ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.12.07                                                                                       Справа №13/362/07-9/407/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кагітіна Л.П. судді  Кагітіна Л.П.    , Мірошниченко М.В.  , Яценко О.М.

при секретарі: Акімовій Т.М.,

за участю представників:

позивача: Мельникова Ю.В. – довіреність № 1879 від 07.08.2007 р.;

відповідача: Воронін Ю.Л., довіреність № 01-022/856 від 25.02.2007 р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Джинчарадзе Йосипа Валер’яновича, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 19.09.2007 р. у справі № 13/362/07-9/407/07

за позовом: Джинчарадзе Йосипа Валер’яновича, м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич»,                          м. Запоріжжя

про проведення розрахунків з учасником товариства у зв’язку з його виключенням зі складу товариства.

Джинчарадзе Йосип Валер’янович, м. Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про проведення розрахунків з ним у зв’язку з його виключенням зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», а саме: виплатити або виділити в натурі частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», що пропорційна   його внеску  до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», а саме  - 20 часток.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.09.2007 р. у справі                     № 13/362/07-9/407/07 (суддя Нечипуренко О.М.) в задоволенні позову відмовлено. Скасовано запобіжні заходи, прийняті господарським судом Запорізької області у справі № 13/362/07 в ухвалі від 10.07.2007 р.

Рішення суду мотивовано необґрунтованістю позовних вимог, а також тим, що термін для звернення за виплатою частки майна товариства сплинув 14.07.2006 р. і підстави для його поновлення відсутні.

Джинчарадзе Йосип Валер’янович не погодився з рішенням господарського суду першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 19.09.2007 р. у справі № 13/362/07-9/407/07 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. При цьому вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та невірному вирішенні справи по суті. Вказує, що висновок суду щодо встановлення на законному рівні, а саме ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» чіткого строку для витребування виключеним учасником частки майна товариства, пропорційної його внеску у статутний фонд, є помилковим. Зазначає, що вартість частини майна, яка має бути компенсована учаснику, вираховується на момент прийняття рішення товариством про виключення учасника з нього і внесення відповідних змін до державного реєстру. Посилається на те, що судом порушено ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач фактично був позбавлений права надавати докази по справі. Також, вказує на порушення судом ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, так як заявлене позивачем клопотання про проведення судової експертизи судом було необґрунтовано відхилено.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 09.11.2007 року у справі  № 13/362/07-9/407/07 апеляційний розгляд справи призначено на 05.12.2007 року.

04.12.2007 р. до Запорізького апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення, в яких Джинчарадзе Йосип Валер’янович просить суд скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позов Джинчарадзе Й.В. задовольнити в повному обсязі. Вказує, що господарський суд не сприяв своїми діями правильному та чіткому вирішенню справи. Зазначає, що господарським судом першої інстанції порушено норми ст.ст. 38, 86 Господарського процесуального кодексу України. Звертає увагу на те, що суд правильно застосував ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 148 Цивільного кодексу України, але неправильно розтлумачив їх зміст.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 3180 від 04.12.2007 року справу № 13/362/07-9/407/07 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Зубкова Т.П., Колодій Н.А.

Представник позивача в судове засідання 05.12.2007 року не з’явився. Про дату, час і місце розгляду справи був попереджений належним чином.

04.12.2007 р. до Запорізького апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява, в якій представник Джинчарадзе Й.В. просив суд перенести судове засідання, у зв’язку з перебуванням уповноваженого представника у відрядженні.

Колегія суддів визнала клопотання позивача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 05.12.2007 р. представник відповідача підтвердив законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача.

Враховуючи клопотання позивача, колегія суддів відклала апеляційний розгляд справи до 21.12.2007 року.

Розпорядженням Першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 3330 від 20.12.2007 року справу № 13/362/07-9/407/07 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Мірошниченко М.В., Яценко О.М.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич»,  м. Запоріжжя  у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. При цьому посилається на пропущення позивачем строку звернення із заявою. Також вказує на те, що позивачем не доведено факт звернення до відповідача із заявою про виплату частки у статному фонді.

