ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

04.04.07р.

Справа № А23/29(А38/241(27/231))

За позовом  Приватного підприємства "Нова", м. Дніпропетровськ

до  Відповідач-1: Державної податкової інспекції у Жовтневом у районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

відповідач-2: Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області

За участю прокурора Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості з ПДВ за вересень 2002р. в сумі 1426369 грн.

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача:: Кохан В.М. дов. від 06.04.06, №06/17, представник

Євтушок Т.А. дов. від 06.01.07, №01/11, представник

Від відповідача-1: Жаворонков С.М. дов. від 12.10.06, №41653/10/10-039, нач. юр. відділу

Від відповідача-2: Стефлюк Ю.В. дов. від 09.01.07, №12-05/08, голов. спец. юрисконсульт

Від прокурора: Зіма В.Б. посв. №167, прокурор

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відділення державного казначейства України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська суми бюджетної заборгованості по податку на додану вартість за вересень 2002 року в розмірі 1426369грн.

07.12.04 позивач уточнив позовні вимоги, вказавши на необхідність стягнення з державного бюджету суми бюджетної заборгованості по податку на додану вартість за вересень 2002 року в розмірі 1426369грн.

За результатами розгляду позову господарським судом Дніпропетровської області 23.12.04 винесено рішення у справі № 27/231, яким позов задоволений в повному обсязі.

За результатами оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області № 27/231 в установленому порядку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.06.06 рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 27/231 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою скасування рішення господарського суду стало, в тому числі, нез'ясування правових підстав і правомірності формування позивачем податкового кредиту.

Розпорядженням в.о. голови суду Жукової Л.В. від 31.07.06 справу передано на розгляд судді Бишевській Н.А.

Ухвалою від 28.09.06 у справі № А38/241(27/231)позов Приватного підприємства „Нова” залишено без розгляду.

Зазначена ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.06 по справі №А38/241(27/231) скасована ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.11.06. Справу направлено на розгляд господарському суду Дніпропетровської області.

Розпорядженням голови суду господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.06 означену справу передано на  розгляд судді Добродняк І.Ю.

25.01.07 суд за власною ініціативою залучив до участі у справі в якості відповідача - Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області.

За клопотанням позивача ухвалою голови господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.07 року розгляд справи №А23/29(А38/241(27/231)) призначено колегіально у складі: головуючий –Добродняк І.Ю., судді  Кеся Н.Б., Кожан М.П.

Враховуючи, що відповідач - відділення Державного казначейства у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ліквідовано, суд виключив Державне казначейство у Жовтневому районі м. Дніпропетровська з числа відповідачів по справі, про що винесена ухвала від 20.02.07.

12.02.07 позивачем подана письмова заява про доповнення позовних вимог, в якій позивач просить також визнати неправомірними дії службових та посадових осіб Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, пов’язані

- із затримкою відшкодування позивачеві з державного бюджету бюджетної заборгованості з податку на додану вартість по декларації за вересень 2002 року,

- з проведенням у липні 2004 року тематичної перевірки позивача з питання правильності суми податку на додану вартість, заявленої підприємством до відшкодування з державного бюджету по декларації за вересень 2002 року та прийняттям податкового повідомлення-рішення від 16.07.04 № /0,

- з складанням акту відмови директора позивача від підпису акту перевірки підприємства від 16.07.04 № 04403;

Визнати недійсним (незаконним) та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 16.07.04 №/0.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем надана до відповідача-1 податкова декларація по податку на додану вартість за вересень 2002 року з зазначенням суми бюджетної заборгованості в розмірі 1426369 грн., яка підлягала зарахуванню в  рахунок  платежів з цього податку. Однак, такого зарахування зроблено не було.

У зв’язку з прийняттям Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” та Порядку випуску, обігу, погашення облігацій внутрішньої державної позики із строком обігу п’ять років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.03 №2014 "Про випуск облігацій внутрішньої державної позики для  погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість" позивач неодноразово звертався до відповідача-1 з проханням здійснити погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за вересень 2002 року шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики. Зазначене знову ж таки виконано не було.

За результатами  тематичної перевірки  позивача з питання правильності  суми  податку на додану вартість, заявленої підприємством до відшкодування з бюджету по декларації за вересень 2002 року, проведеної у 2004 року відповідачем-1, прийняте податкове повідомлення-рішення щодо зменшення суми бюджетного відшкодування.

