ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

26 грудня 2007 р.                           Справа 12/10-04

за позовом   Закритого акціонерного товариства “Вінниця-млин” (м. Вінниця, вул. Д. Нечая, 7, )

до                  Спільного Українсько-Швейцарського підприємства “Регіон-Агро” (м. Вінниця, вул. Соборна, 85, код 23106586)

про                   стягнення 38578,86 грн.

та зустрічним позовом Спільного Українсько-Швейцарського підприємства “Регіон-Агро” (м. Вінниця, вул. Соборна, 85, код 23106586)

до Закритого акціонерного товариства “Вінниця-млин” (м. Вінниця, вул. Д. Нечая, 7, )

про визнання недійсним договору № 34 від 23.08.2002 р.

Головуючий суддя  М.Кожухар

Судді:                                           Н. Говор

І. Мельник

Секретар судового засідання  Т. Діхтярук

Представники :

позивача  за первісним, відповідача за зустрічним позовами –Голубєв Г.В. - за дорученням

відповідача за первісним, позивача за зустрічним позовами –Семенков О.І. - директор, Федоров А.В. –за дорученням

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про стягнення 1574,64 грн. боргу за переробку давальницької сировини, 108,71 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, 1073,28 грн. за послуги зі зберігання продуктів переробки сировини, 106425,42 грн. збитків, що виникли внаслідок невиконання відповідачем зобов’язань. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору на переробку давальницької сировини від 23.08.2002 р. № 34.

Ухвалою суду від 21.01.2004 р. провадження у справі зупинялось до закінчення провадження у справі № 9/314-03.

Ухвалою суду від  11.05.2005 р. у справі призначено судово-бухгалтерську експертизу, провадження у справі зупинено.

Після повернення справи з експертної установи 07.02.2006 р. з експертним висновком № Е-16 від 10.01.2005 р. провадження у справі поновлено.

09.03.2006 р. від позивача надійшла заява № 33 від 07.03.2006 р. про уточнення позовних вимог, де він на підставі ст.ст. 161, 162, 203 ЦК УРСР просить: стягнути з спільного Украінсько-Швейцарського підприємства "Регіон-Агро" на користь закритого акціонерного товариства "Вінниця-млин" пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті за переробку давальницької сировини в сумі 159,44 грн., вартість послуг за зберігання продуктів переробки сировини в сумі 1403,52 гри.,   збитки з урахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2003 року по 01.03.2006 року    в сумі 37015,90 грн.; а всього  - 38578,86 грн., а також судові витрати в загальній сумі 6209,82 грн., які складаються з витрат по сплаті держмита в сумі 1091,82 грн., втрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 118 грн., витрат на оплату послуг адвоката в сумі 5000 грн.

Ухвалою від 31.03.2006 р. утворена головою суду судова колегія у складі: головуючого судді М.Кожухар, суддів: Н.Говор, І.Мельника прийняла справу до розгляду та призначила розгляд на 03.05.2006 р.

В судовому засіданні 03.05.2006 р. представник позивача подав заяву, якою доповнив правові підстави позову  положеннями Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст. 224,225,525,526 ЦК України.

Позовні вимоги мотивовані наступним:

23 серпня 2002 року закрите акціонерне товариство "Вінниця-млин" (надалі Позивач) та спільне Українсько-Швейцарське підприємство "Регіон-Агро" (надалі Відповідач) уклали договір №34 про переробку давальницької сировини (надалі договір). Відповідно до пунктів 2.1. та 4.1. договору відповідач прийняв на себе зобов'язання здати до 31.12.2002 р. на переробку 1000 (одну тисячу) тонн зерна продовольчої пшениці борошномельних кондицій, забрати всі продукти переробки протягом 30 днів з дати доставки зерна власним транспортом до 30.01.2003 р., провести розрахунок з позивачем за надані послуги по переробці зерна по ціні 108,00 грн. в т.ч. ПДВ за 1 тону переробленого зерна протягом 3-х днів після отримання Ф-117. Вказані зобов'язання відповідач не виконав. Замість 1000 тонн зерна ним передано на переробку лише 14,580 т. (накладна № ОЗ-Д від 22.08.2002 р.). Продукти переробки у встановлений договором 30 денний строк з дати доставки зерна, тобто до 22.09.2002 року, (п,2.1. договору № 34) він також не забрав.          Пунктом 4,1 договору на переробку давальницької сировини № 34 від 23.08.2002 року визначено, що за переробку Відповідач розраховується з Позивачем по ціні 108,00 грн. з урахуванням ПДВ за І т. переробленого зерна на протязі 3-х днів після отримання Ф-117. Переробка давальницької сировини проведена у серпні 2002 року, а сам акт Ф-117 складений 28.08.2002 року, що стверджується обліковими документами атів форми 117 та актом форми 117. Складений акт форми 117 передано відповідачу у серпні 2002 року. Умовами договору №34 не передбачено спосіб, умови та порядок фіксації факту передачі Відповідачу акта форми  117. Однак, умовами договору №34 передбачено залежність отримання Відповідачем акта форми 117 та виникнення у нього грошових зобов'язань перед Позивачем за переробку давальницької сировини. Позивач погоджується з доводами Відповідача (що наведені ним у позовній заяві від 27.12.2004 року у справі №_5/32-05), що часом отримання ним акта форми 117 є травень 2003 року. Оплата за переробку 14580 кг. пшениці проведена Відповідачем 20.02.2004 року в сумі 1574,64 грн. Відповідно до пункту 6.4, договору у випадку затримки оплати за переробку давальницької сировини Відповідач має сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми переробки за кожний день прострочення платежу. З урахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", сума пені за період з 0Ї .06.2003 р. по 19.02.2004 р. (за 264 дні) складає 159,44 грн.

Відповідно до пункту 4.5. договору, при не отриманні відповідачем продуктів переробки на протязі одного місяця з моменту оформлення акта Ф-117, Відповідач оплачує вартість зберігання у розмірі 6 грн. за 1 тону зберігання продуктів переробки за кожний послідуючий місяць. Зерно передано на переробку 22.08.2002 р. по накладній №03-Д. Акт форми 117 оформлено 28.08.2002 року. Зобов'язання по оплаті за зберігання продуктів переробки у Відповідача виникли з 29.09.2002 року. Таким чином продукти переробки в загальній кількості 13,760 тон зберігалися 17 місяців з 01.10.2002 року по 01.03.2004 року). Борг за зберігання продуктів переробки складає 1403,52 гри. ( 13,760т. х 6 грн. х 17 міс. = 1403,52 грн.)

Невиконання відповідачем прийнятих зобов'язань по передачі на переробку 985,42 т. зерна спричинили позивачу збитки, які відповідно до висновку №Е-16 від  10.01.2005 року судової експертизи становлять: за рахунок зменшення обсягів виробництва через недопоставку Відповідачем 985,42 т. пшениці - 17875,51  грн., за рахунок відносного збільшення умовно-постійних витрат в собівартості виробленої продукції - 8947,61 грн., що з урахуванням індексу інфляції з січня по жовтень 2003 р. загалом становить 28056,98 грн. Між фактом спричинення збитків та невиконанням відповідачем зобов'язань по передачі на переробку 985,42 т. зерна є прямий причинний зв'язок, оскільки позивач при укладанні договорів на 2002 рік планував свою діяльність по переробці зерна, виходячи із виробничих потужностей підприємства. Недопоставка відповідачем на переробку зерна призвела до вимушеного простою виробничих потужностей, зменшення обсягу надання послуг.

Відповідач  у відзиві за № 9 від 13.01.2004 р. просив повернути позовну заяву та залишити позов без задоволення, посилаючись на те, що позивач не надіслав на його адресу копії документів, що зазначені у додатку до позовної заяви.

В судових засіданнях представники відповідача проти позову заперечують.