В судовому засіданні 21.12.2007 року оголошувалася перерва до 26.12.2007року.

В судових засіданнях 21.12.2007 року та 26.12.2007 року представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, поясненнях та у відзиві на апеляційну скаргу.

За заявою представника відповідача апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням технічних засобів запису судового процесу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Діловодство суду».

По закінченні судового засідання, за згодою присутніх представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Вислухавши присутніх представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно установчого договору про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» від 23.10.1998 року, громадяни: Макаров Ю.С., Мироненко В.В., Джинчарадзе Й.В. та Беличко О.О.  домовились перетворити колективне підприємство –фірму «Славутич» у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич». Для забезпечення діяльності фірми за рахунок внесків учасників створюється статутний фонд у розмірі 35000грн. Частка кожного учасника в утворенні Статутного фонду складає: Макаров Ю.С. – 14000грн.00коп., т.т. 40%, т.т. 40 часток; Мироненко В.В. – 7000грн.00коп., т.т. 20%, т.т. 20 часток; Джинчарадзе Й.В. – 7000грн.00коп., т.т. 20%, т.т. 20 часток; Беличко О.О. – 7000грн.00коп., т.т. 20%, т.т. 20 часток.

Відповідно до акту «Про оцінку та прийом-передачу майна в установчий фонд товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» від 23.10.1998 року, вищевказані громадяни, у т.ч. Джинчарадзе Й.В. передали в Установчий фонд Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» в рахунок своїх вкладів два дерев’яних котеджа (в розібраному стані) з повним побутовим обладнанням, загальною площею 72 кв.м., вартістю 17500грн. кожен. Комплекти котеджів були куплені на загальні кошти засновників.

Згідно витягу із протоколу № 4 зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» від 12.11.2001 року, у зв’язку з тим, що Джинчарадзе Й.В. своїми діями спричинив значну матеріальну шкоду фірмі, а також за неучасть у господарській діяльності фірми, було вирішено виключити Джинчарадзе Й.В. із складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич».

Після виключення Джинчарадзе Й.В. із складу учасників фірми в установчі документи були внесені зміни, зареєстровані у відповідному порядку.

Джинчарадзе Й.В. звернувся до місцевого суду  із позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич»   від 12.11.2001 року та скасування реєстрації змін в установчі документи.

Рішенням місцевого суду Шевченківського району м. Запоріжжя у справі № 2-2539/04 від 21.07.2004 року у позові Джинчарадзе Й.В. про визнання недійсним вищевказаного рішення загальних зборів,   скасування реєстрації змін в установчі документи відмовлено.

Рішення вступило у законну силу.

У листопаді 2006 року Джинчарадзе Й.В. звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич»  із заявою  про проведення розрахунків у формі виплати або виділення в натурі частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», що пропорційна  його внеску  до статутного фонду товариства, а  саме  - 20 часток.

Відповідні розрахунки проведені не були, у зв’язку з чим, Джинчарадзе Й.В. звернувся до господарського суду.

Зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» провести розрахунки з Джинчарадзе Й.В. у зв’язку з його виключенням зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», а саме: виплатити або виділити в натурі частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», що пропорційна  внеску учасника Джинчарадзе Й.В. до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», а саме  - 20 часток, було предметом спору у цій справі.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до преамбули Закону України «Про господарські товариства» цей закон визначає поняття і види господарських товариств, правила їх створення, діяльності, а також права і обов’язки їх учасників та засновників.

