СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

06.03.2007

Справа №2-17/3408-2007А

За позовом СПД ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

До відповідача   Фонд комунального майна Сімферопольської
міської Ради (95000, м. Сімферополь, вул. Толстого 15)

про   визнання
протиправною бездіяльності та спонукання до  укладення договору оренди

Суддя   В.І.
Гайворонський

при секретарі   Т.Ю Шенягіной

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача -   ОСОБА_2, представник, нот. дов. від
01.03.2007 року

Від відповідача -   Киричук В.Г., гол. спец-т., дов. від
06.03.2007 року № 534/40/03

Сутність спору:

Позивач звернувся з позовом, згідно з яким просить визнати неправомірною
(протиправною)бездіяльність відповідача по виконанню рішення 37-ї сесії
Сімферопольської міської Ради 6-го скликання від 24.01.2006 року НОМЕР_1, та
зобов'язати відповідача укласти з ним договір купівлі-продажу орендованого
позивачем підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

Позовні вимоги  мотивовані тим, що
відповідач у відсутність законних підстав
не виконує  рішення 37-ї сесії Сімферопольської
міської Ради 6-го скликання від 24.01.2006 року НОМЕР_1 “Про затвердження
Програми приватизації об'єктів комунальної власності Сімферопольської міської
Ради на 2006 рік”.

Відповідач  відзиву по справі не
представив.

В поясненні  представник
відповідача  повідомив, що позов не
визнає у зв'язку з тим, що відповідач не має можливості  провести дії
по проведенню приватизації підвальних приміщень, тому, що  визначення категорій  таких приміщень не врегульовано
законодавством.

Згідно  договору  оренди
НОМЕР_2 від 05.06.2006 року, у позивача в користуванні нежитлові  підвальні приміщення, загальною площею 90,6
кв. м. по АДРЕСА_2.

Згідно Витягу з Додатку НОМЕР_3
до рішення 37-ї сесії Сімферопольської міської Ради 6-го скликання від
24.01.2006 року НОМЕР_1 “Про затвердження Програми приватизації об'єктів
комунальної власності Сімферопольської міської Ради на 2006 рік” до переліку
об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, включені підвальні
приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, користувачем, заявником
зазначений позивач.

Згідно Листа  від 31.08.2006 року
НОМЕР_4,  відповідач повідомив позивача
про неможливість виконати  вказане
рішення Сімферопольської міської Ради, у зв'язку з тим, що питання правового
режиму власності допоміжних приміщень житлового комплексу (підвалів, горищ,
сходів, колясочних тощо) законодавчо не врегульовані.

Згідно  Витягу з Реєстру  прав власності на нерухоме майно
Сімферопольського міжміського бюро реєстрації і технічної інвентаризації  власником спірного об'єкту є Територіальна
громада в особі Сімферопольської міської Ради.

Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними матеріалами.

По справі проголошена вступна та
резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору  оренди
НОМЕР_2 від 05.06.2006 року у позивача в користуванні нежитлові  підвальні приміщення, загальною площею 90,6
кв. м. по АДРЕСА_2, що підтверджується
указаним договором.

Суд вважає, що
позов підлягає задоволенню, при цьому
виходить з наступних підстав:

Згідно статті 73  Закону України “Про місцеве самоврядування в
Україні” акти органу місцевого самоврядування
обов'язкові  для виконання.

Відповідачем не представлено доказів того, що
рішення Сімферопольської міської Ради від 24.01.2006 року НОМЕР_1 в частині
спірного  об'єкту у встановленому Законом
порядку  відмінено, або визнано нечинним.

Ст. 129 Конституції України  передбачено, що  сторона вільна в наданні суду доказів та
доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип
змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно
ст. 8  Конституції  України
вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу
диспозитивності  сторін також указується
в постанові  Верховного Суду України від
20.05.2002 року № 02/132. (справа № Д12/12), а в постанові  Пленуму
Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування  норм Конституції України при здійсненні  правосуддя” вказується, що  суди вправі
застосовувати безпосередньо  норми
Конституції як норми прямої  дії.

Оскільки відповідні докази  не представлені суду до прийняття цієї
постанови, немає підстав  їх залучати до
матеріалів справи після винесення постанови по цій справі.

Крім цього, якщо  указане рішення буде відмінено (визнано
нечинним), зацікавлена сторона вправі звернутися із заявою про перегляд
постанови за нововиявленими обставинами.

Таким чином, рішення Сімферопольської міської
Ради НОМЕР_1 від 24.01.2006 року підлягає виконанню, а посилання відповідача
на  те, що він  не має можливості  провести дії
по проведенню приватизації підвальних приміщень, у зв'язку з тим,
що  визначення категорій  таких приміщень не врегульовано
законодавством при указаних обставинах не може мати правового значення.

Крім цього, згідно  Витягу з Реєстру  прав власності на нерухоме майно
Сімферопольського міжміського бюро реєстрації і технічної інвентаризації  власником спірного об'єкту є Територіальна
громада в особі Сімферопольської міської Ради, і указане право власності у
встановленому Законом порядку ніким не оспорено.

Позивач відмовився від  відшкодування
судових витрат  та просить судові
витрати  не  стягувати, що є  правом позивача.

Виходячи із закріпленого  ст. 129 Конституції України  принципу диспозитивності  сторін суд не повинен  розв'язувати питання, якщо зацікавлена  сторона не бажає їх  розглядання.

Згідно   ст. 8
Конституції  України   вона має вищу юридичну силу та її норми
являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу
диспозитивності  сторін також указується
в постанові  Верховного Суду України від
20.05.2002 року № 02/132. (справа № Д12/12), а в постанові  Пленуму
Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування  норм Конституції України при здійсненні  правосуддя” вказується, що  суди вправі
застосовувати безпосередньо  норми
Конституції як норми прямої  дії.

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись   ст.ст.  162,163
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати  неправомірною
(протиправною) бездіяльність Фонду комунального майна Сімферопольської міської
ради по виконанню  Рішення 37-ї сесії
Сімферопольської міської Ради 6-го скликання від 24.01.2006 року НОМЕР_1 “Про
затвердження Програми приватизації об'єктів комунальної власності
Сімферопольської міської Ради на 2006 рік”.

Зобов'язати Фонд комунального майна
Сімферопольської міськради  укласти з СПД
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1; ід код - НОМЕР_5) договір купівлі-продажу
орендуємого підвального приміщення  за адресою:   АДРЕСА_2.

Ст. 254 КАС України передбачено,
що  постанова першої інстанції, якщо інше
не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку
заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення цього
строку.

У разі подання апеляційної  скарги судове рішення, якщо його скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк  апеляційного оскарження буде поновлено, то
вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути
оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ України у
Севастопольський апеляційний господарський суд, якою встановлено, що:

про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку   подається  заява.
Обґрунтування  мотивів  оскарження
і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про
апеляційне  оскарження  та
апеляційна  скарга подаються до
адміністративного суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про
апеляційне  оскарження  постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення,  а  в разі
складення   постанови  у
повному  обсязі  відповідно
до статті 160 Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі.

Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається  протягом
двадцяти  днів  після
подання  заяви   про
апеляційне  оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про  апеляційне  оскарження
чи  апеляційна скарга, подані  після
закінчення  строків,  встановлених
цією   статтею, залишаються без
розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не
знайде підстав для поновлення строку, про
що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Гайворонський В.І.