ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.12.2007  року                                                            Справа № 13/504

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі:

головуючого судді            Бородіної Л.І.

суддів                                Медуниці О.Є.

Перлова Д.Ю.

Склад судової колегії призначений розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 24.10.2007.

При секретарі

судового засідання               Михайличенко Д.В.

та за участю представників сторін:

від позивача                         Пяк О.О., за дов. від 19.11.2007 № 16

від  відповідача               Даниленко Ю.В., за дов. від 25.12.2006 № 03/5-23

Розглянувши

апеляційну скаргу            Державного підприємства „Луганськвугілля”

в особі відокремленого виробничого підрозділу

„Шахта „Ніканор-Нова”, м.Зоринськ

Перевальського району Луганської області

на рішення

господарського суду        Луганської області

від 01.10.2007

у справі                             № 13/504 (суддя Яресько Б.В.)

за позовом                        Товариства з обмеженою відповідальністю

„Науково-виробничого підприємства „Промуніверсал”,

м.Луганськ

до відповідача                                Державного підприємства „Луганськвугілля”,

м.Зоринськ Перевальського району

Луганської області

про                                      стягнення 159629 грн. 02 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 01.10.2007 у справі                     № 13/504 частково задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-виробничого підприємства „Промуніверсал” (ТОВ „НВП „Промуніверсал”), м.Луганськ, до Державного підприємства (ДП) „Луганськвугілля”, м.Зоринськ Перевальського району Луганської області: стягнуто з відповідача в особі Відокремленого виробничого підрозділу (ВВП) „Шахта „Ніканор-Нова” ДП „Луганськвугілля” на користь позивача борг в сумі               139000 грн. 16 коп., втрати від інфляції у сумі 4170 грн. 00 коп., витрати по державному  миту у сумі 1431 грн. 70 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 111 грн. 81 коп. В решті позову щодо стягнення пені в сумі 7920 грн. 00 коп. відмовлено.

Рішення суду з посиланням на статті 173, 193 Господарського кодексу України (далі –ГК України), пункт 5 статті 261, статті 525, 526 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) мотивоване доведеністю матеріалами справи факту виконання робіт позивачем в серпні 2004 року на суму 139000 грн. 16 коп., виникненням обов”язку відповідача щодо оплати цих робіт відповідно до статті 530 ЦК України протягом семиденного строку з моменту пред”явлення вимоги від 10.02.2005 та невиконанням відповідачем свого зобов”язання щодо оплати виконаних робіт у встановлений строк.

Враховуючи, що позов був направлений позивачем до суду 30.07.2007, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності за основною вимогою. Вимога про стягнення втрат від інфляції в сумі 4170 грн. 00 коп. згідно пункту 2 статті 625 ЦК України також визнана судом обгрунтованою.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі                               7920 грн. 00 коп. рішення суду з посиланням на статтю 547 ЦК України мотивоване відсутністю вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов”язання у вигляді пені у письмовій формі.

ДП „Луганськвугілля” (відповідач у справі) не погодилось з рішенням господарського суду та подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 01.10.2007 у справі № 13/504 через неповне з”ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує, що оскільки відносини між позивачем та відповідачем носили позадоговірний характер, суд безпідставно дійшов  висновку, що претензії від 10.02.2005 № 1, від 23.03.2006 № 2 та від 02.04.2004 № 14  є вимогами по спірним обов”язкам, оскільки у вказаних претензіях позивач вимагав погашення боргу за договором від 05.05.2003 № 3. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не доведене отримання відповідачем цих претензій.

ТОВ „НВП „Промуніверсал” (позивач у справі) заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області –без змін.

Заслухавши доводи і пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд

В С Т А Н О В И В :

05.05.2003 між ТОВ „НВП „Промуніверсал” (виконавцем) та ДП Шахта „Ніканор-Нова” (замовником), правонаступником якого згідно пункту 3.3. Статуту є ДП „Луганськвугілля”,  укладений договір № 3, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе по надходженню наряд-замовлення виконання робіт і послуг виробничо-технічного характеру та роботи по ремонту об”єктів соціальної сфери. Сторони домовилися, що обсяг, характер та вартість робіт визначається специфікацією, кошторисною документацією, які є невід”ємною частиною договору (а.с.9-12).

Пунктом 3.1. договору сторони встановили, що ціна робіт та послуг визначається специфікацією, кошторисною документацією та узгоджується сторонами.

Загальна сума договору складає 300000 грн. (пункт 3.3. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору виконавець приступає до виконання робіт після перерахування замовником на розрахунковий рахунок виконавця 100% вартості робіт, передбачених специфікацією, кошторисною документацією.