Згідно ст. 54 вказаного закону, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини  майна  товариства, пропорційна його   частці   у   статутному фонді. Виплата провадиться  після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства,  і  в строк  до  12  місяців  з дня виходу. На вимогу учасника  та  за  згодою  товариства  вклад  може  бути  повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику,  який  вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному  році  до  моменту  його виходу. Майно,  передане   учасником  товариству  тільки    в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Згідно ч.2 ст.148 Цивільного кодексу України учасник,  який  виходить   із   товариства   з   обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства… Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Установчим договором про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» від 23.10.1998 року, передбачено, що за рахунок внесків учасників створюється статутний фонд у розмірі 35000грн. Частка кожного учасника в утворенні Статутного фонду складає: Макаров Ю.С. – 14000грн.00коп., т.т. 40%, т.т. 40 часток; Мироненко В.В. – 7000грн.00коп., т.т. 20% т.т. 20 часток; Джинчарадзе Й.В. – 7000грн.00коп., т.т. 20%, т.т. 20 часток; Беличко О.О. – 7000грн.00коп., т.т. 20%, т.т. 20 часток.

Відповідно до п. 7.1 установчого договору, кожний учасник повинен до моменту реєстрації фірми внести на розрахунковий рахунок фірми 100% частки з підтвердженням актом прийому-передачі майна, який є невід’ємною частиною цього договору.

Пунктом 8 установчого договору встановлено, що учасник фірми, повністю вклавший свій внесок, отримує свідоцтво.

Отже, згідно умов установчого договору, Джинчарадзе Й.В. повинен був внести до статутного фонду 100% частки – 7000грн.00коп.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися  іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено внесення 7000грн.00коп. до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич».

Так, відповідно до акту «Про оцінку та прийом-передачу майна в установчий фонд Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» від 23.10.1998 року, вищевказані громадяни, у т.ч. Джинчарадзе Й.В., передали в Установчий фонд Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» в рахунок своїх вкладів два дерев’яних котеджа (в розібраному стані) з повним побутовим обладнанням, загальною площею 72 кв.м., вартістю 17500грн. кожен. Комплекти котеджів були куплені на загальні кошти засновників.

Зазначений акт свідчить про передачу всіма засновниками в установчий фонд товариства два дерев’яних котеджа, вартістю 17500грн. кожен, що були куплені на загальні кошти засновників, і не підтверджує внесення Джинчарадзе Й.В. саме 7000грн.00коп.

Не надано позивачем і свідоцтва, яке б підтверджувало внесення ним частки до статутного фонду.

Отже, позивачем належним чином не доведено внесення своєї частки до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич».

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем заперечується факт внесення Джинчарадзе спірної частки до статутного фонду, колегія суддів вважає, що в даному випадку, відсутні законні підстави для задоволення вимог позивача та зобов’язання  відповідача провести розрахунки з Джинчарадзе Й.В. у зв’язку з його виключенням зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», а саме: виплатити або виділити в натурі частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», що пропорційна внеску учасника Джинчарадзе Й.В. до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич», а саме  - 20 часток

Доводи заявника апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та наступним:

Як вже зазначалося, відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» та ч.2 ст. 148 Цивільного кодексу України, виплата вартості частини  майна  товариства, пропорційна його  частці у  статутному фонді провадиться  після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства,  і  в строк  до  12  місяців  з дня виходу. Учаснику,  який  вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному  році  до  моменту  його виходу. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до п. 6 вищезазначеного установчого договору, майно фірми створюється з часткових внесків її учасників (статутний фонд), продукції, виробленої фірмою в результаті господарської діяльності, отриманого прибутку, а також коштів, отриманих нею на інших законних підставах.

Пунктом 15 установчого договору передбачено, що вихід учасника з фірми здійснюється на підставі його письмової заяви. При виході з фірми учаснику сплачується вартість частки майна  фірми пропорційно його частки у статутному фонді. Виплата проводиться після затвердження звітності за рік, в якому він вийшов з фірми, і  в строк до 12 місяців з дня виходу. За вимогою учасника і зі згоди фірми внесок може бути повернений повністю або частково у натуральному виді. Учаснику, який вибув, сплачується частка прибутку, яка йому належить, отримана фірмою у даному році до його виходу.

Отже, діючим законодавством і установчим договором не передбачено проведення експертної оцінки майна товариства при виході з нього учасника, на що посилається позивач.

