ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  37/491

20.11.07

За позовом
Військового  прокурора   Сумського  гарнізону  в інтересах     держави в особі Міністерства оборони України

До
Товариства з обмеженою   відповідальністю  виробничого підприємства  «Компанія ДіСі»

Про
стягнення  39 639,35 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

Представники:

Від позивача   Гомон О.О. –представник за довіреністю № 220/451/д від 25.12.2006 року;

Від відповідача Гайдар С.А.  - представник за довіреністю № б/н від 13.05.2007 року;

Від прокуратури  Хруленко О.В. –старший прокурор відділу військової прокуратури

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях 29.10.2007 р. та 14.11.2007 р. оголошувалась перерва.

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги  Військового прокурора Сумського гарнізону в інтересах держави в

особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою

відповідальністю виробничого підприємства «Компанія ДіСі»про стягнення 39 639,35 грн. штрафних санкцій згідно договору № 251/4/3/06/100/100 від 08.08.2006 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору № 251/4/3/06/100/100 від 08.08.2006 року, не виконав вчасно покладені на нього договором зобов’язання, а саме  не поставив продукцію до 30.09.2006 року, в зв’язку з чим з нього за твердженнями прокуратури підлягають стягненню штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2007 р. порушено провадження у справі № 37/491, розгляд справи було призначено на 29.10.2007 року о 11-00.

26.10.2007 року відповідачем через канцелярію Господарського суду міста Києва було подано відзив на позовну заяву про стягнення штрафних санкцій в якому зазначено, що відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що постачальник (відповідач) не міг виконати свій обов’язок щодо відвантаження продукції раніше, ніж замовник (МО України) надав згоду на її приймання. Крім того відповідач вказує на те, що позивач повернув відповідачу в повному обсязі забезпечення виконання договору, яке надане у вигляді банківської гарантії, що підтверджує відсутність претензій зі сторони замовника щодо виконання умов договору, в тому числі строків постачання.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.10.2007 року надав суду клопотання про зупинення провадження у справі № 37/491 до остаточного вирішення справи № 13/307. Суд клопотання представника відповідача щодо зупинення провадження у справі відхилив, в зв’язку з тим, що дані справи не є взаємопов’язаними.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 29.10.2007 року оголошено перерву до 14.11.2007 року на 11-30.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.11.2007 року надав суду додаток до відзиву на позовну заяву про стягнення штрафних санкцій в якому звертає увагу суду на ту обставину, що за час який минув з дати, коли на думку прокурора мала бути здійсненна поставка продукції, до дати поставки на яку посилається прокурор (більш ніж 80 днів) зі сторони Міністерства оборони України (позивача) не було вчинено ніяких дій, в тому числі не було відіслано жодного листа на адресу відповідача, в яких би містилась будь-яка інформація щодо порушення відповідачем термінів постачання продукції.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 14.11.2007 року оголошено перерву до 20.11.2007 року на 15-30.

Представник Військової прокуратури в судовому засіданні 20.11.2007 року зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача 22 139,64 грн. пені та 17499,71 грн. штрафу.

Представник позивача в судовому засіданні 20.11.2007 року зазначив, що позовні вимоги заявлені  Військовим прокурором Сумського гарнізону підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в в судовому засіданні 20.11.2007 року зазначив, що позовні вимоги не визнає.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 20.11.2007 року за згодою представників сторін були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2006 року  між  Міністерством Оборони України  та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничим підприємством «Компанія ДіСі»було укладено договір № 251/4/3/06/100/100 про поставку для державних потреб технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (надалі - Договір), відповідно до якого, відповідач зобов'язується поставити речове майно для потреб Міністерства оборони України, в свою чергу позивач - забезпечити приймання та оплату продукції в асортименті, кількості, у строки (терміни) і за цінами згідно положень договору

Міністерство оборони України виконало свої зобов’язання по оплаті поставленої продукції, що підтверджується рахунками-фактури № 4044 та 4045 з відмітками про оплату.

Згідно п. 1.1., 1.2 та 2.2. договору, відповідач повинен був поставити продукцію згідно з рознарядкою (додатку до договору) з обов'язком дотримання передбачених нею асортименту, кількості, адреси одержувачів позивача (замовника) та строків поставки. Останній строк поставки речового майна був визначений на III квартал 2006 р., тобто до 30.09.2006 р.

Розділ 8-й Договору встановлює те, що Постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань за цим Договором у розмірі 15 % від суми Договору Також Договором передбачена банківська гарантія, яка становить  374999,40 грн. Замовник зобов'язувався повернути постачальнику забезпечення виконання Договору протягом 10 календарних днів з дати настання підстав, передбачених цим Договором. Підставою для повернення забезпечення виконання цього Договору є виконання Постачальником Договору у повному обсязі та у визначені строки. В разі порушення умов Договору зі сторони Постачальника, забезпечення Договору не повертається.

Відповідно до п. п. 9.1. та 10.1. Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє з дати набрання ним чинності до 31.12.2006 року, у випадку проведення розрахунків до повного їх завершення.

26.09.2006 р. Міністерством оборони України на адресу відповідача був надісланий лист № 282/2784, в якому містилося прохання здійснити поставку продукції в VI кварталі 2006 р. в зв'язку із затримкою бюджетного фінансування за даним колом видатків. Також у зазначеному листі Міністерство оборони повідомляє відповідача про те, що ніяких претензій стосовно строків поставки з його боку не буде.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач поставив продукцію 27.12.2006 року на суму 54 999,12 грн. (акт приймання продукції № 902) та 29.12.2006 року на суму 194 996,88 грн. (акт приймання продукції № 942).

Прокурор позовній заяві стверджує, що відповідач прострочив поставку продукції згідно акту приймання продукції № 902 на 87 днів (з 01.10.2006 року по 27.12.2006 року), а також згідно акту приймання продукції № 942 на 89 днів (з 01.10.2006 по 29.12.2006),   а тому керуючись п. 6.4. договору та ст. ст. 546- 549 Цивільного кодексу України , просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 22 139,64 грн. пені та 17499,71 грн. штрафу.

Оцінюючи подані позивачем та відповідачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню  з наступних підстав.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі статті 611 Цивільного кодексу України, правові наслідки щодо відшкодування збитків настає у разі порушення зобов'язання. Таким порушенням, в даному випадку позивач зазначає прострочення боржника. Прострочення боржника, згідно статті 612 Цивільного кодексу України, настає тоді, коли він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Однак, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, особа, що порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини.

Згідно статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідач надав суду докази на підтвердження  вжиття усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а саме, з наданих відповідачем копій листів вбачається, що у вересні 2006 р., що є третім кварталом, Міністерству оборони України було запропоновано прийняти продукцію за спірним Договором, на що останній повідомив про неможливість отримати товар в зв'язку з відсутністю коштів для його оплати і виклав прохання про здійснення поставки у VІ-му кварталі 2006 р., що і було виконано відповідачем у подальшому. Відсутність претензій до відповідача стосовно виконання своїх зобов'язань. Міноборони України також виклало у листі № 246/584 від 03.04.2006 р.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином відповідач довів, що прострочення зобов'язання за Договором сталося не за його вини, оскільки він доклав всіх зусиль для його належного виконання, що виключає можливість його відповідальності.

Позивачем не було надано суду належних доказів на спростування обставин повідомлених відповідачем.

Таким чином, вимоги Військового  прокурора   Сумського  гарнізону  в інтересах     держави в особі Міністерства оборони України            до Товариства з обмеженою   відповідальністю  виробничого підприємства  «Компанія ДіСі»про стягнення 39639,35 грн. штрафних санкцій за порушення строків поставки, які встановлені договором № 251/4/3/06/100/100 від 08.08.2006 року, визнаються судом необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 192, 193, 218, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 611, 614, 625, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,  -

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу.

Суддя
І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 24.01.2008 року