АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2007
№ 38/308

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:            Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 - представник (дов.
№4283 від 24.09.2007);

від відповідача - Яковенко Д.М. - представник
(дов. б/н від 01.08.2007),

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ФАСАД”

на рішення Господарського суду м.Києва від
30.10.2007

у справі № 38/308 (Власов Ю.Л.)

за позовом                               ОСОБА_1

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю
„ФАСАД”

про
визнання права на частку та зобов"язання вчинити дії

На підставі ст. ст. 77, 99 ГПК
України в засіданні суду 20.12.2007 була оголошена перерва до 26.12.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від
30.10.2007 у справі №38/308 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ФАСАД” про визнання права на частку та зобов'язання вчинити
дії задоволено частково. За рішенням визнано за ОСОБА_1 право на отримання у
зв'язку з його виходом зі складу учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю „ФАСАД” вартості частини майна Товариства з обмеженою
відповідальністю „ФАСАД”, пропорційної 21% частки ОСОБА_1 в статутному капіталі
Товариства з обмеженою відповідальністю „ФАСАД”, розмір якої визначається за
правилами, встановленими законом та статутом Товариства з обмеженою
відповідальністю „ФАСАД” в редакції, затвердженій загальними зборами Товариства
з обмеженою відповідальністю „ФАСАД” 16.01.2001 (протокол № 1) та
зареєстрованій Жовтневою районною адміністрацією м. Києва 22.01.2001 за №
08931; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю „ФАСАД” впродовж
десяти днів з моменту набрання даним рішенням законної сили, виплатити ОСОБА_1
вартість частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю „ФАСАД”,
пропорційної 21% частки ОСОБА_1 в статутному капіталі Товариства з обмеженою
відповідальністю „ФАСАД”, в розмірі, визначеному за правилами встановленими
законом і статутом Товариства з обмеженою відповідальністю „ФАСАД” в редакції,
затвердженій загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю „ФАСАД”
16.01.2001 (протокол № 1) та зареєстрованій Жовтневою районною адміністрацією
м. Києва 22.01.2001 за № 08931; в іншій частині у позові відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що:
місцевим господарським судом встановлено, що 23.05.2006 позивачем була подана
відповідачу заява про вихід зі складу учасників відповідача та виплату вартості
частини майна, пропорційної частці позивача у статутному капіталі відповідача;
15.06.2006 позивач подав відповідачу заяву, яка була отримана того ж дня
директором відповідача, про скликання 22.09.2006 позачергових зборів учасників
відповідача, строки та порядок розрахунку з позивачем; як встановлено судом,
04.09.2006 рішенням позачергових загальних зборів учасників відповідача
позивача було виключено зі складу учасників відповідача з підстав невиконання
позивачем обов'язків учасника товариства, який своїми діями перешкоджає
досягненню цілей відповідача; рішенням Солом'янського районного суду м. Києва
від 03.05.2007 у справі № 2-4365 було визнано частково недійсним вказане
рішення в частині мотивів виключення позивача зі складу учасників товариства; таким
чином, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що в будь-якому випадку
з 23.08.2006 позивач є таким, що вийшов (виключений) зі складу учасників
відповідача, тому відповідач до 23.08.2007 повинен був виплатити, а позивач
отримати від відповідача вартість частини майна, пропорційної частці позивача у
статутному капіталі відповідача; при цьому, порядок та спосіб визначення цієї
вартості мав бути визначений законом і статутом товариства, проте, як
встановлено судом, відповідач до цього часу не виплатив позивачу вартість
частки майна, пропорційну 21% частки позивача у статутному капіталі
відповідача, чим порушив вимоги ст. 54 Закону України „Про господарські
товариства”; як встановлено судом, на час подання позивачем заяви про вихід зі
складу учасників відповідача діяла редакція статуту відповідача, затверджена
загальними зборами відповідача від 16.01.2001 (протокол № 1), та зареєстрована
Жовтневою районною державною адміністрацією м. Києва 22.01.2001 за № 08931;
07.08.2006 рішенням загальних зборів учасників відповідача були внесені зміни
до статуту відповідача шляхом його викладення в новій редакції, однак, дані
зміни не були внесені до Єдиного державного реєстру, отже на час висловлення
наміру вийти зі складу учасників відповідача позивач не знав та не міг знати
про наступне внесення відповідачем змін до статуту відповідача, в тому числі
щодо порядку та способів визначення вартості належної позивачу частини майна,
пропорційної частці позивача у статутному капіталі відповідача; за вказаних
обставин місцевий господарський суд задовольнив вимоги позивача про визнання за
позивачем права та отримання у зв'язку з його виходом зі складу учасників
відповідача вартості частини майна відповідача, пропорційної 21% частки
позивача у статутному капіталі відповідача, та зобов'язання відповідача
виплатити позивачу вартість цієї частини майна, розмір якої має визначатись за
правилами, встановленими статутом відповідача в редакції, затвердженій
загальними зборами відповідача від 16.01.2001 (протокол № 1), та зареєстрованій
Жовтневою районною державною адміністрацією м. Києва 22.01.2001 за № 08931;
разом з тим, місцевий господарський суд визнав недоведеною та такою, що не
підлягає задоволенню, позовну вимогу позивача про визнання, що в частку
позивача входить ринкова (дійсна) вартість адміністративної будівлі виробничої
бази площею 867,10 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Крайня,
1-В; відмовляючи в задоволенні даної позовної вимоги, суд послався на те, що
відповідно до ч. 2 ст. 148 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 54 Закону
України „Про господарські товариства” право на отримання майна товариства в
натуральній формі виникає у учасника лише у разі згоди на це товариства, в свою
чергу, позивач не надав суду доказів отримання такої згоди від відповідача.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м.
Києва від 30.10.2007 у справі № 38/308 повністю з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник наголошує на тому, що
висновок суду про вихід позивача зі складу учасників ТОВ „ФАСАД” з 23.08.2006,
не відповідає обставинам справи, оскільки в матеріалах справи є рішення
(оформлене протоколом від 04.09.2006) позачергових загальних зборів ТОВ „ФАСАД”
про виключення позивача зі складу учасників (дане рішення в цій частині не
скасовувалось у судовому порядку).

