ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2007
Справа №2-15/12196-2007

За позовом Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» в особі Ялтинської філії ОП «Кримтеплокомуненерго» (98600, АР Крим, м. Ялта, вул.. Червоних партизан, 5а, ідентифікаційний код 26273184)

До відповідача  Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства південного берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005)

Про переддоговірний спір

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – Сопіна О.М., довіреність № 20-3/3590 від 29.02.2006 р., у справі

Від відповідача  - Крупський О.Є., довіреність № 5/ю віл 23.07.2007 р., у справі

Обставини справи: Орендне підприємство «Кримтеплокомуненерго» в особі Ялтинської філії ОП «Кримтеплокомуненерго» звернулось  до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до Виробничого підприємства водопровідно – каналізаційного господарства Південного берега Криму, в якій просить суд зобов’язати відповідача укласти з позивачем договір № 332 ПТ 2007 від 01 січня 2007 року в редакції позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Ялтинською філією ОП «Кримтеплокомуненерго» на адресу Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства південного берега Криму» був направлений Договір  № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії. Враховуючи те, що відповідачем був повернутий зазначений Договір з протоколом розбіжностей, з яким позивач не погоджується, Ялтинська філія ОП «Кримтеплокомуненерго» звернулася до суду в порядку статті 187 Господарського кодексу України з метою врегулювання розбіжностей, що виникли між сторонами.

Представник відповідача проти позову заперечував за мотивами, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 30.10.2007 р. відповідач - Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства Південного берега Криму був замінений правонаступником Кримським республіканським підприємством «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства Південного берега Криму» в порядку статті 25 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України. По справі оголошувалася перерва. Після закінчення перерви слухання справи було продовжено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представників сторін, дослідивши представлені докази, суд

ВСТАНОВИВ :

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов’язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24.06.2004 р.

Предметом регулювання цього Закону, згідно зі статтею 3, є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 4 Правил коритстування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. N 1198,  користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Позивачем на адресу Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства південного берега Криму» був направлений Договір  № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії для її підписання.(а.с. 6-15)

Розглянувши зазначений Договір № 332 ПТ-2007 купівлі-продажу теплової енергії  відповідачем вона була підписана разом з протоколом розбіжностей від 06.04.2007 р. (а.с. 16-17).

Не погодившись з запропонованим відповідачем протоколом розбіжностей позивач звернувся до суду з позовом щодо їх врегулювання.

Загальний порядок укладання господарських договорів встановлений статтею 181 Господарського кодексу України.

Так, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (частина 1 статті 187 Господарського кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, розбіжності між сторонами виникли з приводу, зокрема, пункту 2.1 Договору , яка передбачена: «Теплова енергія надається Споживачу згідно обсягів, необхідних для опалення та ГВП, визначених Додатком № 1 в межах паливно-енергетичних ресурсів, що маються, потужності теплових джерел, наявності лімітів на природний газ, а також фінансових можливостей Постачальника за відсутності передплати.».

Відповідачем було запропоновано викласти пункт 2.1 Договору, виключивши з нього : «в межах паливно-енергетичних ресурсів, що маються, потужності теплових джерел, наявності лімітів на природний газ, а також фінансових можливостей Постачальника за відсутності передплати». Так, в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на пункт 2 статті 193 Господарського кодексу України, статтю 511 Цивільного кодексу України, згідно яких сторона в зобов’язанні повинна вжити всіх заходів для виконання зобов’язань.

З цього приводу суд вважає за необхідне визнати заперечення відповідача такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, зазначивши при цьому  наступне.

Викладення вказаного пункту в такій редакції пов’язано з недостатньою наявністю газу в Україні та іншими факторами. Зокрема, статтею 28 Закону України «Про теплопостачання» передбачено випадки та умови постачання теплової енергії в умовах обмеження в постачанні енергоносіїв та введення надзвичайного стану і особливого періоду.

Однак, в той же час, викладення пункту 2.1 в редакції позивача, не звільняє позивача від зобов’язання, передбаченого статтею 511 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України, щодо вжиття всіх необхідних заходів для виконання своїх зобов’язань.