Ухвалою суду від 29.05.2006 р. за клопотанням відповідача у справі призначено повторну судову експертизу.

Після надходження до суду справи разом з висновком експертизи № 805 від 11.06.2007 р. провадження у  справі ухвалою суду від 22.10.2007 р. поновлено з призначенням розгляду на 01.11.2007 р.

Ухвалою суду від 01.11.2007 р. за клопотанням сторін розгляд справи відкладено на 22.11.2007 р., у зв’язку з неявкою представника позивача і судового експерта та для надання відповідачу часу на ознайомлення з висновком судової  експертизи.

01.11.2007 р. від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання на підставі ст.ст.26,215,203 ЦК України недійсним договору № 34 від 23.08.2002 р. про переробку  давальницької сировини, яка мотивована тим, що: договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлені, так як договір  сторонами не виконувався, договір підписано не головою правління ЗАТ «Вінниця-млин», а іншою особою, підпис якої різниться з підписом голови правління. У зустрічній позовній заяві також заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису на договорі № 34 від 23.08.2002 р.

Зустрічна позовна заява прийнята судом до розгляду на 22.11.2007 р.

Ухвалою суду від 22.11.2007 р. розгляд справи відкладено, у зв’язку з неявкою представника ЗАТ «Вінниця-млин»та судового експерта і ненаданням сторонами витребуваних судом документів.

19.12.2007 р. надійшов відзив ЗАТ «Вінниця-млин»на зустрічний позов, де відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що судовими рішеннями у господарських справах №№ 9/314-03 та 5/32-05 встановлено факт укладення та виконання сторонами договору № 34 від 23.08.2002 р.

В судовому засіданні 20.12.2007 р. представник СП «Регіон-Агро»заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки адвокат Федоров, який представляв інтереси підприємства задіяний в  іншому судовому процесі.

Представник ЗАТ «Вінниця-млин»проти цього клопотання заперечив.

У задоволенні цього клопотання судом відмовлено, оскільки: викладені у клопотанні доводи  документально не підтверджені; в даній справі мали місце судові засідання за відсутності адвоката Федорова, коли інтереси СП «Регіон-Агро»захищали декілька представників і в тому рахунку директор СП Семенков О.І., який вправі і взмозі захищати інтереси СП, тому відсутність адвоката Федорова не є підставою для відкладення розгляду справи.

Також представником СП підтримано викладене в зустрічній позовній заяві клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису голови правління ЗАТ «Вінниця-млин»на договорі № 34 від 23.08.2002 р. про переробку давальницької сировини.

Представник ЗАТ «Вінниця-млин»проти задоволення цього клопотання заперечив, посилаючись на те, що факт укладення цього договору підтверджено судовими постановами у господарських справах №№ 9/314-03 та 5/32-05.

Заслухавши представників сторін, суд відмовив  у задоволенні клопотання представника СП «Регіон-Агро»про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки вважає, що необхідність у спеціальних знаннях для вирішення спору про визнання недійсним вказаного договору   відсутня.

В судовому засіданні 20.12.2007 р. оголошено перерву до 26.12.2007 р.

З пояснень представників сторін, матеріалів справи № 12/10-04, постанови Житомирського апеляційного господарського суду від 19.02.2004 р. у справі № 9/314-03, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2004 р., постанови Житомирського апеляційного господарського суду від 22.03.2007 р. у справі № 5/32-05, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2004 р. від 16.02.2006 р., суд вбачає таке.

23 серпня 2002 року Закрите акціонерне товариство "Вінниця-млин" (надалі –Товариство) та спільне Українсько-Швейцарське підприємство "Регїон-Агро" (надалі - Підприємство) уклали договір №34 про переробку давальницької сировини, а саме 1000 тон зерна продовольчої пшениці борошномельних кондицій (надалі договір).

