ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 р.
№ 15/55

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
суддів:
Добролюбової Т.В.
Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю “Фронтон”

постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2007

у справі
№ 15/55

за позовом
Рівненської обласної ради

до

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
1)          Товариства з обмеженою відповідальністю “Фронтон” (надалі –товариство)
2)          Обласного комунального підприємства з матеріально-технічного забезпечення закладів освіти (надалі –комунальне підприємство)
Обласна станція юних натуралістів

про
визнання договору купівлі –продажу №3 від 30.09.04 недійсним

В судовому засіданні взяв участь представник відповідача-1:       Мартинов О.Ю. –за дов. від 01.06.07.

Представники позивача, відповідача—2, третьої особи у судове засідання не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду  касаційної скарги.

Рівненською обласною радою у січні 2007 року заявлений позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 30.09.04 № 3, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Фронтон” та

доповідач: Добролюбова Т.В

Обласним комунальним підприємством з матеріально-технічного забезпечення закладів освіти. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав

.про те, що об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Позивач наголошував на тому, що  ліквідатором комунального підприємства неправомірно включені до ліквідаційної маси та реалізовані будівля майстерні і навіс майстерні, оскільки останній користувався зазначеними об'єктами на правах оренди. Позивач також звертав увагу на те, що відповідно до рішень господарського суду Рівненської області у справах  № 15/369 та № 14/112 на одне і теж майно визнано право власності за Рівненською обласною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фронтон".  Окрім цього, позивач зазначав, що в порушення приписів статті 23 Закону України "Про приватизацію майна невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” спірний договір не посвідчений нотаріально.  Тому, на його думку, договір від 30.09.04 має бути визнаний  недійсним на підставі частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 27.03.07, ухваленим суддею Тимошенко О.М., в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вмотивовуючи рішення суд дійшов висновку, що права позивача не порушені сторонами угоди, оскільки предметом цього договору є будівлі розташовані за адресою, іншою ніж зазначено позивачем. Окрім того суд врахував, що спірна майстерня придбана Товариством з обмеженою відповідальністю “Фронтон” з публічних торгів, є рішення третейського суду про визнання угоди дійсною, а товариство є добросовісним набувачем. При цьому, суд посилався на  приписи статті 330 Цивільного Кодексу України.

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Новосада Д. –головуючого, Михалюка О, Мельника Г.,  постановою від 26.06.07, перевірене рішення суду першої інстанції скасував. Позовні вимоги задовольнив. Вмотивовуючи постанову суд дійшов висновку, що будівля майстерні та навіс майстерні розташовані саме на вул. Чорновола,79-б, що підтверджується листом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12.12.06. Апеляційний  суд вказав на те, що рішення від 01.02.07 №2-2007 Постійно діючого третейського суду при Рівненській товарній біржі не є достатнім доказом в розумінні статті 34 Господарського кодексу України, а факти встановлені цим рішенням  не є преюдиційними для господарських судів. Апеляційний суд також встановив, що комунальне підприємство користувалось спірним майном на правах оренди, що підтверджується Наказом Управління освіти і науки Рівненської облдержадміністрації від 16.07.01 №210. Тому, суд дійшов висновку, що спірні об’єкти неправомірно включені до ліквідаційної маси та реалізовувались ліквідатором як майно банкрута. Водночас, апеляційний суд визнав договір від 30.09.04 нікчемним через відсутність його нотаріального посвідчення. Постанова обґрунтована   приписами статей 26, 30 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, статті 26 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, статті 23 Закону України “Про приватизацію майна невеликих державних підприємств (малу приватизацію).

Товариство з обмеженою відповідальністю “Фронтон” звернулось до Вищого господарського суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову у справі скасувати, а рішення –залишити без змін. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, товариство зазначає про порушення судом апеляційної інстанції приписів частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України, оскільки, визнаючи спірний договір нікчемним, суд не врахував, що рішенням постійно діючого третейського суду при Рівненській товарній біржі від 02.02.07 договір від 30.09.04 визнано дійсним на підставі статей 215, 220 Цивільного кодексу України. Також скаржник вказує на порушення апеляційним судом статей 328, 330 названого Кодексу, оскільки товариство є добросовісним набувачем, а доказів неправомірності дій ліквідатора при реалізації активів комунального підприємства, матеріали справи не містять. На думку заявника судом порушено і приписи статті 80 Господарського процесуального кодексу України, адже суд не перевіривши правоздатність Обласного комунального підприємства з матеріально - технічного забезпечення закладів освіти, прийняв рішення щодо особи, яку ліквідовано.