Таким чином, пункт 2.1 Договору № 332 ПТ-2007 купівлі-продажу теплової енергії  від 01.01.2007 р. підлягає затвердженню в редакції позивача.

Крім того, Кримським республіканським підприємством «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства південного берега Криму» було запропоновано пункт 3.2.6 Договору № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. в редакції «не допускати витікання мережевої води. У разі самовільного споживання мереженої води, зафіксованого двостороннім актом, Споживач сплачує Постачальнику вартість мережевої води та теплової енергії в ній». Відповідачем запропоновано виключити з вказаного пункту Договору відповідальність за зазначене порушення у вигляді п’ятикратної вартості мережевої води та теплової енергії в ній.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог щодо включення відповідальності у вигляді посилається на Правила користування тепловою енергією,  затверджені Наказом Міненерго України та Держбуду України від 28.10.99 N 307/262.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані Правила втратили чинність, Наказ Міненерго України та Держбуду України від 28.10.99 N 307/262 скасовано на підставі Наказу Міністерства палива та енергетики  N 18/12 від 21.01.2003 р.

А отже, суд не може застосовувати до спірних правовідносин положення нормативно-правового акту, який втратив чинність (як на момент укладення Договору, на момент звернення з позовом до суду), зокрема застосування відповідальності у вигляді штрафу у розмірі   п'ятикратної вартості теплової енергії.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне  викласти пункт 3.2.6 Договору № 332 ПТ-2007 купівлі-продажу теплової енергії  від 01.01.2007 р. в наступній редакції: «Не допускати витікання мережевої води. У разі самовільного споживання мереженої води, зафіксованого двостороннім актом, Споживач несе відповідальність згідно із законодавством.»

З тих же підстав, у спірному пункті 7.2.1 Договору відповідальність у вигляді «штрафу у розмірі 5-ти кратної вартості теплової енергії, спожитої такими системами» має бути замінена на «відповідальність згідно із законодавством».

Також відповідачем запропоновано виключити пункт 3.2.13 Договору № 332 ПТ-2007, яким передбачено «не здійснювати оформлення документів на відчуження квартир (купівлі-продажу, дарування тощо), виписку та прописку мешканців та не розривати договори оренди приміщень при наявності заборгованості за теплову енергію, що підтверджена довідкою Постачальника.»

Так, вказаний пункт Договору включений у розділ Обов’язки Споживача. Однак, ані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» ані Законом України «Про теплопостачання» не передбачений прямий обов’язок споживача щодо здійснення вищезазначених дій. А оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо включення вказаного пункту до умов Договору № 332 ПТ-2007 купівлі-продажу теплової енергії  від 01.01.2007 р., то пункт 3.2.13 підлягає виключенню.

Щодо пункту 3.2.17 Договору, відповідно до якого Споживач зобов’язаний «за рахунок власних коштів своєчасно виконувати ремонт та випробування теплопроводів, теплоспоживального обладнання, запірної та регулюючої арматури, контрольно-вимірювальних приладів, повірку, перевірку та ремонт пристроїв обліку теплової енергії», то суд визнає доводи відповідача стосовно розмежування балансової приналежності зазначених об’єктів   обґрунтованими та переконливими.

Отже, суд вважає за необхідне викласти пункт 3.2.17 Договору в наступній редакції: Споживач зобов’язаний «за рахунок власних коштів своєчасно виконувати ремонт та випробування теплопроводів, теплоспоживального обладнання, запірної та регулюючої арматури, контрольно-вимірювальних приладів, повірку, перевірку та ремонт пристроїв обліку теплової енергії в межах їх балансової приналежності.»

