КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2007                                                                                           № 7/232

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:                                          Студенця  В.І.

Малетича  М.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з’явився,

від відповідача -не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.11.2006

у справі № 7/232 (Скорик  Н.О.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Чернігівторгбуд"

до                                                   Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації

про                                                  стягнення 1872,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 18.10.2006 порушено провадження у справі № 7/232 за позовом Відкритого акціонерного товариства “Чернігівторгбуд” (далі – ВАТ “Чернігівторгбуд”) до Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - УКБ Чернігівської облдержадміністрації) про стягнення 1872,00 грн.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.11.2006 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, УКБ Чернігівської облдержадміністрації подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при винесені рішення, неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального та матеріального права.

ВАТ “Чернігівторгбуд” до Київського апеляційного господарського суду надіслало відзив на апеляційну скаргу в якому просило рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу УКБ Чернігівської облдержадміністрації – без задоволення.

В засідання суду, призначене на 30.01.2007 ВАТ “Чернігівторгбуд” та УКБ Чернігівської облдержадміністрації повноважних представників не направили, хоча про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення № 260821 та № 260791.

На адресу Київського апеляційного господарського суду 30.01.2007 від начальника УКБ Чернігівської облдержадміністрації Бойко А.І. надійшла телеграма, в якій він просив розглянути апеляційну скаргу без участі представника управління.

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу за наявними в ній документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ВАТ “Чернігівторгбуд” згідно накладної № 1 від 09.01.2003 передано, а представником УКБ Чернігівської облдержадміністрації Остапенко В.Г. на підставі довіреності НАЙ № 335184 від 14.01.2003 отримано вогнегасники в кількості 24 одиниці на загальну суму 1872,00 грн.

Відповідно до ст. 41 ЦК Української РСР, який діяв на час укладення оспореної угоди, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Згідно ст. 151 ЦК Української РСР в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 154 ЦК Української РСР коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.

Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Отже, внаслідок передачі ВАТ “Чернігівторгбуд” вогнегасників на загальну суму 1872 грн. та їх отримання УКБ Чернігівської облдержадміністрації, між товариством та управлінням було укладено договір купівлі-продажу і на його підставі між сторонами виникли зобов’язання.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться (ст. 161 ЦК Української РСР).

Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом (ст. 162 ЦК Української РСР).

Відповідно до ст. 165 ЦК Української РСР якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час.

Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

З 01.01.2004 набрали чинності Цивільний кодекс України ( далі ЦК України) та Господарський кодекс України ( далі ГК України).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються до тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями (п. 4 Прикінцевих положень ГК України).

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ( ст. 174 ГК України).

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 2 ст. 175 ГК України).

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням того, що внаслідок укладення 09.01.2003 між сторонами, які є суб’єктами господарювання договору, виникли господарські зобов’язання, а оскільки зобов’язання за договором продовжують існувати, то до спору, що виник, підлягають застосуванню норми ЦК України з урахуванням особливостей ГК України.

Зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Строк виконання зобов’язання УКБ Чернігівської облдержадміністрації щодо оплати отриманих вогнегасників від ВАТ „Чернігівторгбуд” визначений не був.

Листом від 27.09.2006 № 136-юр ВАТ “Чернігівторгбуд” звернулось до УКБ Чернігівської облдержадміністрації з вимогою в семиденний строк, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України перерахувати кошти за вогнегасники в сумі 1872,00 грн.

УКБ Чернігівської облдержадміністрації листом № 04-17/794 від 03.10.2006 відмовило товариству у сплаті коштів за отримані ним вогнегасники в сумі 1872,00 грн.

Відмову обґрунтовано тим, що відповідно до наказу Державного казначейства України № 73 від 08.05.2001 “Про порядок списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, строк позовної давності якої минув” заборгованість була списана управлінням, оскільки строк позовної давності по ній минув.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

З урахуванням того, що УКБ Чернігівської облдержадміністрації неналежним чином виконало зобов’язання за договором купівлі-продажу, оскільки не перерахувало грошові кошти за отримані вогнегасники після заявлення вимоги товариством щодо їх оплати, то вартість вогнегасників згідно накладної № 1 від 09.01.2003 на загальну суму 1872,00 грн. підлягає стягненню з УКБ Чернігівської облдержадміністрації на користь ВАТ “Чернігівторгбуд”.

Доводи, наведені УКБ Чернігівської облдержадміністрації в апеляційній скарзі стосовно того, що сплинув строк позовної давності для стягнення заборгованості колегією суддів до уваги не приймається виходячи із наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку ( ч. 2 п. 5 ст. 261 ЦК України).

Оскільки договором між сторонами строк виконання зобов’язання УКБ Чернігівської облдержадміністрації щодо оплати вогнегасників отриманого від ВАТ „Чернігівторгбуд” визначений не був, і вимогу щодо їх оплати товариство заявило лише 27.09.2006, то виходячи із змісту ч. 5 ст. 261 та ч. 2 ст. 530 ЦК України, товариством не пропущено строк позовної давності.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд Чернігівської області правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 24.11.2006.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернігівської області від 24.11.2006 усправі № 7/232 залишити без зміни, а апеляційну скаргу Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації – без задоволення.

2. Матеріали справи № 7/232 повернути господарському суду Чернігівської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя                                                                      Андрієнко  В.В.

Судді                                                                                          Студенець  В.І.

Малетич  М.М.

02.02.07 (відправлено)