Від Рівненської обласної ради отримано відзив на касаційну скаргу, в якому обласна рада просить постанову у справі залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Від   Обласного комунального підприємства з матеріально-технічного забезпечення закладів освіти,  Обласної станції юних натуралістів відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий  Господарський  суд  України  заслухавши  доповідь  судді. Добролюбової Т.В. і пояснення представника відповідача-1, переглянувши  матеріали  справи та доводи  касаційної  скарги, перевіривши  правильність  застосування  судом  приписів  чинного   законодавства, зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням господарського суду Рівненської області від 30.12.05 у справі № 15/369 визнано право власності на набуті за договором купівлі-продажу від 30.09.04 № 3 за  ТОВ "Фронтон".  Судом при розгляді справи № 15/369 установлено, що 30.09.04 Обласне комунальне підприємство з матеріально-технічного забезпечення закладів освіти, уклало з  ТОВ фірмою "Фронтон" договір № 3 купівлі-продажу будівлі майстерні та навісу майстерні, що знаходяться у місті Рівне на вул. Чорновола, 79. Вказаний договір укладено за результатами публічних торгів, які проводились ліквідатором Обласного комунального підприємства з матеріально-технічного забезпечення закладів освіти згідно зі статтею 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Рішення від 30.12.05 у справі №15/369 не оскаржувалось та вступило в законну силу. Водночас, рішенням господарського суду Рівненської області від 06.06.05 у справі № 14/112 за позовом Рівненської обласної ради до Обласної станції юних натуралістів визнано право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області на об’єкти нерухомого майна, які знаходяться в місті Рівне на вул. Чорновола 79-б, а саме: приміщення адміністративне, лабораторний корпус, гараж, майстерні (склад), сарай (сторожка), складське приміщення, туалет, теплиці № 1, № 2, № 3 (літня). Вказане рішення також набрало законної сили. Судами попередніх інстанцій установлено, що предметом позову у даній справі є вимога Рівненської обласної ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 30.09.04 № 3, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Фронтон” та Обласним комунальним підприємством з матеріально-технічного забезпечення закладів освіти. Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством. Статтею 328 Цивільного кодексу України унормовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судами попередніх інстанцій установлено, що спірний договір укладено за результатами публічних торгів, які проводились ліквідатором Обласного комунального підприємства з матеріально-технічного забезпечення закладів освіти. Відповідно до статті 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджується з комітетом кредиторів. Згідно з приписами статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала  на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.  Місцевий суд, дійшовши висновку про те, що ТОВ “Фронтон” є добросовісним набувачем спірного майна, не дослідив порядку проведення торгів, адже, у разі визнання недійсними відкритих торгів через порушення порядку продажу майна банкрута, на набувача не поширюється інститут захисту добросовісного набувача від витребування його майна, якщо таке придбання відбулося в порядку продажу майна банкрута. Суди обох  інстанцій викладеного не врахували. Водночас, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 30.09.04 суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є. Захист прав такої особи можливий шляхом пред’явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені статтею 388 Цивільного кодексу України. Не з’ясування обраного позивачем способу захисту його права призвело до передчасного висновку апеляційного суду про обґрунтованість заявлених вимог. Згідно з приписами частин 1, 3 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що факти, встановлені рішенням господарського суду, іншого органу, який вирішує господарські спори, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Обставини, встановлені рішенням третейського суду, мають преюдиціальне значення, оскільки третейські суди у межах їхньої компетенції розглядають господарські спори.  Апеляційний суд визнаючи договір № 3 недійсним через недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, невмотивовано дійшов висновку про відсутність преюдиційності фактів,  встановлених рішенням від 01.02.07 №2-2007 Постійно діючого третейського суду при Рівненській товарній біржі, яким оспорюваний договір визнано дійсним. Приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.  Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. Тобто, метою апеляційного суду є розгляд справи повторно.  Проте, суд апеляційної інстанції  не дослідив питання ліквідації Обласного комунального підприємства з матеріально-технічного забезпечення закладів освіти, адже ліквідація юридичної особи свідчить про припинення останньої і за загальним правилом служить причиною припинення зобов'язань за її участю. Беручи до уваги вищевикладене, касаційна інстанція зазначає, що відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом. Рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, у відповідності зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України  наявні  докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд  повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи та ухваленні судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Переглянуті судові акти цим вимогам повністю не відповідають. Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі рішення у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Рівненської області. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову  Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.07 у  справі №15/55 і рішення господарського суду Рівненської області від 27.03.07 у цій справі  скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового розгляду до Господарського суду Рівненської області.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фронтон”  задовольнити частково.

Головуючий     суддя                                                              Т. Добролюбова

С у д д і                                                                Т.Гоголь

В.Швець