Також заявник посилається на те, що
місцевий господарський суд безпідставно прийшов до висновку, що відповідачем
порушені корпоративні права позивача, передбачені ст. 54 Закону України „Про
господарські товариства”, відповідно до якої при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі; виплата провадиться
після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до
12 місяців з дня виходу. Заперечуючи проти даного висновку, заявник вказує на
те, що на позачергових загальних зборах учасників ТОВ „ФАСАД” 04.09.2006 було
встановлено порядок визначення вартості частини майна та прибутку, що підлягає
сплаті у зв'язку із виключенням учасника, а тому висновок суду про відсутність
рішення про проведення розрахунку із позивачем не відповідає дійсності.

Враховуючи те, що позачерговими
загальними зборами вирішено визначити дату виключення учасника зі складу
учасників товариства - датою реєстрації змін до установчих документів (дата,
від якої і відраховується встановлений законодавством строк, впродовж якого
повинна бути здійснена виплата позивачу), відповідач, отримавши заяву позивача
про вихід та керуючись положеннями ст. ст. 54, 55, 64 Закону України „Про
господарські товариства”, мав намір піти назустріч позивачу та здійснити
виплату вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у
статутному капіталі відповідача достроково, у зв'язку із чим і направив
позивачу відповідну пропозицію щодо визначення вартості майна, яка підлягає
виплаті. Однак наслідком незгоди позивача на таку пропозицію є його позовна
заява, яка розглядається в Солом'янському районному суді м. Києва (справа №
2-735).

Заявник зазначає, що неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неналежне дослідження
наявних в матеріалах справи доказів, призвело до неправильного визначення судом
предмету позову, та, як наслідок, порушення процесуальних норм. Так, на думку
заявника, судом порушено п. 2 ст. 83 ГПК України, оскільки суд безпідставно
вийшов за межі позовних вимог, за відсутності будь-якого клопотання
заінтересованої сторони, чим порушив права відповідача та третіх осіб - дійсних
учасників ТОВ „ФАСАД”.

Приймаючи рішення, суд повинен був
виходи із заявлених позовних вимог (уточнених), а саме: про визнання за ОСОБА_1
права на отримання при виході зі складу учасників ТОВ „ФАСАД” частки майна
цього товариства, пропорційної його частці в розмірі 21% статутного капіталу
товариства, що визначається виходячи із ринкової вартості; про визнання, що в
частку ОСОБА_1 входить ринкова (дійсна) вартість адміністративної будівлі
виробничої бази площею 867,10 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул.
Крайня, 1-В; про зобов'язання відповідача у десятиденний строк з моменту
набрання рішенням суду з цього спору законної сили виділити частку майна цього
товариства, пропорційну його частці в розмірі 21% статутного капіталу
товариства з урахуванням ринкової (дійсної) вартості вказаної адміністративної
будівлі. Тобто, позивач просив суд: 1) визнати його право при виході на
отримання частки майна цього товариства; 2) визнати, що в частку майна входить
ринкова (дійсна) вартість адміністративної будівлі; 3) зобов'язати відповідача
виділити частку майна.

