ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 р.
№ 42/6б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Мамонтової О.М.,

Панової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну  скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЄРА"

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду
від 22 жовтня 2007 року

у справі
№ 42/6Б господарського суду Донецької області

за заявою
Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції

до
Відкритого акціонерного товариства "Макіївський стрілочний завод" дочірнє підприємство ДХК "Укрвуглепромтранс"

про
визнання банкрутом,

розпорядник майна
Нестеренко О.А.

за участю представників сторін:

ТОВ "Вера" –Бадзьоркін В.І. (дов. від 06.12.2007);

ВАТ "Макіївський стрілочний завод" –голова правління Бурховецький В.В.,

арбітражний керуючий Нестеренко О.А.,

встановив:

У січні 2007 року Макіївська ОДПІ звернулася до суду із заявою про порушення справи про банкрутство ВАТ "Макіївський стрілочний завод" –Дочірнє підприємство ДХК "Укрвуглепромтранс" у зв'язку з неспроможністю останнього погасити податкову заборгованість у розмірі  329 632,25 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.01.2007 р. порушено справу про банкрутство ВАТ "Макіївський стрілочний завод", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, заборонено посадовим особам боржника або власнику майна вчиняти дії щодо майнових активів (основних засобів виробництва) боржника.

Ухвалою підготовчого засідання господарського суду Донецької області від 16.04.2007 р. Макіївську ОДПІ зобов'язано у десятиденний строк подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення справи про банкрутство. Визнано вимоги ініціюючого кредитора _ Макіївської ОДПІ у розмірі: 128918,22 грн. –основний борг зі сплати податків (обов'язкових платежів), окремо 200 714,03 грн. –штраф та пеня. Призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Нестеренка О.А. Встановлено дату складання реєстру вимог кредиторів, дату попереднього засідання.

Оголошення про порушення справи про банкрутство опубліковано в газеті "Урядовий кур'єр" № 76(3489) від 27.04.2007 р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.08.2007 р. (суддя Попов О.В.) визнано вимоги кредиторів ВАТ "Макіївський стрілочний завод" дочірнє підприємство ДХК "Укрвуглепромтранс" у загальній сумі 1 875 700,50 грн., окремо 266 995,89 грн. –штраф, пеня, що складаються з вимог:

Макіївський міський центр зайнятості –5 395,62 грн., вимоги другої черги,

ВВД ВСС від нещасних випадків на виробництві у Гірницькому районі м.Макіївки –4 736,53 грн., вимоги другої черги,

Макіївська міська виконавча дирекція Донецького обласного відділення ФСС з тимчасової втрати непрацездатності м. Макіївки –914,64 грн. –вимоги другої черги,

УПФУ в Гірницькому районі м. Макіївки –127 207,98 грн. –вимоги другої черги,

Макіївська ОДПІ –128 918,22 грн. –вимоги третьої черги зі сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, окремо 200 714,03 грн. –штраф, пеня,

ВАТ "ДХК "Укрвуглепромтранс" –229 939,01 грн. –вимоги четвертої черги,

ТОВ "Виробнича фірма "Рельдо" –448 586,79 грн. –вимоги четвертої черги,

ТОВ "ВЄРА" –930 000 грн., вимоги четвертної черги.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.10.2007р. (колегія суддів у складі:  М'ясищев А.М. –головуючий, Алєєва І.В., Скакун О.А.) ухвалу господарського суду Донецької області від 09.08.2007 р. скасовано частково. Грошові вимоги ТОВ "ВЄРА" до боржника в сумі 930000 грн. відхилено. Визнано вимоги кредиторів ВАТ "Макіївський стрілочний завод" ДП ДХК "Укрвуглепромтранс", які включаються до реєстру вимог кредиторів на загальну суму 945700,00 грн., окремо 266995,89 грн. –штраф, пеня. В іншій часті ухвалу залишено без змін.

Постанова мотивована відсутністю доказів, що підтверджували б наявність господарських правовідносин між сторонами.

У касаційній скарзі ТОВ "ВЄРА" просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду скасувати, ухвалу господарського суду Донецької області –залишити в силі. В обґрунтування посилається на  грубе порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.4-7, 110 ГПК України, ст. 11 ЦК України та положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом  норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

За ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.14  Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника , а також документи, що їх підтверджують.

Виходячи зі змісту ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”  кредитор, подаючи до господарського суду відповідну заяву самостійно визначає розмір таких вимог, підтверджує їх відповідними документами. До обов’язків суду при розгляді відповідних заяв входить саме перевірка їх обґрунтованості та наявності документів, що підтверджують відповідні вимоги.

Під терміном "грошове зобов'язання" у цьому Законі розуміються зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.           Склад і розмір грошових зобов'язань, в тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подачі в господарський суд заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

ТОВ "ВЄРА"  у встановлений Законом термін звернулося із заявою про визнання його кредитором боржника з грошовими  вимогами у розмірі  930000,00 грн., посилаючись як на підставу своїх вимог до боржника, на договір  поставки від 04.01.2007 р. (а.с. 48 т. 3).

