ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.
№ 14/88пд

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Шаров В.В. –довіреність від 21.12.2006 р.
Силаєв ВЧ.О. - довіреність від 12.03.2007 р.

відповідача
не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства з газопостачання та газифікації “Донецькоблгаз”

на постанову
від 13.12.2006 Донецького апеляційного господарського суду

у справі
№ 14/88пд господарського суду
Донецької області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства з газопостачання та газифікації “Донецькоблгаз”

до
Управління житлово-комунального господарства Амвросіївського міського виконкому м. Амвросіївка

третя особа
Амвросіївська міська рада м. Амвросіївка

про
спонукання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 р. ВАТ з газопостачання та газифікації “Донецькоблгаз” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до УЖКГ Амвросіївського міського виконкому про спонукання укласти договір на обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, зокрема, на те, що ним було направлено проект договору на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання для оформлення його належним чином. Підставою для укладення цього договору з УЖКГ Амвросіївського міського виконкому є Закон України “Про житлово-комунальні послуги”, Правила безпеки систем газопостачання України, затверджені наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці № 254 від 01.10.1997 р., Положення про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення, затвердженого наказом Державної акціонерної холдингової компанії “Укргаз” №35 від 30.07.1997 р.

Відповідачем проект вказаного договору повернуто без розгляду з посиланням на те, що участь житлової організації в договірних відносинах між газопостачальною, газотранспортною організаціями та споживачами не передбачено рішенням міськради № 22 від 25.01.2006 року “Про встановлення учасників у сфері надання житлово-комунальних послуг для будинків комунальної власності територіальної громади міста”.

Позивач з такою позицією відповідача не погоджується, та на підставі, зокрема, статей 13, 19, 23, 24 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, статті 187 Господарського кодексу України просить зобов’язати відповідача укласти договір.

УЖКГ Амвросіївського міського виконкому у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись при цьому на те, що твердження позивача про обов’язковість укладання договору згідно пункту 3 статті 179 Господарського кодексу України, не відповідають дійсності тому, що вказівка закону щодо обов’язковості укладання договору в існуючих правовідносинах між балансоутримувачем (який не є ні власником житлового фонду, ні організацією, яка експлуатує внутрішньобудинкові системи газопостачання, ні споживачем) і газопостачальною (газотранспортною) організацією відсутня, типових договорів Кабміном України не затверджено.

Ухвалою господарського суду від 06.09.2006 до участі у справі залучено Амвросіївську міську раду в якості третьої особи без самостійних вимог не предмет спору на боці відповідача.

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.11.2006 (суддя Арсірій Р.О) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи судове рішення, суд зазначив, що сторонами не надано жодного доказу за яким було можливо встановити, що відповідач прийняв та несе відповідальність за будь-які газопроводи, до того, ж, на думку суду, таке утримання газових мереж сторонньою (не газорозподільною) організацією суперечило б суспільній безпеці, Правилам безпеки систем газопостачання України, затвердженим наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці № 254 від 01.10.1997 р., а тому, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову.

Крім того, судом зазначено, що розподілення відповідальності сторін за обслуговування газових мереж між сторонами було запропоновано здійснити на підставі схеми розподілу газових мереж, що є невід’ємною частиною договору, проте, вказані схеми до суду не надавались. Надані до суду акти розмежування мереж сторонами не узгоджені, відповідач не згоден з їх змістом. Між сторонами виникла суперечка щодо належності газових мереж, при цьому з’ясовано, що під час введення житлових будинків в експлуатацію окремо не визначалась належність будь-яких внутрішньобудинкових мереж.

Мотивуючи судове рішення господарський суд керувався статтями 181, 186, 187 Господарського кодексу України, статтями 11, 16, 627, 649 Цивільного кодексу України.

За апеляційною скаргою ВАТ “Донецькоблгаз” Донецький апеляційний господарський суд, переглянувши рішення від 09.11.2006 в апеляційному порядку, постановою від 13.12.2006 (судді Мирошниченко С.В., Колядко Т.М., Геза Т.Д.) залишив його без змін з тих же підстав.

ВАТ “Донецькоблгаз” подало до Вищого господарсько го суду України касаційну скаргу на судові рішення, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимог та зобов’язати УЖКГ Амвросіївського міського виконкому укласти договір на обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання з  ВАТ “Донецькоблгаз”, обґрунтовуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування судами норм матеріального права.

Зокрема, заявник у касаційній скарзі посилається на те, що відповідно до розпорядження Амвросіївської міської ради № 177/1 від 28.09.2001 р. та за договором б/н від 01.11.2005 р. відповідач є балансоутримувачем житлового фонду, а тому відповідно до статті 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, саме відповідач несе відповідальність за капітальний, поточний ремонти, утримання та експлуатацію внутрішньобудинкових систем газопостачання і висновок суду про те, “... що сторонами не додано жодного доказу за яким можливо встановити, що відповідач прийняв та несе відповідальність за будь-які газопроводи...”, не відповідає дійсним обставинам справи.

На думку скаржника є хибним висновок судів про те, що під час введення житлових будинків в експлуатацію окремо не визначалась належність будь-яких внутрішньобудинкових мереж, оскільки внутрішньобудинкові системи газопостачання є складовою частиною житлового будинку, а відповідно частини 2 статті 187 Цивільного кодексу України при переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Таким чином, при передачі житлового будинку на баланс відповідачеві здійснилась передача і внутрішньобудинкових систем газопостачання.

У даному випадку обов’язковість договору на технічне обслуговування передбачено пунктом 3.4 Положення про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення, затвердженого наказом Державної акціонерної холдингової компанії “Укргаз” № 35                           від 30.07.1997.

Заслухавши доповідь судді –доповідача,  пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га  підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція виходить з обставин встановлених судом першої та апеляційної інстанції.

Предметом спору у даній справі є вимога ВАТ “Донецькоблгаз” про спонукання УЖКГ Амвросіївського міського виконкому укласти договір на обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції на адресу відповідача на підставі Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 254 від 01.10.1997 р., Положень про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення, затвердженого наказом Державної акціонерної холдингової компанії “Укргаз” № 35 від 30.07.1997 позивачем з супровідним листом № 215 від 14.02.2006 р. було направлено проект договору на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання для його належного оформлення, відповідно до вимог законодавства.

Листом № 141 від 28.02.2006 відповідач вказаний проект договору повернув без розгляду.

УЖКГ Амвросіївського міського виконкому є господарюючим суб’єктом, що створений 13.09.2001 р. та діє на підставі статуту для належної експлуатації міського житлового фонду, забезпечення його збереження та подальшого благоустрою, своєчасного проведення ремонту, забезпечення безперебійної роботи внутрішнього інженерного обладнання житлових будинків, утримання під’їзних шляхів та інших місць загального користування.

Відповідно до розпорядження № 177/1 від 28.09.2001 р. власником житлових будинків - Міською радою передано на баланс відповідача житловий фонд відповідно до списку (всього 78 найменувань) та укладено договір б/н від 01.11.2005 про передачу на баланс відповідача багатоквартирних домів із дорученням виконувати послуги з їх утримання та утримання придомових територій.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Коло господарських договорів, укладання яких є обов’язковим для суб’єктів господарювання, обмежене.

Згідно зі ст. 187 цього Кодексу при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов’язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Для юридичних осіб, на балансі у яких знаходиться внутрішньобудинкові системи газопостачання (газопроводи низького тиску, лічильники газу, газові прилади та пристрої, необхідні для використання газу в побуті), застосовуються Положення про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення, затвердженого наказом Державної акціонерної холдингової компанії “Укргаз” № 35 від 30.07.1997, відповідно до вимог якого “...заміна виявлених під час технічного обслуговування несправних елементів внутрішньобудинкових систем газопостачання та їх ремонт виконуються газотранспортними організаціями в терміни і на умовах, які передбачені договором з власником...”, тобто з тією юридично особою, на балансі якої знаходиться внутрішньобудинкова система газопостачання (пункт 3.6 Положення).

Таким чином, юридична особа, на балансі якої знаходиться внутрішньобудинкова система газопостачання, повинна укласти з газотранспортною організацією договори на технічне обслуговування, в яких має бути зазначено, що ремонт газових приладів та пристроїв, реконструкція системи газопостачання відповідно до заявок наймачів з урахуванням вартості обладнання, його вузлів та деталей буде оплачуватися цією юридичною особою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ВАТ “Донецькоблгаз” про спонукання УЖКГ Амвросіївського міського виконкому укласти договір на обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що розподілення відповідальності сторін за обслуговування газових мереж між сторонами позивачем було запропоновано здійснити на підставі схеми розподілу газових мереж, що є невід’ємною частиною договору. Однак, зазначені схеми до суду разом з договором не надавались. Надані відповідачем акти розмежування мереж сторонами не узгоджені. Таким чином, суди дійшли висновку, що під час вирішення питань щодо укладення договору позивач не надав відповідачу повний текст цього договору.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи поза увагою судів залишилось питання щодо розмежування та належності газових мереж відповідно до вимог чинного законодавства.

Розглядаючи даний спір судам, насамперед, необхідно було встановити, зокрема, чим передбачено та ким має проводитися розмежування газових мереж; на підставі чого складаються та чим передбачено підписання актів про встановлення межі належності та відповідальності газопроводу та споруд на них; ким та за чий рахунок має проводитися обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанції зазначено, що розподілення відповідальності сторін за обслуговування газових мереж між сторонами було запропоновано здійснити на підставі схеми розподілу газових мереж, що є невід’ємною частиною договору, та які суду не надавались.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що під час здійснення судового провадження ні в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанції не були предметом розгляду й підстави за якими відповідач відмовився від підписання спірного договору.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції розглянули справу односторонньо, не з’ясували дійсні права і обов’язки сторін стосовно предмету спору, не перевірили усі обставини, що мають значення для справи, чим порушили вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 09.11.2006 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2006 р. у справі № 14/88пд господарського суду Донецької області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ВАТ по газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз”  задовольнити частково.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді                                                                                              Н. Волковицька

Л. Рогач