В свою чергу, суд встановив факт
виходу позивача зі складу учасників товариства (дана вимога не заявлялась
позивачем) та зобов'язав відповідача виплатити вартість частини майна, в той
час, як позивач просив суд виділити йому відповідну частку.

Також заявник звертає увагу
апеляційного господарського суду, що між позивачем та відповідачем вже існує
судовий спір щодо стягнення з відповідача вартості частини майна, пропорційної
частці позивача у статутному капіталі (справа № 2-735, яка розглядається
Солом'янським районним судом м. Києва).

У відзиві на апеляційну скаргу
позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі,
та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги
без задоволення, зважаючи на наступне: позивач зазначає, що правові наслідки
при виході або при виключенні учасника зі складу учасників товариства,
передбачені нормами Закону України „Про господарські товариства” є однаковими,
а тому в будь-якому випадку відповідач повинен виплатити позивачу вартість
частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі
товариства; при цьому, вартість частки майна, яка має бути виплачена позивачу,
повинна бути визначена, виходячи із положень норм ст.ст. 115, 148 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 54, 64 Закону України „Про господарські товариства”,
ст.ст. 1, 3, 4, 7, 8, 9 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в Україні”, та статуту товариства, зокрема, п.
11.5 статуту ТОВ „ФАСАД” в редакції 2001 року (існує чинна ухвала
Солом'янського районного суду м. Києва від 31.08.2006 у справі № 2-3649/06р,
якою заборонено ТОВ „ФАСАД” проводити державну реєстрацію змін до установчих
документів (Статуту), в тому числі, проводити державну реєстрацію нової
редакції установчих документів (Статуту) ТОВ „ФАСАД”, затвердженої загальними
зборами учасників ТОВ „ФАСАД” від 07.08.2006); позивач переконаний, що на день
подання позову до суду (06.09.2007) його право на отримання ринкової вартості
частини майна товариства вже було порушено відповідачем, оскільки позивач з
моменту виключення його зі складу учасників товариства (протокол від 04.09.2006)
не міг здійснювати визначені статутом та чинним законодавством права та
обов'язки учасника відповідного товариства; позивач заперечує проти тверджень
відповідача, що останнім було прийнято рішення про проведення розрахунку з
позивачем у зв'язку з його виходом (виключенням), зважаючи на те, що
відповідачем не визначено конкретну грошову суму, що пропорційна його частці у
статутному капіталі товариства, та строків остаточної сплати даної грошової
суми; особливу увагу апеляційного господарського суду позивач звертає на те,
що, на його думку, місцевий господарський суд в жодному разі не вийшов за межі
позовних вимог, оскільки позивач сформулював позовні вимоги на підставі ст. 54
Закону України „Про господарські товариства” та ст. 148 Цивільного кодексу України,
в той час, як місцевий господарський суд лише конкретизував позовні вимоги
позивача; крім того, посилання відповідача на існування спору про стягнення з
ТОВ „ФАСАД” на користь ОСОБА_1 вартості частини майна, що на його переконання
тягне за собою обов'язковість застосування положень ст. 62 ГПК України,
спростовується тим, що ст. 16 Цивільного кодексу України окрім такого способи
захисту цивільних прав та інтересів як стягнення грошових сум, містить й інші
способу захисту як-то: визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України) та
примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України), які і
були застосовані позивачем при формулюванні позовних вимог (уточнених), отже,
позивач не просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача на його користь
вартість частини майна товариства, у зв'язку із чим суд і задовольнив вимоги
позивача про визнання за ним права на отримання у зв'язку з його виходом зі
складу учасників товариства вартості частини майна та про зобов'язання
відповідача впродовж десяти днів з моменту набрання рішенням законної сили
виплатити позивачу вартість належної йому частини майна.

При розгляді апеляційної скарги
апеляційним господарським судом були заслухані пояснення представників сторін,
досліджені наявні матеріали справи та встановлено наступне.

Позивач звернувся до Господарського
суду м. Києва з позовом до відповідача про визнання за ним права на отримання
при виході зі складу учасників ТОВ „ФАСАД” частки майна цього товариства в
розмірі 21% статутного капіталу товариства, що визначається виходячи з ринкової
(дійсної) вартості майна товариства; про визнання, що в частку позивача входить
адміністративна будівля виробничої бази площею 867,10 кв.м., яка розташована за
адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1-В; про зобов'язання відповідача у десятиденний
строк з моменту набрання рішенням суду законної сили виділити ОСОБА_1 у зв'язку
з його виходом зі складу учасників товариства частку майна цього товариства, до
якої входить адміністративна будівля виробничої бази площею 867,10 кв.м., яка
розташована за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1-В.