Вищезазначені акт тематичної перевірки підприємства та податкове повідомлення-рішення керівництву ПП "Нова" належним чином не вручалися і на адресу підприємства не направлялися.

Перевірка ПП "Нова" проведена безпідставно, прийняте за її  результатами податкове повідомлення-рішення є незаконним і підлягає визнанню недійсним та скасуванню з тих підстав, що висновок відповідача-1 щодо відсутності позивача права вимагати бюджетне відшкодування у випадку, якщо продавцем не отримано з покупця оплату за продані ним товари, спростовуються положеннями Закону України "Про податок на додану вартість".

Також викликає сумнів законність проведення перевірки, оскільки за результатами попередніх документальних перевірок позивача не було встановлено фактів суттєвих порушень з боку підприємства приписів податкового законодавства.

Відповідач-1 проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до пп.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”, п.п.2.4 п.2  Порядку відшкодування податку на додану вартість відшкодування при настанні терміну проводиться згідно з рішенням платника податку, яке відображене в податковій декларації. У податковій декларації за вересень 2002 року напрямок бюджетного відшкодування визначений позивачем як зарахування належних до відшкодування сум податку на додану вартість в рахунок платежів з цього податку.

Крім того, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 2014 від 25.12.03 "Про випуск облігацій внутрішньої державної позики для погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість" відшкодування платникам бюджетної заборгованості з ПДВ, яка виникла станом на 01.11.3 та не відшкодована станом на 01.01.04, здійснюється на підставі податкової декларації з податку на додану вартість та матеріалів документальних перевірок з урахуванням зустрічних перевірок постачальників до виробника.

Відповідачем-1  проведено позапланову документальну перевірку щодо правомірності відшкодування з бюджету податку на додану вартість по декларації за вересень 2002 року, в результаті якої встановлено, що по цій декларації підприємством віднесено до складу податкового кредиту податок на додану вартість, який не оплачений постачальникам у складі ціни в даному податковому періоді, підприємством на дату складання акту не надано документів, які б засвідчували проведення розрахунків з постачальником, а, відповідно, і надмірну сплату податку, внаслідок чого відповідачем-1 встановлений факт завищення від'ємного значення по податку на додану вартість за вересень 2002 року у сумі 1426369 грн.

Відповідач-2 проти позову заперечує, зазначає, що відшкодування бюджетної заборгованості з державного бюджету згідно ст.50 Бюджетного кодексу України та п.4 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України №209/72 від 02.07.97, здійснюється на підставі висновків податкового органу або за рішенням суду. На час розгляду справи зазначені документи по ПП “Нова” до органу Державного казначейства не надходили, у зв’язку з чим підстави для відшкодування відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський  суд , -

В С Т А Н О В И В  :

17.10.02 позивачем надано до Державної податкової інспекції  у Жовтневому районі м. Дніпропетровська (відповідач-1) податкову декларацію по податку на додану вартість за вересень 2002 року, в якій позивачем визначено від’ємне значення суми податку на додану вартість в розмірі 1426369,00 грн.

Сума податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету за вересень 2002 року, - 1426369,00 грн. задекларована позивачем у рядку 25.1.1  декларації з податку   на додану вартість, тобто підлягає відшкодуванню після погашення податкових зобов'язань платника протягом трьох наступних звітних періодів. Напрямок відшкодування - повне зарахування в рахунок платежів з податку на додану вартість, що відповідає нормам пп.7.7.3. п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", Указу Президента України від 07.08.98 № 857/98 "Про деякі зміни в оподаткуванні".

Як вбачається з даних облікової картки платника –позивача, станом на 01.10.02 у позивача рахується переплата з цього податку в сумі 928533,07 грн., а з урахуванням даних податкової декларації за вересень 2002 року переплата збільшена до 2354902,07 грн.

В наступних податкових періодах позивачем згідно даних відповідних податкових декларацій з податку на додану вартість задекларовано: у жовтні 2002 року –від'ємне значення чистої суми зобов'язань з податку на додану вартість –1750885,00 грн., у листопаді та грудні 2002 року -  позитивне значення, відповідно, 43535,00 грн., 95657,00 грн. Погашення зобов'язань позивача перед бюджетом з податку на додану вартість за листопад та грудень 2002 року здійснено шляхом зменшення загальної суми переплати, яка обраховувалась на особовому рахунку позивача станом на день виникнення відповідних податкових зобов'язань.