Відповідно до умов договору ТОВ "ВЄРА" (Постачальник) зобов'язувалося поставити у власність ВАТ "Макіївський стрілочний завод" (Покупець) термопласт автомат КУАЗ-320/160-250 куб.см., вартістю 520 000 грн. та копіювально-фрезерний верстат К-Ф-641, вартістю 410 000 грн.

Місцевий господарський суд визнаючи вимоги ТОВ "ВЄРА" повному обсязі, виходив з того, що факт заборгованості боржника перед кредитором підтверджений відповідними документами, зокрема, договором від 09.01.2007 р., актом приймання-передачі обладнання за договором від 09.01.2007 р. на загальну суму 930000,00 грн. (а.с. 50 т. 3), актом звірки розрахунків від 11.05.2007 р. (а.с. 51 т.3). Договір поставки від 04.01.2007 р. в установленому порядку не визнавався.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відхиляючи грошові вимоги ТОВ "ВЄРА" до боржника, виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази про наявність господарських відносин між сторонами, а саме про фактичне укладення між ТОВ "ВЄРА" та Боржником вищенаведеного договору поставки  від 04.01.2007 р. та виконання його сторонами.

При цьому встановив, що згідно з  наказом по підприємству дні з 02.01.2007р. по 05.01.2007 р. є неробочими, а тому дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що договір поставки був укладений саме  04.01.2007 р. Акт звірки розрахунків судом не визнано як доказ, оскільки він  підписаний не уповноваженою на те особою, не засвідчений підписом головного бухгалтера.

Однак з висновками судів як першої, так і апеляційної інстанції в повній мірі погодитися не можна.

Згідно з ст. 14 Закону конкурсні кредитори одночасно з завою щодо грошових вимог до боржника зобов'язані подати до господарського суду документи, що їх підтверджують.

Отже, грошові вимог конкурсних кредиторів мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ "Вера" надало суду укладені з боржником договір, що свідчать лише про цивільні правовідносини між сторонами.

Визнаючи грошові вимоги ТОВ "ВЄРА" до боржника в повному обсязі, судом першої інстанції не було здійснено аналіз грошових вимог  ТОВ "ВЄРА", не надано оцінки їх змісту,  підставам  та періоду виникнення, доказам, що їх підтверджують.

Зокрема, суд не перевірив заперечення боржника щодо відсутності фактичних господарських відносин між ТОВ "ВЄРА" та ВАТ "Макіївський стрілочний завод", оскільки не з'ясував наявність/відсутність у боржника первинної документації (на підтвердження укладення та виконання договору купівлі-продажу від 04.01.2007 р. податкової накладної, відображення в бухгалтерському та складському обліку  операцій з купівлі-продажу верстатів), а також оригіналів довіреностей в якості доказу на отримання станків у продавця.  Крім того,  судом не було перевірено наявність повноважень у голови правління боржника Нестеренко В.А. на підписання акту звірки  між ТОВ "ВЄРА" та ВАТ "Макіївський стрілочний завод" від 11.05.2007 р., оскільки боржник, посилаючись на засідання наглядової ради від 19.04.2007 р., вказував на відкликання Нестаренка В.О.  з посади голови правління.

Суд апеляційної інстанції,  скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині визнання грошових вимог ТОВ "ВЄРА", виходив з того, що ВАТ "Макіївський стрілочний завод" надано суду апеляційної інстанції  належним чином завірені копії журналу видачі довіреностей, журналу-ордеру № 6 по рахунку 631 (розрахунки з вітчизняними постачальниками), карток складського звіту, в яких відсутні відомості про видачу довіреності на отримання вищенаведених верстатів, про постачання вказаного  обладнання, а також про взяття його на складський облік. А тому дійшов висновку, що грошові вимоги ТОВ "ВЄРА" є такими, що не підтверджені відповідними доказами.

Однак, прийнявши і розглянувши додаткові докази, господарський суд апеляційної інстанції порушив  вимоги  ст. 101 ГПК України, відповідно до якої у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд  за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Тобто, виходячи зі змісту вищенаведеної статті подання сторонами нових доказів апеляційному суду обмежено.

ВАТ "Макіївський стрілочний завод" не обґрунтовано неможливості  подання вищенаведених доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції,  не наведено обставин, що об'єктивно перешкоджали йому подати нові докази до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції в частині розгляду грошових вимог ТОВ "ВЄРА"  до боржника не можна визнати законними та обґрунтованими.

Виходячи з приписів ст. ст. 1115, 1117 ГПК України, касаційна інстанція позбавлена права встановлювати обставини справи, які не були встановлені судами, а також досліджувати та надавати оцінку доказам.

Отже, допущені попередніми судовими інстанціями порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції в частині розгляду грошових вимог ТОВ "ВЄРА"  підлягають скасуванню, а справа в цій частині –направленню на новий розгляд.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, повно і всебічно дослідити всі обставини справи та розглянути справу у зазначеній частині відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу  ТОВ "ВЄРА" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2007 року та ухвалу господарського суду Донецької області від 09 серпня 2007 року   у справі № 42/6Б скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий -                                                                         М.І. Хандурін

Судді                                                                                      О.М. Мамонтова

І. Ю. Панова