ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2007 р.
№ 9/86/59

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну  скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Сучасні деревообробні технології”

на  ухвалу
Київського апеляційного господарського суду

від

13.11.2006р.

у справі
господарського суду
№ 9/86
Чернігівської області

за позовом
Фонду комунального майна Чернігівської міської ради

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Сучасні деревообробні технології”

про
примусове виселення з приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2006р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Губенко Н.М., суддів Барицької Т.Л., Ропій Л.М.) відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Сучасні деревообробні технології” в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 20.07.2006р. у справі №9/86, і скаргу повернуто особі, що її подала.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2006р., посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст. 8, 55, 64, ч. 2 ст. 124 Конституції України, ст. 91 Цивільного кодексу України, п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", ст.ю 4 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Сторони не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскаржена ухвала апеляційного господарського суду мотивована тим, що відповідно до приписів ст. 106 Господарського процесуального кодексу України ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, а оскільки ухвала місцевого господарського суду, оскаржена до апеляційного господарського суду, прийнята з посиланням на ст.ст.79, 86 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд дійшов до висновків про наявність правових підстав для відмови у прийнятті апеляційної скарги, оскільки, як зазначено в оскарженій ухвалі господарського суду апеляційної інстанції, ст.ст.79, 86 Господарського процесуального кодексу України не передбачають можливості оскарження ухвали, прийнятої з посиланням на приписи зазначених статей.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.07.2006р. (суддя Івченко С.М.) прийнятою з посиланням на ст.ст.79, 86 Господарського процесуального кодексу України, поновлено провадження у справі, призначено час і місце судового засідання та зобов'язано позивача забезпечити явку представника, а відповідача –надати певний перелік документів та також забезпечити явку представника.

Касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Сучасні деревообробні технології” не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.129 ч.3 п.8 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Таким чином вказана норма містить приписи щодо забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, однак визначає що забезпечення такого оскарження здійснюється не в усіх випадках. Стаття 12 Закону України “Про судоустрій України”, яка передбачає право на оскарження судового рішення, визначає, що учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення. Згідно ст.106 ч.1 ГПК України ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Однак цим кодексом не передбачено можливості оскарження ухвали місцевого господарського суду, апеляційну скаргу на яку не прийнято судом апеляційної інстанції оскаржуваною ухвалою.

За вказаних обставин ухвала суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою а відтак підстави для її скасування відсутні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається що особа, що подала касаційну скаргу неодноразово оскаржувала як до суду апеляційної так і касаційної інстанції ухвали місцевого господарського суду що відповідно до вищезазначених положень Конституції та законів України не підлягають оскарженню. Також оскаржувались нею і процесуальні документи Вищого господарського суду України до Верховного Суду України. Судами неодноразово приймались судові рішення із зазначенням у них щодо неможливості оскарження ухвал суду першої інстанції що не підлягають оскарженню.

Таким чином дії особи щодо подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, яку не може бути оскаржено, є порушенням приписів ст.22 ГПК України стосовно обов’язку сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Сучасні деревообробні технології” залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2006р. у справі №9/86 Господарського суду Чернігівської області –без змін.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало