ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

25.10.07р.

Справа № А38/470-07(17/68)

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер", м. Дніпропетровськ

до  Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 07.06.2004р.

Суддя  – Бишевська Н.А.

Секретар  судового засідання Бикова А.О.

Представники:

від позивача –представник не з’явився

від відповідача – Капітонова М.С., дов. № 342/10/10-1 від 15.01.2007 року

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідер" 02.02.05 р.  звернулося до суду з позовною заявою та просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська № /0 від 07.06.2004р.

17.03.05 р.  по справі № 17/68  за   результатами розгляду   зазначених позовних вимог  винесено рішення господарського суду  Дніпропетровської області.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.05.2005 року рішення від 17.03.2005 року змінене в частині суми штрафної санкції, замість вказаного у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суми „527, 00 грн.” зазначити суму „527, 50 грн.”, в решті рішення залишене без змін, а апеляційна скарга Відповідача без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.06.2007 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.05.2005 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2005 року у справі № 17/68 скасовано.

Справа   за № А 38/470-07 ( 17/68)   прийнята до провадження 19.09.07 р.,  на підставі  п.6 розділу 7 Прикінцевих  та перехідних  положень Кодексу адміністративного судочинства України,   розглядається   у відповідності до вимог  КАСУ.

Мотивуючи свої вимоги, визначені в позовній заяві від 02.02.05 р. позивач посилається на те, що визначені в  спірному податковому повідомленні-рішенні штрафні санкції за порушення законодавства про патентування та застосування РРО, не можуть бути застосовані на підставі  Закону України № 2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. (далі Закон №2181). Вказані штрафні санкції були застосовані на підставі Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” № 1776-111 і до податкових відносин не належать.

Представник позивача в судові засідання при розгляді справи № А 38/470 -07 ( 17/68)  не з'явився, пояснень  відповідно до вимог  суду, в справу не надав, підтвердження позовних вимог  не заявлено.

Відповідач позов не визнав, та вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно за здійснені позивачем порушення.

У відзиві на позов відповідач заявив, що під час перевірки було зафіксовано невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі, вказаній в денному звіту РРО на суму 105 грн., що є порушенням п. 13 ст. 3  Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" № 1776 від 01.06.2000р., а тому до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції, форма та порядок застосування яких  передбачалися на   час здійснення порушень Законом України  „ Про  державну податкову службу в Україні” ( в редакції  на момент перевірки).

В судовому засіданні 25.10.2007р.     оголошена вступна та резолютивна частина постанови відповідно до ст. 160 КАСУ.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача,  господарський суд, -

В с т а н о в и в :

07.06.2004р. Лівобережна МДПІ м. Дніпропетровська прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначено податкове зобов’язання позивача в сумі 527,50 грн., штрафних санкцій, згідно з п. п. ”г” п. п. 4.2.2. ст. 4 Закону України № 2181, відповідно до п. 2 ст. 17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” № 1776.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акту перевірки АЗС, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Донецьке шосе, 27, яка належить позивачу. Перевірка  проведена з метою контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності , акт № 00013346 від 29.05.2004р., в якому зафіксовані порушення п. 13 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” № 1776 від 01.06.2000р.

Перевіркою встановлена невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі, вказаній в денному звіті РРО  в розмірі 105 грн. Факт порушення позивачем не оскаржувався.

Суд вважає за необхідне задовольнити позов щодо визнання недійсним спірного податкового повідомлення-рішення Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська частково з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення щодо визначення податкового зобов’язання ТОВ "Лідер" у вигляді штрафних санкцій в сумі 527,50 грн. за порушення п. 13 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” № 1776, керувався, в тому числі, положеннями Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181 від 21.12.2000р. (далі Закон №2181).

Суд вважає, що в даному випадку положення вказаного Закону не можуть застосовуватись для спірних правовідносин.

Зокрема, частиною 1 преамбули Закону № 2181 встановлено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення  зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3, 1.5 ст.1 вказаного Закону:

-          податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України;

-          податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних   санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня,  нарахована на суму такого податкового зобов'язання;

-          штрафна  санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді  відсотків  від суми   податкового  зобов'язання  (без урахування пені та штрафних санкцій),  яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Статтею 2 Закону України “Про систему оподаткування” визначено, що під податком і збором (обов’язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов’язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Стягнення штрафних (фінансовий) санкцій з суб’єкта підприємницької діяльності за порушення  застосування реєстраторів розрахункових операцій та патентування торгівельної діяльності, не пов’язано зі сплатою суб’єктом підприємницької діяльності податків, зборів чи інших обов’язкових платежів.

Таким чином, прийняте МДПІ оскаржуване податкове повідомлення-рішення не є рішеннями контролюючого органу про визначення податкового зобов’язання, визначені в них суми штрафних (фінансових) санкцій не можна вважати податковими зобов’язаннями відповідача.

Крім цього, необхідно відмітити, що порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби встановлений Інструкцією, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 17.03.2001р. № 110 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.03.2001р. за № 268/5459 (зі змінами).

Згідно п. 16 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, сплата (стягнення) штрафних (фінансових) санкцій, передбачених цією Інструкцією, та інших штрафних (фінансових) санкцій, застосування і стягнення яких чинним законодавством віднесено до компетенції органів державної податкової служби, здійснюється у порядку, визначеному відповідними законами України.

В даному випадку суд вважає, що приписи Інструкції розширюють коло правовідносин, на які поширюється Закон № 2181, що порушує вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням № /0 від 07.06.2004р. штрафні санкції в сумі 527,50 грн.. застосовані до позивача за порушення Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” № 1776.

Таким чином, визначений  відповідачем порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій не відповідає положенням чинного законодавства. Наведені обставини свідчать про необґрунтованість визначення ДПІ податкового зобов’язання у вигляді штрафних санкцій, що є підставою для задоволення позову в частині визначення вказаним  повідомленням рішенням штрафу в сумі 527, 50 грн. як податкового зобов’язання.

При цьому суд визнає правомірність застосування МДПІ штрафних санкцій за фактичне порушення позивачем Закону  України  „ Про застосування  реєстраторів розрахункових  операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.  Податковий орган є контролюючим  органом  та органом стягнення застосованих ним обґрунтовано штрафних санкцій.    Застосування    штрафної санкції , за зазначені в акті порушення, в  розмірі  527,50  грн.   є правомірним,   в зв’язку з чим  суд відмовляє в позові в частині  визнання  неправомірними штрафних санкцій  на суму 527,50 грн.

Судові витрати  відповідно до ст. 94 КАСУ  стягуються частково  на користь позивача з Державного  бюджету України . Відповідно до ст. 89 КАСУ , судовий збір , сплачений  у більшому розмірі, ніж  встановлено законом, повертається  ухвалою суду  за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, п.6 розділу 7 Прикінцевих  та перехідних  положень Кодексу адміністративного судочинства України,    господарський суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити   частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська № /0 від 07.06.2004р. в частині визначення штрафу в сумі  527,50 грн. як податкового зобов’язання.

В частині позову про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська № /0 від 07.06.2004р. щодо застосування штрафних санкцій в сумі 527,50 грн. -відмовити.

Стягнути з державного бюджету на користь  Товариства  з обмеженою відповідальністю " Лідер", м.Дніпропетровськ,  –1,70  грн. судового збору.

Видати виконавчий лист.

Дана постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                          Н.А. Бишевська

Постанова  складена в повному обсязі 14.01.08 р.