В протоколі розбіжностей відповідачем запропоновано пункт 4.1.5 Договору викласти за текстом Договору, при цьому зазначивши строк позовної давності, в межах якого Постачальних має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав тривалістю у 3 роки.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 259 Цивільного кодексу України передбачено право сторін за домовленістю збільшити позовну давність, встановлену законом.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що такої домовленості сторонами досягнуто не було, а отже пункт 4.1.5 Договору підлягає викладенню в редакції відповідача, тобто  з урахуванням положень статті 257 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач запропонував викласти пункт 4.2.2 Договору в такій редакції : Постачальник зобов’язаний «повідомляти Споживача про зміну тарифів у щомісячних рахунках», в той час як відповідачем запропоновано було викласти вказаний пункт у відповідності до вимог статті 13 Закону України «Про теплопостачання».

Так, судом встановлено, що статтею 13 вказаного закону визначені повноваження органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання.

В той же час статтею 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлений прямий обов’язок Постачальника при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, суд дійшов висновку викласти спірний пункт 4.2.2 Договору в редакції, передбаченій положенням статті 25 Закону України «Про теплопостачання».

Пункт 7.2.6 Договору позивачем викладений у наступній редакції : «за перешкоджання або недопущення до систем теплопостачання або приладам обліку теплової енергії  (на територію підприємства, установи тощо) працівників Постачальника при виконанні ними службових обов'язків – штраф у розмірі 5 –ти кратної вартості теплової енергії, спожитої в попередньому розрахунковому періоді.»

Вказаний пункт Договору суперечить Закону України «Про теплопостачання», а отже, суд вважає за необхідне викласти вказаний пункт з урахуванням пункту 3 статті 31  Закону України «Про теплопостачання» у наступній редакції: «за перешкоджання або недопущення до систем теплопостачання та теплоспоживання працівників Постачальника при виконанні ними службових обов'язків – штраф у розмірі до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.»

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи документи, фактичні обставини справи, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Зобов’язати Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства південного берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005) укласти з Орендним підприємством «Кримтеплокомуненерго» в особі Ялтинської філії ОП «Кримтеплокомуненерго» (98600, АР Крим, м. Ялта, вул.. Червоних партизан, 5а, ідентифікаційний код 26273184) Договір № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії в редакції позивача за винятком пунктів 3.2.6.,  3.2.13.,  3.2.17.,  4.1.5.,  4.2.2.,  7.2.1,  7.2.6.

3.          Пункт 3.2.13 Договору № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії виключити.

4.          Пункт 3.2.6. Договору № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії викласти у наступній редакції: «Не допускати витікання мережевої води. У разі самовільного споживання мереженої води, зафіксованого двостороннім актом, Споживач несе відповідальність згідно із законодавством.»

5.          Пункт 3.2.17. Договору № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії викласти у наступній редакції: «За рахунок власних коштів своєчасно виконувати ремонт та випробування теплопроводів, теплоспоживального обладнання, запірної та регулюючої арматури, контрольно-вимірювальних приладів, повірку, перевірку та ремонт пристроїв обліку теплової енергії в межах їх балансової приналежності.»

6.          Пункт 4.1.5. Договору № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії викласти у наступній редакції: «Строк позовної давності, в межах якого Постачальник має право звернутися в суд з вимогою про захист своїх прав, передбачених умовами дійсного Договору, складає 3 (три) роки».

7.          Пункт 4.2.2. Договору № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії викласти у наступній редакції: «При зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством».

8.          Пункт 7.2.1. Договору № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії викласти у наступній редакції: «За самовільне підключення систем теплоспоживання, збільшення теплового навантаження шляхом встановлення додаткових нагрівальних приладів, а також підключення систем тепло споживання перед приладами обліку Споживач несе відповідальність згідно із законодавством».

9.          Пункт 7.2.6. Договору № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. купівлі-продажу теплової енергії викласти у наступній редакції: «За перешкоджання або недопущення до систем теплопостачання та теплоспоживання працівників Постачальника при виконанні ними службових обов'язків – штраф у розмірі до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.»

10.          В іншій частині позову відмовити.

11.          Стягнути з Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства південного берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005) на користь Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» в особі Ялтинської філії ОП «Кримтеплокомуненерго» (98600, АР Крим, м. Ялта, вул.. Червоних партизан, 5а, ідентифікаційний код 26273184) державне мито в розмірі 42,50 грн. та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

12.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.