договором та підлягає заміні в десятиденний термін.

Пунктом 3.1 договору сторони
передбачили, що продукція постачається за заявкою замовника згідно з
специфікацією транспортом постачальника.

Дата закінчення дії договору
сторонами визначена - 30.07.2005 року  (
пункт  8.1 договору).

Судами також було встановлено, що
поставлений приватним підприємцем ОСОБА_1 на виконання умов договору товар
повністю прийнятий та оплачений замовником згідно платіжних доручень, на яких
зазначено: оплата рахунку згідно з договоромНОМЕР_1 за продукти харчування, що
не заперечується і позивачем.

Вважаючи, що відповідач не виконав
належним чином свої договірні зобов'язання, оскільки поставив продукцію, яка не
відповідає умовам  договору, щодо якості,
сорту, найменування, та здійснив
поставку не в повному обсязі, військовий прокурор заявив позов в
інтересах держави  в особі Державної
прикордонної служби України - органу уповноваженого здійснювати функції у
спірних відносинах, для захисту інтересів Національної академії  Державної прикордонної служби  України імені Б.Хмельницького про стягнення з
Приватного підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 2% від вартості поставленої
неякісної продукції та стягнення штрафу за
односторонню відмову від виконання зобов'язань   за договором в розмірі 20% від суми недопоставленої
продукції.

Позовні вимоги були обґрунтовані
тим, що фактично частково  поставлялись
сосиски  не “Особливі”, поставка яких
була обумовлена договором, а сосиски
“Подільські” другого ґатунку  по
ціні 11.82 грн.  з врахуванням ПДВ, що є
порушенням умов договору.

В обґрунтування своїх доводів
позивач  надав суду ксерокопії   накладних
відповідно до яких отримувались
ковбасні вироби, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Правовідносини що склалися між
сторонами у справі унормовані главою 30 Господарського кодексу України, яка
регламентує особливості правового регулювання господарсько - торгівельної
діяльності.  Господарсько-торговельною є
діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання у сфері товарного обігу,
спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів
народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх
реалізацію шляхом надання відповідних послуг ( статті 263 Господарського
кодексу України ).

Матеріально-технічне постачання та
збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання
як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання,
здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, або на основі договорів
купівлі-продажу ( стаття 264 Господарського кодексу України).

Згідно з вимогами статті 265
Господарського кодексу України  за
договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити
за нього певну грошову суму.

Якість товарів, що поставляються,
повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації,
яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не
визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів .

У всіх випадках, коли стандартами,
технічними умовами, основними і Особливими умовами поставок або іншими
обов'язковими для сторін правилами не встановлено інший порядок приймання
продукції за якістю і комплектністю, застосовуються положення Інструкції  П-7 “Про порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю”
затв. постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 року .

Відповідно до пункту 14 Інструкції
приймання продукції за якістю здійснюється, зокрема, відповідно до супроводжуючих
документів, які посвідчують якість продукції (сертифікат, посвідчення якості
тощо).

Згідно пункту 16 Інструкції, при
виявленні невідповідності, зокрема, якості продукції, приймання продукції
зупиняється та складається відповідний акт, який відповідно засвідчує поставку
продукції неналежної якості.

У разі поставки товарів більш
низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком
(еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а
якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми (Стаття
268 Господарського кодексу України ).

За змістом статті 672 Цивільного
кодексу України   якщо  продавець
передав товар в асортименті, що не відповідає умовам  договору купівлі-продажу, покупець має право
відмовитись від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений -
вимагати   повернення  сплаченої
за нього грошової суми. Товар, асортимент якого не відповідає умовам
договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після
його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього.

Оскільки позивач не надав в суд
доказів та не довів, що поставлені сосиски є неякісними, тобто такими, що не
відповідають вимогам державного стандарту, попередні судові інстанції правомірно
відмовили в задоволенні вимог про стягнення штрафу за поставку неякісного
товару.

Статтею 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема припинення зобов'язання в
наслідок односторонньої відмови від зобов'язання , якщо це встановлено
договором  або законом, або розірвання
договору. Одностороння відмова від зобов'язання унормована статтею 615
Цивільного кодексу України. Наведеною нормою встановлено, що у разі порушення
зобов'язання однією стороною, друга сторона має право частково, або в повному
обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором  або законом. Внаслідок односторонньої відмови
від договору частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання  або воно припиняється.

Попередні судові інстанції
встановили, що відповідач не відмовлявся в односторонньому порядку від
виконання зобов'язань за договором, а порушення умов договору щодо асортименту
не є такою відмовою.

З урахуванням наведених приписів
законодавства,   встановлених обставин
справи щодо недоведеності позивачем факту порушення відповідачем умов договору,
стосовно якості поставленої продукції та односторонньої відмови відповідача від
виконання умов договору, Вищий господарський суд України вважає, що
господарські суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про
відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 2 статті 111 7
Господарського процесуального
кодексу України до юрисдикції касаційної інстанції не відноситься повторна
оцінка доказів та встановлення обставин, що були встановлені господарськими
судами при попередньому розгляді справи.

Оскільки, фактичні обставини справи
встановлені  господарськими  судами на основі повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, зароблені висновки відповідають цим обставинам та
їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги визнаються не
переконливими, а відтак, підстави для скасування прийнятого у справі рішення
господарського суду Хмельницької області та постанови Житомирського
апеляційного  господарського суду  відсутні.

З
огляду  на  зазначене, керуючись статтями  108,
1115 ,  1117
, 1119,  11111 Господарського
процесуального кодексу  України,
Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 17.03.2006 року та постанову  Житомирського
апеляційного господарського суду від 19.09.2006 року   у справі № 11/7092 залишити без змін, а
касаційне подання Заступника військового прокурора  Хмельницького гарнізону  - без задоволення.

Головуючий        суддя
Т. Добролюбова

Судді                                                                                  Т.Гоголь

Л.Продаєвич