Згідно з пп. 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” в редакції, яка діяла під час спірних відносин, суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Підпунктом 7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону визначено, що у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

Відповідно до пп.2.4 п.2 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та Головного управління Державного казначейства України від 02.07.97 №209/72, відшкодування, при настанні терміну, проводиться згідно з рішенням платника податку, яке відображене в податковій декларації, шляхом :

- перерахування грошових сум з бюджетного рахунку на рахунок платника податків в установі банку, що його обслуговує;

-  зарахування сум відшкодування, в рахунок платежів з податку на додану вартість;

- зарахування сум відшкодування в рахунок інших податків, зборів (обов'язкових платежів), які надходять до державного бюджету України.

Строки погашення суми податку на додану вартість по закінченню трьох наступних періодів визначені пунктом 4 Указу Президента України від 07.08.98 № 857/98, який передбачає, що у разі коли сума податку на додану вартість, визначена як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду, має від'ємне значення, така сума зараховується у погашення заборгованості платника податку із сплати податку на додану вартість, що виникла у минулих звітних періодах, а за відсутності заборгованості - у зменшення податкових зобов'язань платника податку протягом трьох наступних звітних періодів.

Якщо сума від'ємного значення податку не погашається сумами податкових зобов'язань, що виникли протягом трьох наступних звітних періодів, така сума підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України на умовах, визначених законодавством, протягом місяця, що настає після подання декларації за третій звітний період після виникнення від'ємного значення податку.

Сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку або інших податків, зборів (обов'язкових платежів), які зараховуються до Державного бюджету України. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

Згідно п.8.2 Порядку відшкодування податку на додану вартість якщо в платника протягом трьох звітних періодів після дати відшкодування суми ПДВ у рахунок платежів з цього податку відшкодовані суми повністю або частково не були використані платником в погашення податкових зобов'язань за їх відсутністю, то він має право звернутися до податкового органу із заявою про повернення таких сум на поточний рахунок чи зарахування їх у рахунок інших платежів, які надходять до Державного бюджету України. Податковим органом на підставі заяви платника висновок формується в режимі "зміна напряму відшкодування за сумами ПДВ, не використаними платником на погашення податкових зобов'язань" із зазначенням реквізитів декларації, за якою проведено відшкодування і в загальному порядку подається до органів державного казначейства. Зазначений режим формування висновку передбачає блокування в особовому рахунку платника нарахування відсотків за бюджетною заборгованістю.

Позивачем згідно даним декларації  по податку на додану вартість за вересень 2002 року прийнято рішення про повне зарахування суми податку на додану вартість в рахунок платежів з цього податку.

В установленому порядку рішення про зміну напрямку відшкодування задекларованої позивачем суми податку на додану вартість шляхом перерахування грошових коштів на рахунок в установах банку позивачем не приймалось, відповідна заява до податкового органу не подавалась, у зв’язку з чим суд вважає, що зобов'язання по відшкодуванню суми податку на додану вартість  з державного бюджету шляхом повернення цієї суми на поточний рахунок позивача не виникли.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача-1 з листами (від 24.06.04 №0624/01, №0624/02, від 28.09.04 №9/47, №10/47) про зміну напрямку відшкодування сум податку на додану вартість в загальному розмірі 3792888,00 грн. шляхом оформлення  облігаціями внутрішньої державної позики.

Відповідно до норм Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.03 №2014 "Про випуск облігацій внутрішньої державної позики для погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість", погашення простроченої бюджетної заборгованості по податку на додану вартість, яка виникла станом на 1 листопада 2003 року та не відшкодована станом на 1 січня 2004 року, здійснюється шляхом її оформлення облігаціями внутрішнього державного займу зі строком обігу п’ять років.

Згідно п.2 Порядку випуску, обігу, погашення облігацій внутрішньої державної позики із строком обігу п'ять років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.03 №2014, відшкодування податку на додану вартість здійснюється на підставі даних декларацій з податку на додану вартість і матеріалів перевірки органів державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку або за рішенням суду, прийнятим після 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" відповідачем проведена документальна перевірка ПП "Нова" з питання правильності суми податку на додану вартість, заявленої до відшкодування з бюджету по декларації за вересень 2002 року, за результатами якої складений акт № 04403-23330100.

В результаті перевірки встановлено, що по декларації за вересень 2002 року підприємством віднесено до складу податкового кредиту податок на додану вартість, який не оплачений постачальникам у складі ціни в даному перевірямому періоді .