Відповідно до цього договору Замовник - СП   "Регіон-Агро" відвантажив Підряднику   - ЗАТ "Вінниця-Млин" 14580 кг зерна пшениці,  як давальницької  сировини для переробки  на  борошно.

Передача  зерна  підтверджується  накладною  №  ОЗ-Д-1  від 22.08.02 р.

Відповідно до пунктів 2.1. та 4.1. договору Замовник прийняв на себе зобов'язання здати до 31.12.2002 р. на переробку 1000 (одну тисячу) тонн зерна продовольчої пшениці борошномельних кондицій, забрати всі продукти переробки протягом 30 днів з дати доставки зерна власним транспортом до 30.01.2003 р., провести розрахунок з Підрядником за надані послуги по переробці зерна по ціні 108,00 грн. в т.ч. ПДВ за 1 тону переробленого зерна протягом 3-х днів після отримання Ф-117.

Внаслідок переробки  зерна пшениці одержано 6100 кг борошна першого   ґатунку,  4100 кг борошна   вищого ґатунку,  3560 кг висівок.

Платіжним дорученням № 5 від 20.02.04 р. (тобто після подання позову у справі № 12/10-04) Замовник перерахував Підряднику 1574-64 грн. за послуги з переробки зерна згідно рахунку від 20.02.04 р.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 19.02.2004 р. у справі № 9/314-03 встановлено, що на день прийняття даної постанови відсутні докази щодо отримання Замовником готової продукції у Підрядника, тобто: направлення до Підрядника з цією метою власного транспорту з представником.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 22.03.2007 р. у справі № 5/32-05 встановлено, що 20.02.2004 р. Підприємство звернулось до Товариства  з листом № 21 про видачу борошна і висівок, але Товариство у відповіді № 32 від 04.03.2004 р.  вказало, що отримати продукти переробки Підприємство зможе лише після оплати послуг з переробки в сумі 1574,64 грн. та послуг по зберіганню продукції. Однак і після оплати послуг з переробки зерна за № 9 від 20.02.2004 р. на суму 1574,64 грн. платіжним дорученням № 5 від 20.02.2004 р. ЗАТ відмовив Підприємству у видачі продукції.

Відповідно до висновку судово-бухгалтерської експертизи № Е-16 від 10.01.2005 р. збитки Товариства за рахунок зменшення обсягів виробництва через недопоставку Підприємством 985,42 т. пшениці становлять 17875,51 грн. та збитки за рахунок відносного збільшення умовно-постійних витрат в собівартості виробленої продукції –8947,61 грн.

Ухвалою суду від 29.05.2006 р. у справі за клопотанням Підприємства у справі призначено повторну судову експертизу, оскільки виникли сумніви у правильності попереднього експертного висновку.

Згідно з висновком № 805 судово-економічної експертизи від 11.06.2007 р. збитки ЗАТ «Вінниця-млин»за рахунок зменшення обсягів виробництва та збільшення умовно-постійних витрат по договору № 34 від 23.08.2002 р. становлять 17875,52 грн. Дана сума отримана експертом шляхом множення непоставленої кількості зерна на прибуток, що зазначений позивачем у кошторисі на серпень 2002 р., відповідно до Тимчасової методики визначення розміру шкоди (збитків), спричинених порушенням господарський договорів, схваленої Державною комісією Ради Міністрів СРСР з економічної реформи 21.12.1990 р.

При цьому в експертному висновку досліджено документи щодо отримання та переробки зерна помісячно і в розрізі постачальників за 2002 р. та встановлено, що на 01.01.2002 р. на ЗАТ був залишок зерна в кількості 174240 кг, контрагентами ЗАТ недопоставлено зерна пшениці у 2002 році 16123,5 т. в тому рахунку: СП «Регіон-Агро»- 1076,5 т. (по договору № 34 від 23.08.2002 р. –985,4 т.). При цьому Товариством всього отримано на переробку 23268960 кг зерна, перероблено 22910235 кг (у тому рахунку: у листопаді 2002 р. – 1349751 кг, у грудні 2002 р. –1667930  кг), залишок зерна на 01.01.2003 р. становив 532965 кг.

З висновку експертизи № 805 від 11.06.2007 р. та наданих позивачем на дослідження договорів на переробку давальницької сировини, вбачається, що залишок зерна утворився в тому рахунку, у зв’язку з непереробкою зерна, яке відповідно до договорів мало бути перероблено позивачем до кінця 2002 р. року (наприклад, договори: від 16.08.2002 р. № 16 (Замовник –ПП Генсицький В.В.), від 04.09.2002 р. № 41(Замовник –ТОВ «Трейд Інвест і К», від 26.09.2002 р. № 46 (Замовник –ПП Чубей С.М.).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку.

Виходячи з тексту ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України), до суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний  законом інтерес  порушено чи оспорюється.   Порушення права  чи законного  інтересу, або спір щодо них  повинні існувати на момент  звернення до суду. На цьому також наголошено зокрема у постановах Вищого господарського суду України у справах № 15/71-06, № 15/73-06.

З зустрічної позовної заяви СП «Регіон-Агро»не вбачається, що договором № 34 від 23.08.2002 р. порушено права та/або законні інтереси позивача.

В судовому засіданні представник позивача послався на те, що спірним договором порушено права позивача, оскільки на підставі цього договору подано до нього первісний позов.

Однак подання позову на підставі договору не вказує на порушення прав сторони його укладанням.

Відповідно до ч. 4  Прикінцевих та перехідних положень Цивільного   кодексу  України від 16.01.2003 р. № 435-ІУ цей кодекс застосовується  до  цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.   Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Такі ж положення містяться у Прикінцевих положеннях Господарського кодексу України. У спорах про визнання недійсним заперечуваного правочину відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом згідно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. На цьому зокрема наголошено у постановах Вищого господарського суду України від 26.10.2006 р.  у справах №№ 15/71-06 та 15/73-06.

Договір, який є предметом зустрічного позову, підписано у 2002 році, тому на правовідносини щодо дотримання законодавства при його укладенні Цивільний кодекс України  не поширюється, що не стосується процедури визнання його недійсним після набрання законної сили цим кодексом та правовідносин, що виникли на підставі нього після набрання чинності Цивільним та Господарським кодексами України.

Тому безпідставними є вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання договору недійсним на підставі норм Цивільного кодексу України, який набув чинності з 01.01.2004 р.

У зустрічній позовній заяві також вказано, що договір № 34 підписано не головою правління, а іншою особою без зазначення її повноважень.

Разом з тим, навіть за наявності таких обставин, відповідно до ст. 63 ЦК УРСР наступне схвалення угоди особою, від імені якої її (угоду) укладено не уповноваженою особою, робить цю угоду дійсною з моменту її укладення. Подальші дії ЗАТ «Вінниця-млин»по виконанню укладеного договору № 34 від 23.08.2002 р., що встановлено судовими рішеннями у господарських справах  № 9/314-03 та 5/32-05, які набрали законної сили, і відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України не потребує доведення у справі № 12/10-04, свідчать про його схвалення. Наведене також спростовує посилання у зустрічній позовній заяві на те, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 7.5 договору № 34 від 23.08.2002 р. на переробку давальницької сировини договір діє з 22.08.2002 р. до повного виконання всіх умов сторонами.

Як свідчать матеріали справи, не усі умови договору виконані сторонами, а відтак до правовідносин, що пливають з цього договору, які виникли і припинились до набрання чинності ГК України та ЦК України, застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР, до тих, що продовжують існувати –ГК та ЦК України.

Згідно з пунктом  5 Прикінцевих положень ГК України положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов'язань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов'язань була встановлена інша відповідальність договором, укладеним до зазначеного в пункті 1 цього розділу строку.

Положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці першому цього пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього Кодексу стосовно відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у разі якщо вони пом'якшують відповідальність за вказані порушення.

Згідно з пунктом 10 ЦК України правила цього кодексу про  відповідальність за   порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача 159,44 грн. пені за затримку оплати переробки давальницької сировини за період з 01.06.2003 р. по 19.02.2004 р.

Згідно зі ст.ст. 179,204 ЦК УРСР, дія якого розповсюджується на правовідносини щодо нарахування пені за період з 01.06.2003 р. по 31.12.2004 р., боржник, який прострочив виконання зобов’язання повинен сплатити на користь кредитора передбачену договором пеню від суми заборгованості за кожний день прострочення. Розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»обмежено двома обліковими ставками Національного банку України.

Статтею 72 ЦК України встановлений строк позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в шість місяців.

Як видно з матеріалів справи і не заперечується сторонами, вартість послуг з переробки зерна в сумі 1574,64 грн. відповідач оплатив з порушенням встановлених договором строків.

Виходячи з наведеного та дати подання первісного позов (27.11.2003 р.), позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню за період з 01.06.2003 р. по 31.12.2003 р. (включно) в сумі  129,25 грн.

Що стосується пені, нарахованої з 01.01.2004 р. по 19.02.2004 р., то на ці правовідносини розповсюджуються положення ГК та ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій (якими згідно зі ст. 230 ГК України є неустойка, штраф, пеня) за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за період з 01.01.2004 р. по 19.02.2004 р. суперечать вказаним положенням ГК України, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 161 ЦК УРСР зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, а при  відсутності таких вказівок –відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 193 ГК України, 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пунктів 2.1. та 4.1. договору відповідач прийняв на себе зокрема зобов'язання забрати всі продукти переробки протягом 30 днів з дати доставки зерна власним транспортом до 30.01.2003 р.

Постановами Житомирського апеляційного господарського суду від 19.02.2004 р. у справі № 9/314-03 та від 22.03.2007 р. у справі № 5/32-05 встановлено, що відповідач до 20.02.2004 р. не вчиняв дії щодо отримання продуктів переробки зерна за договором № 34 від 28.03.2002 р.

Пунктом 4.5 договору встановлено, що при неотриманні продуктів переробки на протязі одного місяця з моменту оформлення ф. 117, Замовник оплачує Підряднику вартість послуг по зберіганню в розмірі 6 грн. за 1 т. продуктів переробки, що зберігаються, за кожен послідуючий місяць.

Як встановлено Постановами Житомирського апеляційного господарського суду від 19.02.2004 р. у справі № 9/314-03 та від 22.03.2007 р. у справі № 5/32-05 , від переробки зданого відповідачем зерна отримано 4100 кг борошна вищого ґатунку, 6100 кг борошна першого ґатунку та 3560 кг висівок, всього –13760 кг (13,76 т.).

Позивач стверджує, що акт форми 117 оформлено 28.02.2002 р., однак він не надав доказів на підтвердження дати вручення відповідачу форми 117 або повідомлення його про переробку зерна і оформлення форми 117.

Отримання відповідачем акту форми 117 за серпень 2002 р. підтверджується зокрема претензією № 24 від 02.07.2003 р. та судовими постановами, що набрали законної сили, у господарських справах № 9/314-03 та № 5/32-05, однак він проти вимог про стягнення вартості переробки заперечує, посилаючись на те, що у позивача немає доказів на підтвердження дати оформлення акту форми 117.

Разом з тим, п. 2.1 договору на відповідача покладено обов’язок забрати продукти переробки до 30.01.2003 р. А відтак збереження позивачем продуктів переробки після цієї дати, виходячи з домовленості сторін, є платним.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення вартості зберігання продуктів переробки підлягають задоволенню в сумі 1073,28 грн. за період з лютого 2003 р. по лютий 2004 р.

Позивач також просить стягнути з відповідача не одержані доходи (упущену вигоду), посилаючись на те, що відповідачем  не виконано зобов’язання з поставки зерна на переробку, у зв’язку з чим позивачем не одержано доходи, заплановані на 2002 рік, виходячи з виробничих потужностей підприємства, оскільки недопоставка зерна призвела до вимушеного простою виробництва та зменшення обсягу надання послуг.