Пунктом 4.2. договору сторони домовилися, що здача та приймання виконаних робіт здійснюватиметься на підставі актів виконаних робіт, підписаних представниками сторін. Акти виконаних робіт складає виконавець та передає для підписання уповноваженому представнику замовника у строк не пізніше тридцять першого числа звітного місяця.

Дія названого договору встановлена сторонами до 31.12.2003 (пункт 7.1. договору).

Додатковою угодою від 06.01.2004 до договору від 05.05.2003 № 3 продовжено строк дії договору до 31.12.2004 (а.с.11).

Позивачем на замовлення відповідача від 29.01.2004 № 12-113 були виконані ремонтні  роботи в житловому будинку № 10 на кв.40 років Перемоги на загальну суму                    100482 грн., що підтверджується актом приймання виконаних підрядних робіт № 01-06 за серпень 2004 року, який підписаний сторонами у справі без доповнень та зауважень         (а.с.13-16);

згідно акту приймання виконаних підрядних робіт № 01-07 за серпень 2004 року позивачем виконані та передані відповідачеві роботи з установки дверей в підвалі дому                   № 10 на суму 6730 грн. (а.с.17);

на замовлення відповідача від 27.04.2004 № 8-575 позивачем виготовлена лінія по навантаженню вугілля –установка для грохочення гірничої маси, що підтверджено актом виконання підрядних робіт за серпень 2004 року № 01-05 на суму 17366 грн., підписаним сторонами у справі без доповнень та зауважень (а.с.18-20);

згідно узгодженої сторонами калькуляції капітального ремонту насосу ЦНС                           300 х 600 зав. № 147 позивачем виконані роботи по ремонту цього насосу на суму                  14424 грн. 16 коп., які передані відповідачеві за актом здачі-приймання виконаних робіт               № 01-04 за серпень 2004 року на суму 14423 грн. 16 коп. та актами приймання-передачі насосу від 04.05.2004 (а.с.21-24).

Претензією від 10.02.2005 № 1 позивачем пред”явлена відповідачеві вимога щодо оплати виконаних робіт по ремонту об”єктів соціальної сфери, насоса ЦНС 300 х 600, виготовлення грохота на навантаження на суму 138433 грн. 52 коп. за договором від 05.05.2003 № 3 (а.с.26).

08.06.2005 сторонами у справі підписаний акт звірення взаємних розрахунків, згідно з яким станом на 01.06.2005 заборгованість відповідача перед позивачем становить                139102 грн. 92 коп. (а.с.66).

Претензією від 23.02.2006 позивач пред”явив вимогу про сплату виконаних робіт згідно наданих актів по формі 2 на загальну суму 139109 грн. 92 коп. (а.с.25).

Відповідно до акту звірення взаємних розрахунків від 15.08.2006 станом на 01.08.2006 вартість виконаних позивачем робіт складає 139109 грн. 92 коп., у т.ч.:

14423 грн. 16 коп. –за актом № 01-04 за серпень 2004 року;

17365 грн. 00 коп. –за актом № 01-05 за серпень  2004 року;

100482 грн. 00 коп. – за актом № 01-06 за серпень 2004 року;

6730 грн. 00 коп. –за актом № 01-07 за серпень 2004 року (а.с.30).

18.10.2006 сторонами у справі підписаний акт звірення взаємних розрахунків, згідно з яким заборгованість відповідача станом на 01.10.2006 складає 137932 грн. 95 коп. з відображенням вказаних вище актів виконаних робіт, як підстав виникнення боргу (а.с.31).

30.07.2007 ТОВ НПП „Промуніверсал” звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з  відповідача 222228 грн. 48 коп., з яких: 139109 грн. 92 коп. –основний борг; 7999 грн. 20 коп. –пеня за період з 10.02.2005 по 15.11.2006; 12519 грн. 90 коп. –інфляційні нарахування; 62599 грн. 46 коп. –неодержаний прибуток (а.с.2-3).

Заявою про уточнення позовних вимог від 01.10.2007 № 731 ТОВ НПП „Промуніверсал” просило стягнути з відповідача 139000 грн. 16 коп. основного боргу;               7920 грн. 00 коп. пені за період з 10.02.2005 по 15.11.2006; 4170 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань (а.с.90-91).

Рішенням господарського суду Луганської області від 01.10.2007 у справі                     № 13/504 позов задоволений частково з підстав, викладених вище (а.с.96-97).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права і скасуванню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна  сторона

(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої  сторони (кредитора) певну дію (передати  майно,  виконати  роботу,  надати послугу, сплатити  гроші  тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 173 ГК України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Приписами статті 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджений факт виконання позивачем в серпні 2004 року робіт на загальну суму 139109 грн. 92 коп., що не спростовано відповідачем, але останнім заявлено про списання заборгованості перед позивачем у сумі 137897 грн. 54 коп. згідно наказу від 24.07.2007 № 560 у зв”язку зі спливом строку позовної давності.