З посиланням на п.1.8 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" відповідачем-1 зазначено, що право на відшкодування у платника податків виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобов'язання по сплаті податку на додану вартість у ціні товару, який платником не оплачений. У разі отримання податкової накладної, що засвідчує постачання товарів без фактичної оплати вартості товарів, не виникає надмірної сплати податку.

Позивачем на дату складання акту не надано документів, які б засвідчували проведення розрахунків з своїми основними постачальниками, а відповідно і надмірну сплату податку, у зв’язку з чим відповідачем-1 зроблений висновок про завищення від'ємного значення по податку на додану вартість за вересень 2002 року у сумі 1426369 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем-1 оформлено податкове повідомлення-рішення від 16.07.04 №/0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість  на суму 1426369,00 грн.

Директор ПП "Нова" від підписання акту відмовився, про що складено акт відмови від підпису від 16.07.04 №04803 (т.1 а.с.121), відповідно до якого директор з актом від 16.07.04 ознайомлений, один примірник акту отримав.

Порушення з боку відповідача-1 щодо порядку проведення та оформлення результатів зазначеної перевірки судом, виходячи з наявних в матеріалах справи документів, не встановлено, у зв’язку з чим суд вважає заперечення позивача з цього приводу помилковими, такими, що суперечать фактичним обставинам справи, вимоги позовача в частині визнання дій службових та посадових осіб Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська з проведення тематичної перевірки позивача з питання правильності суми податку на додану вартість, заявленої підприємством до відшкодування з державного бюджету по декларації за вересень 2002 року, прийняття податкового повідомлення-рішення від 16.07.04 № /0 та складання акту відмови директора позивача від підпису акту перевірки підприємства від 16.07.04 № 04403 є безпідставними.

Щодо встановленого відповідачем-1 факту завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість  за вересень 2002 року на суму 1426369,00 грн. суд вважає такий висновок правильним.

До складу податкового кредиту в серпні 2002 року позивачем віднесені суми податку на додану вартість, в тому числі, з операцій по придбанню товарно-матеріальних цінностей згідно укладеного договору купівлі-продажу № 12/Н від 11.09.02 з ТОВ "Стілекс", що підтверджено накладною № 12/Н/1 від 12.09.02 на загальну суму 8793673,57 грн., в т.ч. ПДВ - 1465612,26 грн. (податковою накладною від 12.09.02 № 12/Н/1 на загальну суму 8793673,57 грн.).

Оплата за поставлені ТОВ "Стілекс" товарно-матеріальні цінності за накладною № 12/Н/1 від 12.09.02 здійснені позивачем, як вбачається з банківських виписок, копії яких долучені до матеріалів справи, в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника - ТОВ "Стілекс": 15.11.02 –4250000,00 грн., 18.11.02 –250000,00 грн., 20.11.02  - 250000 грн., 25.11.02 –250000,00 грн., 28.11.02  - 220000,00 грн., 29.11.02  - 182500,00 грн., 27.12.02  - 247193,12 грн. та 18.02.03  - 7189950,25 грн.

Згідно пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Право платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої події:

- або списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів.

Відповідно п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України " Про податок на додану вартість" не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Виходячи з наведених норм Закону України "Про податок на додану вартість", приймаючи до уваги, що право платника податку на включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду не залежить від фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару в цьому ж періоді, суд вважає, що позивачем правильно сформований податковий кредит серпня 2002 року за рахунок включення до його складу сум податку на додану вартість згідно податкової накладної №12/Н/1 від 12.09.02.

Разом з тим, приймаючи до уваги визначення, яке міститься в п.1.3 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість", приписи п.1.8 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість", відповідно до якого бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку, суд вважає, що право на відшкодування у платника податку виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобов'язання по сплаті податку на додану вартість у ціні товару, який платником не оплачений, висновок відповідача-1 з цього приводу є правильним.

В даному випадку оплата отриманого позивачем в вересні 2002 року товару здійснена останнім в наступних податкових періодах (листопаді 2002 року, лютому 2003 року), внаслідок чого, отримавши право на включення суми податку на додану вартість в складі ціні цього товару до податкового кредиту в вересні 2002 року, позивач права на отримання бюджетного відшкодування зазначеної суми за цей період не набув, у зв’язку з чим дії відповідача-1 по винесенню оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за вересень 2002 року на 1426369,00 грн., є правомірними.

За викладених обставин, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог  відсутні.

Керуючись ст.94, ст.ст.160-163  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

Суддя                                                                                                                     Н.Б.Кеся

Суддя                                                                                                                     М.П.Кожан

26.04.07

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна