ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.

№ 42/507

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. -головуючого
Коробенка Г.П. Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача

не з'явились (про час та місце
судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача

Татаринов О.С. -дов. від
16.01.2007 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Декор-2000"

на рішення

господарського суду міста Києва

від

07.11.2006 року

у справі

№ 42/507 господарського суду
міста Києва

за позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Декор-2000"

про

стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Заступника Голови
Вищого господарського суду України від 10.12.2007 року у зв'язку з відпусткою
судді Полянського А.Г., для розгляду касаційної скарги у справі № 42/507
господарського суду міста Києва, призначено колегію суддів у складі: головуючий
- Муравйов О.В., судді -Коробенко Г.П., Фролова Г.М.

У вересні 2006 року Фізична особа
-підприємець ОСОБА_1звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Декор-2000" про стягнення з
відповідача на користь позивача 494 000, 00 грн. суми неоплаченого простого
векселя № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є законним держателем простого векселя № від 23.09.2002
року, з терміном платежу "до пред'явлення". 12.09.2006 року
відповідачу було направлено вимогу здійснити платіж за вказаним вище векселем.
Оскільки відповідач залишив вимогу без будь-якого реагування, позивач просить
суд стягнути заборгованість в судовому порядку.

Рішенням господарського міста Києва
від 07.11.2006 року (суддя: Паламар П.І.) по справі № 42/507 господарського
суду міста Києва позов  Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Декор-2000" на користь Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1 494 000, 00 грн. боргу, 4 940, 00 грн. державного мита та 118, 00 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Мотивуючи судове рішення,
господарський суд, зокрема, зазначає, що судом встановлено, що позивач є
законним держателем простого векселя № від 23.09.2002 року, з
терміном платежу "до пред'явлення". Оскільки відповідач у семиденний
термін з моменту пред'явлення йому вимоги від 12.09.2006 року оплату не провів,
з нього на користь позивача підлягає стягненню борг в розмірі 494 000, 00 грн.

Не погоджуючиcь з постановою,
Товариство з обмеженою відповідальністю "Декор-2000" звернулося до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення
господарського суду міста Києва від 07.11.2006 року по справі № 42/507
господарського суду міста Києва, в якій просить рішення у справі скасувати, та
прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи
касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального і
процесуального права, зокрема, статті 262 Цивільного кодексу України, статей
16, 17 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок". Зокрема,
заявник зазначає, що рішення суду прийнято з неповним дослідженням обставин
справи, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Позивач відзив на касаційну скаргу
не надав.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього у судовому
засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія
суддів вважає, що   касаційна скарга  підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Згідно статті 108 Господарського
процесуального кодексу України       Вищий  господарський
суд  України  переглядає
за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення
місцевого    господарського    суду
та    постанови апеляційного
господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої
інстанції, Фізична особа -підприємець ОСОБА_1є законним держателем простого
векселя №, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю
"Декор-2000" 23.09.2002 року, з терміном платежу “до пред'явлення” номінальною
вартістю 494000 грн.

Зазначений вексель був придбаний
позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю “Віраж” згідно договору
купівлі-продажу від 24.09.2002 року.

Позивач звернувся до відповідача з
вимогою про здійснення у семиденний термін платежу за векселем № у
сумі 494000 грн.

Однак платіж за векселем
відповідачем здійснений не був, у результаті чого місцевий господарський суд
дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно   до
Роз'яснень   Пленуму   Верховного Суду   України,
викладених пунктах 1, 6 постанови від 29.12.1976 року №11 "Про
судове рішення",  рішення є законним
тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства   і
всебічно   перевіривши всі
обставини справи;   вирішив   справу у відповідності з нормами  матеріального   права,
що  підлягають  застосуванню
до  даних правовідносин, а за їх
відсутності -на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із
загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам
не відповідає.

Відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу України господарський   суд
оцінює   докази   за
своїм  внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до положень статті 5
Закону України "Про обіг векселів в Україні" вексель від імені
юридичних осіб підписується власноручно керівником та головним бухгалтером
(якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи
уповноваженими особами. Підписи скріплюються печаткою. Вексель, на підставі
якого заявлена вимога про виконання грошового зобов'язання, підписаний однією
особою.

Правомірність підписання векселя
однією особою від імені юридичної особи, судом не досліджена, що позбавляє
дійти висновку про зобов'язання якраз юридичної особи у розумінні положень  статей 7, 8 Уніфікованого закону про
переказні веселі та прості векселі.

Відповідно до положень статті 20
Уніфікованого закону індосамент, вчинений після протесту в неплатежі або після
закінчення строку, встановленого для вчинення протесту, має лише наслідки
звичайної цесії.

Вчинення протесту у неплатежі не
відбувалося. Тобто позов заявлений за наслідками звичайної цесії.

Позовні вимоги до акцептанта, які
випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які
обчислюються від дати настання строку платежу (стаття 70 Уніфікованого закону).

Відповідно до положень частини 1 статті
78 Уніфікованого закону векселедавець простого векселя зобов'язаний так само,
як акцептант за переказним векселем. Тобто позовні вимоги до векселедавця, які
випливають з простого векселя, погашаються із закінченням трьох років, які
обчислюються від дати настання строку платежу.

Перебіг строку починається від дати
відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити
датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом, дата якого є початком
строку від пред'явлення (частина 2 статті 78 Уніфікованого закону).

Отже, непред'явлення векселя
векселедавцю для платежу або протесту у неплатежі у строки, визначені
Уніфікованим законом, позбавляє доказовості визначення дати настання строку
платежу, не позбавляючи при цьому векселедавця бути зобов'язаним за наслідками
звичайної цесії (уступка вимоги).

Відповідно до положень статті 4
Закону України "Про обіг векселів в Україні" видавати переказні і
прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені
товари, виконані роботи, надані послуги.

Виходячи із правової природи
звичайної цесії та положень закону про оформлення грошового боргу за фактично
поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, необхідним є з'ясування
наявного грошового зобов'язання векселедавця, яке виникло у момент видачі
векселя, та строки позовної давності за ним.

Зазначені обставини судом першої
інстанції досліджені не були, проте, колегія суддів вважає, що зазначені
обставини мають суттєве значення для вирішення спору по суті.

Оскільки, відповідно до частини 2
статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна
інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що
господарським судом  порушено вимоги
статті 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо оцінки доказів на підставі всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення у справі підлягає
скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду міста
Києва.

При новому розгляді справи суду
слід взяти до уваги наведене, з'ясувати всі обставини справи, і, в залежності
від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115,
1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110,
11111, 11112 Господарського процесуального кодексу
України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу  Товариства з обмеженою
відповідальністю "Декор-2000" задовольнити частково.

Рішення господарського міста Києва
від 07.11.2006 року  по справі № 42/507
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Головуючий
О. Муравйов

Судді
Г. Коробенко

Г. Фролова