Судом апеляційної інстанції не приймаються доводи відповідача щодо спливу позовної давності по спірним зобов”язанням та списання спірного боргу вважається безпідставним з наступного.

Місцевим господарським судом правомірно застосовані до спірних правовідносин правила визначення початку перебігу позовної давності, передбачені частиною 5 статті 261 ЦК України, а саме: за зобов”язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання.

Враховуючи, що спірні роботи виконані позивачем у серпні 2004 року, а з позовом до суду він звернувся 30.07.2007 (згідно штампу на конверті, в якому надійшов позов, - а.с.42) суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності за основною вимогою.

Крім того, відповідачем не враховані приписи статті 264 ЦК України, згідно з якими перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов”язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Відповідач 08.06.2005 підписав з позивачем акт звірення розрахунків, згідно з яким визнав свій борг перед позивачем у сумі 139109 грн. 92 коп. у повному обсязі, що свідчить про переривання перебігу позовної давності та відсутність підстав для списання цього боргу.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідач, звертаючись до позивача з наряд-замовленнями на виконання спірних робіт, гарантував оплату за ці роботи, проте, строк цієї оплати сторони не встановили.

10.02.2005 позивач претензією від 10.02.2005 № 1 запропонував відповідачу оплатити виконані роботи по ремонту об”єктів соціальної сфери, насоса ЦНС 300х600, виготовлення грохота на навантаження згідно актів виконаних робіт, що спростовує доводи заявника апеляційної скарги про те, що дана претензія не стосується обов”язку відповідача щодо оплати спірних робіт. Відповідно до положень статті 530 ЦК України зазначений обов”язок повинен був виконаний відповідачем у семиденний строк.

Доводи скаржника щодо неодержання ним претензій позивача від 10.02.2005 № 1 та від 23.02.2006 № 2 відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необгрунтованістю, оскільки підписи уповноваженої особи Івашиненко В., вхідні реквізити та штамп шахти свідчать про одержання цих претензій відповідачем відповідно 10.02.2005 та 23.02.2006.

Доказів виконання свого зобов”язання щодо оплати виконаних робіт або проведення заліку взаємних вимог відповідачем не надано, у зв”язку з чим місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо стягнення боргу в сумі 139000 грн. 16 коп.

Відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивачем обгрунтовано нараховані втрати від інфляції в сумі 4170 грн. 00 коп. за період з березня по жовтень 2006 року.

Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання  зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, сторонами не досягнуто згоди щодо забезпечення виконання грошового зобов”язання неустойкою у вигляді пені ні договором від 05.05.2003 № 3, ні іншим письмовим правочином.

У зв”язку з цим судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Луганської області, що вимоги про стягнення пені у сумі                             7920 грн. 00 коп. є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене апеляційна скарга Державного підприємства „Луганськвугілля” в особі відокремленого виробничого підрозділу „Шахта „Ніканор-Нова”, м.Зоринськ Перевальського району Луганської області вважається судовою колегією апеляційної інстанції необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права і скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України  державне мито за апеляційною скаргою у сумі 715 грн. 85 коп. підлягає до стягнення з заявника апеляційної скарги –Державного підприємства „Луганськвугілля” в особі відокремленого виробничого підрозділу „Шахта „Ніканор-Нова”, у зв”язку з тим, що ним не виконано ухвалу Луганського апеляційного господарського суду від 24.10.2007: не надано належних доказів сплати державного мита, оскільки надане платіжне доручення до апеляційної скарги на зворотній стороні не містить напис кредитної установи про зарахування сплаченої суми державного мита в доход держбюджету, скріплений першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення відповідно, в порушення пункту 14 розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 № 15, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.93 № 50.

Керуючись ст.ст.46, 49, 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний  господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Луганськвугілля” в особі відокремленого виробничого підрозділу „Шахта „Ніканор-Нова”, м.Зоринськ Перевальського району Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 01.10.2007 у справі № 13/504 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 01.10.2007 у справі                № 13/504 залишити без змін.

3. Стягнути з Державного підприємства „Луганськвугілля” в особі відокремленого виробничого підрозділу „Шахта „Ніканор-Нова”, м.Зоринськ Перевальського району Луганської області, вул.Кірова, 1, ід.код 33846717, в доход Державного бюджету України державне мито за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Луганської області від 01.10.2007 у справі № 13/504 у сумі 715 грн. 85 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку у місячний строк до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя                                                       Л.І.Бородіна

Суддя                                                                              О.Є.Медуниця

Суддя                                                                              Д.Ю.Перлов

Надруковано 5 примірників:

1-          до справи

2-          позивачу

3-          відповідачу

4-          ГСЛО

5-          до наряду

Внесено