Відповідач заперечує, вважаючи недоведеним факт недоотримання позивачем доходів, у зв’язку з недопоставкою йому зерна відповідачем.

Відповідно до ст. 203 ЦК УРСР в разі невиконання або неналежного виконання зобов’язання боржником він зобов’язаний відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов’язання було виконано боржником.

Тобто це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач на вимогу суду не надав доказів щодо зменшення виробничих потужностей підприємства, у зв’язку з не поставкою відповідачем зерна. Зокрема не надано затвердженого плану підприємства на 2002 рік, доказів щодо кількості млинів на підприємстві та їх потужності тощо.

Разом з тим,  первинними документами позивача та даними, встановленими висновком судової експертизи № 805 від 11.06.2007 р., спростовуються доводи позивача про зменшення виробничих потужностей підприємства та простій внаслідок недопоставки зерна відповідачем. З цих матеріалів вбачається, що позивач, працюючи без простоїв, не переробив навіть те зерно, яке йому було поставлено за договорами з терміном дії до 31.12.2002 р., це зокрема за договорами: від 16.08.2002 р. № 16 (Замовник –ПП Генсицький В.В.), від 04.09.2002 р. № 41(Замовник –ТОВ «Трейд Інвест і К», від 26.09.2002 р. № 46 (Замовник –ПП Чубей С.М.) та  іншими (а.с. 70-127 т.2, а.с.34 т. 4).

Тому судом не приймаються до уваги копії наданих позивачем доповідної начальника виробництва від 27.12.2002 р. та акт про призупинення виробничого процесу по виробництву борошна від 27.12.2002 р., а також висновки аудиторського висновку, та висновків судових експертиз щодо визначення суми збитків позивача.

З наданих матеріалів суд не вбачає, що Товариством недоотримано дохід через недопоставку зерна відповідачем, а тому вважає, що позов в частині стягнення з відповідача 37015,9 грн. збитків (неотриманих доходів з урахуванням індексу інфляції) задоволенню не підлягає.

Понесені сторонами витрати (витрати на сплату державного мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, вартість судових експертиз 3000 грн. та 2754,89 грн., витрати на оплату послуг адвокатів кожної сторони по 5000 грн.) підлягають розподіленню за правилами ст. 49 ГПК України пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням суми 1574,64 грн. боргу за послуги з переробки зерна, яка була заявлена ЗАТ «Вінниця-млин»та  сплачена СП «Регіон-Агро»після подання первісного позову.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82, 84,115,116 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути зі Спільного Українсько-Швейцарського підприємства “Регіон-Агро” (м. Вінниця, вул. Соборна, 85, код 23106586) на користь Закритого акціонерного товариства “Вінниця-млин” (м. Вінниця, вул. Д. Нечая, 7, )    129,25 грн. пені, 1073,28 грн. за зберігання продуктів переробки сировини, 27,77 грн. витрат на сплату держмита, 3,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 2563,59 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 76,31 грн. витрат на оплату судової експертизи.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

Стягнути з  Закритого акціонерного товариства “Вінниця-млин” (м. Вінниця, вул. Д. Нечая, 7, ):

-          на користь Спільного Українсько-Швейцарського підприємства “Регіон-Агро” (м. Вінниця, вул. Соборна, 85, код 23106586) 2436,41 грн. витрат на оплату послуг адвоката та 929,93 грн. витрат на оплату судової експертизи;

-          на користь Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (21004, м. Вінниця, вул.. Кірова, 1, ідент. код 25497409) 1754,89 грн. за судову експертизу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати сторонам.

Головуючий суддя                                                          М.Кожухар

Судді:                                                                                  Н. Говор

І. Мельник

Повний текст рішення суду оформлено і підписано  28 грудня 2007 р.