До того ж, згідно ст.66 Господарського кодексу України, майно підприємства  становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Слід також враховувати, що вартість майна товариства, це різниця між активами та пасивами балансу цього товариства.  Отже, при визначенні вартості майна враховується і дебіторська заборгованість товариства.

Згідно  фінансового звіту Товариства  з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» за рік, станом на 01.01.2002 року, на звітну дату, залишок грошових коштів по рахунку 31 (р/р) складав 16,84грн., залишок грошових коштів по рахунку 30 (каса) складав  -  0,00 грн., сума основних засобів  - 5206грн.34коп. сума прибутку на звітну дату складала 0,00грн. Автомобіль УАЗ 1970 року випуску, по технічним нормам не придатний до експлуатації, та був знятий з обліку в органах реєстрації і розібраний на запчастин.

Позивачем же в свою чергу, не доведено  наявність відповідного майна у товариства.

До того ж, як свідчать матеріали справи, у 2001 та 2002 роках діяльність фірми була збитковою. У 2001 році на території бази відпочинку «Федотова коса», що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» стався пожар, який завдав значних збитків фірмі. Внаслідок пожару значно були пошкоджені дерев’яні котеджі, внесені засновниками товариства, у т.ч. Джинчарадзе Й.В., та в послідуючому списані, як нерентабельні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено правомірність заявлених позовних вимог.

Заявник апеляційної скарги також посилається на те, що судом були порушені норми процесуального права, оскільки не були задоволені, заявлені в процесі розгляду справи клопотання позивача.

Однак, як свідчать матеріали справи, в процесі розгляду справи, позивачем, зокрема, були заявлені клопотання про призначення судової експертизи та про забезпечення позову, які правомірно були відхилені господарським судом першої інстанції як необґрунтовані. Слід зазначити, що мотиви, з яких судом відхилені клопотання позивача, зазначені в оскаржуваному рішенні суду.

Клопотання позивача про витребування судом з КП БТІ Акимівського району Запорізької області переліку майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич» господарським судом першої інстанції також розглядалося, і було відхилено як необґрунтоване, про що свідчить  протокол судового засідання від 13.09.2007 року.

Щодо доводів позивача про порушення його процесуального права на ознайомлення з матеріалами справи, то слід зазначити, що на клопотанні міститься резолюція судді щодо ознайомлення 30.08.2007 року о 12 годині, тобто наступного дня після подання клопотання.

Слід також зазначити, що зміст оскаржуваного судового рішення в цілому відповідає вимогам, встановленими щодо змісту рішення, передбаченими ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, позивач вказуючи на порушення судом норм процесуального права при прийнятті рішення, не вказав, яким чином зазначені порушення можуть впливати на законність прийнятого рішення та бути підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Не приймаються до уваги колегії суддів і доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо пропущення позивачем строку звернення із позовною  заявою та не доведення факту звернення до відповідача із заявою про виплату частки у статутному фонді.

Так, позивач не повинен був доводити факт звернення до відповідача із заявою про виплату частки у статутному фонді, оскільки статтею 54 Закону України «Про господарські товариство» не передбачено обов’язку учасника, якого виключили зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю звертатися із такою заявою. Згідно цієї норми закону, передбачено наявність вимоги учасника  та   згоди товариства саме щодо повернення  вкладу повністю або частково в натуральній формі.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку давності звернення до суду, оскільки  рішення загальних зборів товариства про виключення громадянина Джинчарадзе Й.В. із складу учасників прийнято 12.11.2001 року, а отже і термін позовної давності закінчився 11.11.2004 року, не приймаються до уваги,  так як  зазначене рішення загальних зборів було оскаржено позивачем у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок господарського суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

Апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за позовом  та за апеляційною скаргою відносяться на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105  Господарського процесуального кодексу  України,  апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Джинчарадзе Йосипа Валер’яновича, м. Запоріжжя залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 19.09.2007 р. у справі №13/362/07-9/407/07 – без змін.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 08.01.2008 року.

Головуючий суддя Кагітіна Л.П.

судді  Кагітіна Л.П.

Мірошниченко М.В.  Яценко О.М.