ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007 р.
№ 30/368-06-11199

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Грека Б.М., за участю представників сторін М. Цуркана (дов. від 25.01.07) та А. Захарченка (керівник), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Лазтранссервіс” на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25 січня 2007 року у справі № 30/368-06-11199 за позовом відкритого акціонерного товариства “Лазтранссервіс” до компанії “Арді” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року відкрите акціонерне товариство “Лазтранссервіс” звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до компанії “Арді“ про розірвання договору оренди ринку “Лесной базар”; стягнення орендної плати в сумі 57 460 грн. 60 коп.; зобов’язання відповідача звільнити займані площі на території ринку та не чинити перешкод у користуванні майном.

Позов обґрунтований не внесенням орендної плати.

Відповідач вважає позов безпідставним.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21 листопада 2006 року договір оренди розірвано і стягнуто 53 420 грн. 60 коп.; в решті позову відмовлено.

Постановою від 25 січня 2007 року Одеського апеляційного господарського суду (судді В. Шевченко, В. Беляновський, М. Мирошниченко) рішення скасовано і в позові відмовлено з мотивів безпідставності.

Відкрите акціонерне товариство “Лазтранссервіс“ просить постанову скасувати з огляду на порушення господарським судом статті 188 Господарського кодексу України,  статті 16 Цивільного кодексу України та залишити в силі рішення.

Компанія “Арді” проти доводів касаційної скарги заперечує і в її задоволенні просить відмовити.

В судовому засіданні з 27 березня до 10 квітня 2007 року оголошувалася перерва.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 3 січня 2003 року сторони договір оренди ринку будівельних матеріалів ”Лесной базар” (нова редакція), відповідно до умов якого відповідач прийняв у платне тимчасове користування територію ринку загальною площею 2 900 м2, що розташована за адресою: м. Одеса, Ленінградське шосе, 2 (далі - Договір)

Відповідно до встановленої сторонами методики розрахунку орендної плати (пункт 4.2. Договору) її розмір на місяць становить 4089 грн.; у зимові місяці - 2044 грн. 50 коп.; у березні та грудні -  3066 грн. 75 коп.

Пунктом 5.2 договору сторони встановили, що відповідач має право від свого імені укладати договори на всі види послуг, що необхідні для цільового використання об’єкту оренди, передавати орендоване майно в суборенду, залучати для виконання робіт та від свого імені укладати договори с третіми особами, організаціями і службами.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18 квітня 2006 року у справі № 1/48-06-1534, що набрало законної сили, відповідач зобов’язаний продовжити з позивачем дію Договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що відповідач протягом 2004-2005 років неналежно виконував зобов’язання в частині сплати орендної плати і, як наслідок, його борг дорівнює 53 420 грн. 60 коп., що є підставою для розірвання договору оренди.

Апеляційний господарський суд не погодився з таким висновком місцевого господарського суду оскільки встановив, що відповідно до умов Договору орендар (з урахуванням розрахунків, які сторони здійснили при вирішенні спору у справі №17/165-04-4637 господарського суду Одеської області) мав сплатити орендодавцю орендну плату в розмірі 62 357 грн. 25 коп., але сплатив лише 32 254 грн.

Різниця у платежах утворилася у зв’язку з тим, що громадяни В. Володін, А.Савельєва, О. Спесивих та Л. Заворотня,  з якими відповідач на підставі Договору уклав договори на обслуговування, оренду торгового місця на ринку будівельних матеріалів “Лесной базар”, у 2004-2005 роках сплачували орендну плату безпосередньо позивачу і сума їхніх платежів дорівнює 49 222 грн.

За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що зобов’язання відповідача за Договором по внесенню орендних платежів мають бути зменшені на зазначену суму.

Колегія суддів вважає, що такий висновок господарського суду ґрунтується на пункті 5.3. Договору.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені апеляційним господарським судом на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25 січня 2007 року у справі № 30/368-06-11199 залишити без змін, а касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Лазтранссервіс” без задоволення.

Головуючий, суддя

М.В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

Б. М. Грек