ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2007                                                                                   Справа № 20/233-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Лазаренко П.М., ,

за участю представників сторін:

від позивача –Юшкова  О.В., довіреність від 21 листопада 2007 року № 84; Вовк Т.М., довіреність від 29 листопада 2007 року № 86;

від відповідача –Батвінко Р.А., довіреність від 22 жовтня 2007 року № 016/1-6025;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Криворізький завод гірничого обладнання”, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2007 року у справі № 20/233

за позовом Закритого акціонерного товариства “ТД ИРБИС”, м.Харків

до Закритого акціонерного товариства “Криворізький завод гірничого обладнання”, м.Кривий Ріг

про стягнення 959 грн.42 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2007 року у справі № 20/233 (суддя Пархоменко Н.В.) позов ЗАТ “ТД ИРБИС” задоволено частково. Стягнуто з ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання” на користь ЗАТ “ТД ИРБИС” 767 грн.56 коп. основного боргу, 43 грн.03 коп. 3% річних, 148 грн.25 коп. інфляційних втрат, 101 грн.93 коп. витрат по сплаті державного мита та 117 грн.92 коп. витрат на інформаційно-технічному забезпеченню процесу.  В решті позову відмовлено.

При прийнятті рішення господарський суд виходив із невиконання відповідачем зобов’язання по оплаті вартості отриманого товару, у зв’язку з чим склалася заборгованість в розмірі 767 грн. 56 коп., яка стягнута з відповідача з урахуванням індексу інфляції та річних. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення пені суд зазначив про сплив строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач –ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить частково скасувати рішення в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних витрат та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ЗАТ “ТД ИРБИС” в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що, позивачем не було виставлено рахунку, тому підстав для оплати товару не було. Крім того відповідач, з посиланням положення Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, зазначає про дію мораторію, протягом якого не можуть бути нараховані інфляційні та річні на підставі ст.625 ЦК України.

Позивач –ЗАТ “ТД ИРБИС”, у поданому відзиві проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду –без змін.

В порядку ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 22 листопада 2007 року до 29 листопада 2007 року.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

03 жовтня 2003 року між відповідачем –ЗАТ “КЗГО” та позивачем –ЗАТ “ТД ИРБИС” укладений договір поставки № 68 /а.с.11-13/, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов’язався поставити та передати у власність покупця (відповідача) товар, номенклатура, якість, кількість, ціна та умови поставки якого визначені в специфікаціях, які є невід’ємними частинами договору, а покупець зобов’язався прийняти та оплатити товар (п.1.1 договору).

Додатковою угодою від 11 грудня 2003 року №1 /а.с.17/, яка є невід’ємною частиною договору, сторонами змінений п.2.2 договору та встановлено, що покупець здійснює оплату товару на протязі 25 календарних днів з моменту поставки товару на склад покупця на підставі рахунку, виставленого постачальником. Оплата здійснюється в гривнях. Форма оплати –безготівковий розрахунок.

Додатковими угодами від 02 грудня 2004 року №2 та від 26 грудня 2005 року №3 строк договору продовжувався відповідно до 31 грудня 2005 року та до 31 березня 2006 року /а.с.15, 16/.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу за видатковою накладною від 12 вересня 2005 року №Д-2822 товар на загальну суму 767 грн. 56 коп. /а.с.14/.

Переданий за вказаною накладною товар отриманий представником відповідача на підставі довіреності від 09 вересня 2005 року серія ЯЛВ №464158 /а.с.20/.

Факт отримання товару і його вартість відповідачем не заперечуються.

Проте, відповідач свої зобов’язання по оплаті вартості отриманого товару не виконав, вартість товару у встановлений сторонами 25-денний строк  з дня його отримання не сплатив, у зв’язку з чим склалася заборгованість в розмірі 767 грн.56коп. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи, що відповідачем –ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання”,  не виконані зобов’язання по оплаті вартості отриманого товару, судова колегія вважає правильним висновок господарського суду про стягнення з відповідача суми заборгованості.

При цьому судова колегія визнає безпідставними твердження відповідача в апеляційній скарзі щодо ненаправлення йому продавцем рахунків на оплату отриманого товару та ненастання строку оплати цього товару.

За умовами договору поставки покупець зобов’язаний здійснити оплату вартості товару протягом 25 календарних днів з моменту поставки товару на склад покупця. При цьому строк оплати не пов’язаний із строком отримання покупцем рахунку.

Більш того, в п.4.7 договору від 03 жовтня 2003 року № 68 сторонами передбачено передачу продавцем одночасно з відвантаженням партії товару оригіналів документів, а саме: рахунку-фактури, податкових накладних, сертифікату якості заводу-виробника (паспорт на товар) та товаротранспортних накладних.

Відповідачем не надано доказів невиконання продавцем обов’язку щодо передачі разом з товаром вищезазначених документів, як і не надано доказів витребування вказаних документів в порядку ст.666 ЦК України. Товар відповідачем прийнятий без будь-яких зауважень і був використаний у господарській діяльності, що свідчить про додержання постачальником умов договору щодо передання разом із товаром рахунку і його отримання відповідачем.

Також, вимогою про оплату вартості товару є вимога позивача від 23 лютого 2007 року №325/02 /а.с.18/.

Крім цього, судова колегія відхиляє як неспроможні посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем вимог  Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Відповідач, не заперечуючи факт отримання товару та наявність і розмір заборгованості, з формальних причин неправомірно ухиляється від виконання обов’язків по повній оплаті вартості отриманого товару, оскільки обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути підставою для звільнення його від виконання господарських зобов’язань.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання останній також зобов’язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції в розмірі 148 грн. 25 коп. та річних в розмірі 43 грн. 03 коп. згідно розрахунку позивача /а.с.3-5/, який судова колегія вважає вірним.

Судова колегія визнає також неспроможними викладені відповідачем в апеляційній скарзі твердження щодо недопустимості нарахування інфляційних і річних у зв’язку з введенням мораторію у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань. Проте, інфляційні втрати та річні не є штрафними санкціями, оскільки інфляційні втрати пов’язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. Тому ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов’язань та в зв’язку з цим відносити до санкцій у розумінні ст.12 вищеназваного Закону. Введення мораторію в процедурі банкрутства не звільняє боржника від виконання договірних зобов’язань та сплаті виниклого боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьома процентами річних.

Також, судова колегія вважає вірним рішення господарського суду в частині відмови у стягненні пені у зв’язку із пропуском позивачем строку позовної давності (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що господарським судом з’ясовані всі фактичні обставини справи та надана їм належна правова оцінка, рішення господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2007 року у справі № 20/233 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Криворізький завод гірничого обладнання” –без задоволення.

Головуючий                                                                                                       О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                          Л.М.Білецька

І.М.Науменко