ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.
№ 13/449

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого,
Волковицької Н.О.,
Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача
Кобрин С.Б., дов. від 02.03.2007р.

відповідача
Мощенко О.В., дов. від 20.06.2007р. № 47/06-07; Баранніков І.В., дов. від 23.05.2007р. № 48/06-07

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Вістабуд”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2007р.

у справі
№13/449
господарського суду міста Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно-будівельна компанія “Васко”

до

про

та за зустрічним позовом

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Вістабуд”

визнання недійсним договору та стягнення 212000грн.

Товариства з обмеженою відповідальністю “Вістабуд”

Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно-будівельна компанія “Васко”

про
зобов'язання виконати умови договору
№ 10-2005/П від 26.04.2005р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним укладеного ним з відповідачем договору на містобудівну документацію № 10-2005/П від 26.04.2005р. з моменту його укладення на підставі статті 227 Цивільного кодексу України, як вчиненого відповідачем за відсутності належного дозволу (ліцензії) на виконання таких видів робіт та застосування визначених статтею 216 Цивільного кодексу України наслідків недійсності правочину –повернення одержаних відповідачем 212000грн. грошових коштів.

Відповідач відхилив поданий позов, вказавши, що у нього є ліцензія на виконання частини передбаченого договором об'єму робіт; за умовами договору він вправі залучити до участі у виконанні робіт інші організації на умовах субпідряду; відповідач наділений відповідною цивільною право- та дієздатністю для укладення спірного договору та подав зустрічний позов про зобов'язання ТОВ “Інвестиційно-будівельна компанія “Васко” належним чином виконати умови договору від 26.04.2005р.: прийняти результати по І-му етапу робіт та підписати акт виконаних робіт по І-му етапу робіт та надати завдання та вихідні дані для виконання ІІ-го етапу робіт.

У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач за первісним позовом вказав на відсутність у ліцензії відповідача таких видів діяльності, як розроблення містобудівної документації (код 2.01.00) та планування і забудова населених пунктів (код 2.01.02); завдання на проектування відповідно до умов договору позивачем, як замовником, не надавалось, відтак у виконавця не було правових підстав для виконання проектних робіт.

Заявою від 04.10.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Вістабуд” заявило клопотання про залучення до розгляду справи у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державний інститут “УкрНДІпроцивільсільбуд” –субпідрядника ТОВ “Вістабуд”.

Ухвалою від 10.10.2006р. господарський суд м. Києва відмовив у задоволенні вказаного клопотання, оскільки рішення у даній справі не впливає на права та обов'язки Державного інституту “УкрНДІпроцивільсільбуд”.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.04.2007р. (суддя Ярмак О.М.) первісний позов задоволено повністю; визнано недійсним договір № 10-2005/П на містобудівну документацію, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно-будівельна компанія “Васко” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Вістабуд”; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Вістабуд” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно-будівельна компанія “Васко” 212000грн. передоплати (авансу), 2205грн. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо відсутності у відповідача ліцензії на такі види діяльності, що підлягають ліцензування, як розроблення містобудівної документації та планування та забудова населених пунктів, визначених в якості обов'язкових Правилами забудови території Київської області для розробки містобудівної документації, що є підставою для недійсності договору за статтею 227 Цивільного кодексу України із застосуванням наслідків недійсності правочину згідно статті 216 Цивільного кодексу України.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 10.09.2007р. (судді: Коваленко В.М. –головуючий., Вербицька О.В., Гарник Л.Л.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів повного з'ясування обставин справи та надання правильної оцінки наявним у справі доказам, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю “Вістабуд” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник вважає, що відмовивши у залученні до участі у справі третьої особи, зокрема, місцевий господарський суд порушив принципи рівності та змагальності сторін в судовому процесі, а також прийняв рішення, яким порушуються права  та інтереси особи, яка не приймала участь у справі, що суперечить статті 129 Конституції України, а апеляційний господарський суд не надав належної правової оцінки доводам апеляційної скарги в цій частині.

Позивач відзив на касаційну скаргу не надав, усно в судовому засіданні заперечив проти доводів касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, предметом спору є договір на містобудівну документацію № 10-2005/П від 26.04.2005р., відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно-будівельна компанія “Васко” (замовник за договором) доручає, а Товариство з обмеженою відповідальністю “Вістабуд” (виконавець) зобов'язується на власний ризик виконати роботи зі створення містобудівної документації “Схема планування та детальні плани територій поселень Копилів та Северинівка Макарівського району Київської області”, виготовити її та надати замовнику на проведення її експертизи та затвердження в установленому порядку; в свою чергу замовник зобов'язується здійснити авансування та поетапну оплату робіт виконавця.

08.11.2005р. сторони  уклали додаткову угоду № 1 до договору, за  умовами якої було змінено строки виконання І-го етапу робіт за договором та встановлено додатковий аванс.

На виконання умов договору та додаткової угоди до нього замовник перерахував виконавцю 212000грн. платіжними дорученнями № 73 від 06.05.2005р., № 289, № 290 від 11.11.2005р.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідача відсутня ліцензія на такі види діяльності, як розроблення містобудівної документації, планування та забудова населених пунктів, що є необхідними для виконання передбачених договором робіт згідно пункту 30 статті 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, пункту 1.3 спільного Наказу державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України “Про затвердження ліцензійних умов провадження будівельної діяльності (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджувальних конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж)”, пункту 2.10 “Правил забудови території Київської області”, затверджених Рішенням Київської обласної ради від 19.06.2003р.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд керувався статтями 216 та 227 Цивільного кодексу України, що вказують на можливість визнання недійсним правочину особи, вчиненого нею без відповідного дозволу (ліцензії), в судовому порядку та наслідки недійсності правочину.

Залишаючи рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційна інстанція погодилась з такими висновками та відхилила доводи скаржника про порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає висновки судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими з наступних підстав.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський  суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Вказані обставини належить з'ясувати на момент укладення угоди, проаналізувавши норми відповідних нормативних актів та статутних документів позивача.

Також розгляд справи повинен відбуватись з додержанням принципів диспозитивності та змагальності учасників судового процесу, передбачених статтею 129 Конституції України та статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до підстав та предмету позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивач звернувся до суду з матеріально-правовою вимогою про визнання недійсним договору відповідно до приписів статті 227 Цивільного кодексу України.

Відтак судами правомірно досліджувалось під час розгляду справи законодавче врегулювання питання необхідності ліцензування господарської діяльності відповідно до предмету договору.

Статтею 8 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” передбачено, що суб'єкт господарювання зобов'язаний провадити певний вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до встановлених для цього виду діяльності ліцензійних умов; за пунктом 30 статті 9 цього ж Закону будівельна діяльність (вишукувальні та проектні роботи для будівництва) підлягає ліцензуванню.

З'ясувавши, що предметом договору є  виконання робіт зі створення містобудівної документації, суди дійшли висновку про необхідність наявності у виконавця таких робіт відповідної ліцензії; відсутність такої ліцензії позбавляє відповідача права на здійснення зазначеної діяльності та є підставою для визнання правочину недійсним.

Оскільки наслідком недійсності правочину є повернення сторонами все одержаного за договором, а недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім пов'язаних з його недійсністю, суди правомірно задовольнили позовні вимоги в частині стягнення одержаного авансу з Товариства з обмеженою відповідальністю “Вістабуд” та відмовили у задоволенні зустрічних позовних вимог про зобов'язання до виконання визнаного недійсним договору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд правомірно покликався на статті Господарського кодексу України, що визначають підстави виникнення господарських зобов'язань та їх учасників, відтак висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для залучення до участі у справі за спірними правовідносинами щодо недійсності договору між замовником та виконавцем субпідрядника, як третьої особи, є законним та обґрунтованим.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди відповідно до статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України розглянули всебічно, повно та об’єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; застосували норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені судами рішення та постанова відповідають положенням статей 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування  місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті судових рішень не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, в зв’язку з чим підстав для їх скасування на підставах, зазначених скаржником, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1115, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського  процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Вістабуд” залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2007р. у справі № 13/449 господарського суду міста Києва та рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2007р. залишити без змін.

Головуючий                                                                                          Т.Дроботова

Судді:                                                                                                    Н.Волковицька

Л.Рогач