ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

05.11.2007
Справа №2-7/13182-2007

За позовом Військового прокурору Севастопольського гарнізону (99011, м. Севастополь, вул. Суворова, 27) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6) в особі Центру (територіального курортології та реабілітації) «Крим» (військової частини А0360) (м. Алушта, смт. Партеніт, ідентифікаційний код 07672406)

До відповідача  Ялтинської квартирно-експлуатаційної частини району (м. Ялта, вул. Кірова, 69, ідентифікаційний код 08006433)

Про стягнення 181867,36 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача  - не з’явився.

Від прокуратури – Пархоменко Д. П., посв. №229

Суть справи: Військовий прокурор Севастопольського гарнізону звернувся до Господарського суду АР Крим в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Центру (територіального курортології та реабілітації) «Крим» (військової частини А0360) з позовом до Ялтинської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 181867,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та Будинкоуправлінням №1 Ялтинської КЕЧ району був укладений договір №303 від 01.03.2006 р. на вивіз твердих побутових відходів, заборгованість відповідача, як правонаступника сторони за договором, за яким складає 181867,36 грн. та  до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника прокуратури, суд

ВСТАНОВИВ :

01.03.2006 р. між 23.03.2007 р. між Центром (територіального курортології та реабілітації) «Крим» (Перевізник) та Будинкоуправлінням №1 Ялтинської КЕЧ району (Замовник) був укладений договір №303 на перевезення вантажів автомобільним транспортом, розділом 1 якого передбачено, що Перевізник зобов’язується завантажувати з контейнерів, розташованих по території смт. Партеніт, та вивозити на міський полігон м. Алушта тверді побутові відходи (ТПВ); Перевізник зобов’язується приймати та у встановлені строки перевозити інші вантажі в обумовленому обсягу; Перевізник зобов’язаний виконати перевезення згідно із заявкою, а Замовник – забезпечити приймання та відпущення вантажів; Перевізник виконує для Замовника інші, пов’язані з перевезенням, транспортно-експедиційні послуги.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунок здійснюється згідно виставлених рахунків за фактично вивезене сміття.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору за період березень-вересень 2006 року позивачем були виконані роботи на загальну суму 181867,36 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт, підписаними обома сторонами (а. с. 7-13). Однак, вартість виконаних робіт Будинкоуправлінням №1 Ялтинської КЕЧ району не була сплачена в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як свідчить наявний в матеріалах справи лист Кримського територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України №303/24/6-2694 від 21.08.2007 р., Будинкоуправління №1 Ялтинської КЕЧ району було ліквідовано, кредиторська та дебіторська заборгованість вказаної особи (у тому числі за договором №303 від 01.03.2006 р. у сумі 181867,36 грн.) була передана за передаточним балансом від 01.10.2006 р. Ялтинській КЕЧ району, яка є правонаступником Будинкоуправління №1 Ялтинської КЕЧ району.

Відповідач не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 181867,36 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги Центру (територіального курортології та реабілітації) «Крим» є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Ялтинської квартирно-експлуатаційної частини району (м. Ялта, вул. Кірова, 69, ідентифікаційний код 08006433) на користь Центру (територіального курортології та реабілітації) «Крим» (м. Алушта, смт. Партеніт, ідентифікаційний код 07672406) заборгованість у розмірі 181867,36 грн.

3.          Стягнути з Ялтинської квартирно-експлуатаційної частини району (м. Ялта, вул. Кірова, 69, ідентифікаційний код 08006433) в доход державного бюджету України (код платежу 22090206, одержувач – держбюджет м. Сімферополя, р/р 0002 у банку одержувача Управління Держказначейства в АР Крим  м. Сімферополь,  МФО 824026, одержувач: Держбюджет м. Сімферополя, ЗКПО 34740405) державне мито  в сумі 1818,67 грн.

4.          Стягнути з Ялтинської квартирно-експлуатаційної частини району (м. Ялта, вул. Кірова, 69, ідентифікаційний код 08006433) в доход Державного бюджету України (р/р 0002, код платежу 22050000, в банку одержувача: Управління держказначейства в м. Сімферополі ГУ ДКУ в АРК, МФО 824026, одержувач: Держбюджет м. Сімферополя, ОКПО 34740405) 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.