Під час розгляду даного спору позивач
уточнив свої позовні вимоги та просив суд:

-          визнати за ОСОБА_1 право на отримання
при виході з учасників ТОВ „ФАСАД” частки майна цього товариства, пропорційної
його частці в розмірі 21% статутного капіталу товариства, що визначається
виходячи з ринкової (дійсної) вартості на це майно;

-          визнати, що в частку ОСОБА_1 входить
ринкова (дійсна) вартість адміністративної будівлі виробничої бази площею
867,10 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1-В;

-          зобов'язати ТОВ „ФАСАД” у
десятиденний строк з моменту набрання рішення законної сили виділити ОСОБА_1 у
зв'язку з його виходом з учасників товариства частку майна цього товариства,
пропорційну його частці в розмірі 21% статутного капіталу товариства з
урахуванням ринкової (дійсної) вартості адміністративної будівлі виробничої
бази площею 867,10 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1-В.

Місцевий господарський суд позов
задовольнив частково. За рішенням визнано за ОСОБА_1 право на отримання у
зв'язку з його виходом зі складу учасників ТОВ „ФАСАД” вартості частини майна
ТОВ „ФАСАД”, пропорційної 21% частки ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ „ФАСАД”,
розмір якої визначається за правилами, встановленими законом та статутом ТОВ
„ФАСАД” в редакції, затвердженій загальними зборами ТОВ „ФАСАД” 16.01.2001
(протокол № 1) та зареєстрованій Жовтневою районною адміністрацією м. Києва 22.01.2001
за № 08931; зобов'язано ТОВ „ФАСАД” впродовж десяти днів з моменту набрання
даним рішенням законної сили, виплатити ОСОБА_1 вартість частини майна ТОВ
„ФАСАД”, пропорційної 21% частки ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ „ФАСАД”, в
розмірі, визначеному за правилами встановленими законом і статутом ТОВ „ФАСАД”
в редакції, затвердженій загальними зборами ТОВ „ФАСАД” 16.01.2001 (протокол №
1) та зареєстрованій Жовтневою районною адміністрацією м. Києва 22.01.2001 за №
08931; в іншій частині у позові відмовлено.

Апеляційний господарський вважає, що
дане рішення підлягає зміні з огляду на наступне.

Громадянин ОСОБА_1 відповідно до
договору про внесення змін до установчого договору від 29.12.2003 про створення
та діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю „ФАСАД” (далі Товариство)
є одним з учасників Товариства, якому належить 21% статутного фонду, що
становить 105 000 грн.

15.06.2006 ОСОБА_1 подав заяву з
вимогою скликати позачергові збори учасників Товариства на 22.09.2006 з
наступним порядком денним: 1) про вихід ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства;
2) про строки та порядок розрахунку із ОСОБА_1; 3) про зменшення розміру
статутного капіталу Товариства; 4) про ухвалення нової редакції статуту
Товариства. До вказаної заяви було додано нотаріально засвідчену копію заяви
про вихід зі складу учасників Товариства від 23.05.2006, засвідченої приватним
нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрована в
реєстрі за № 1653. При цьому, напис, зроблений на лицьовій частині заяви,
свідчить про отримання даної заяви з додатком директором Товариства 15.06.2006.

07.08.2006 були проведені збори
учасників Товариства, на яких було затверджено нову редакцію статуту
Товариства, затверджено результати фінансово-господарської діяльності
Товариства за перше півріччя 2006 року та затверджено відкоригований плановий
бюджет обсягів виробництва та реалізації. Даний протокол підписано усіма
учасниками Товариства, зокрема, і представниками ОСОБА_1

04.09.2006 були скликані та проведені
позачергові загальні збори учасників Товариства, на яких були прийняті рішення
(оформлені протоколом від 04.09.2006), зокрема: виключити ОСОБА_1 зі складу
учасників Товариства у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 обов'язків
учасника Товариства, який своїми діями перешкоджає досягненню цілей Товариства;
вирішено визначити дату виключення учасника зі складу Товариства - датою
реєстрації змін установчих документів; визначено вартість майна, що підлягає
виплаті ОСОБА_1 (21% від (активи Товариства - зобов'язання Товариства);
вирішено зменшити розмір статутного капіталу Товариства на 105 000 грн. та
визначити його у розмірі 395 000 грн.; вирішено внести зміни до статуту
Товариства, пов'язані із виключенням ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства,
зменшенням розміру статутного капіталу та інших змін, шляхом викладення статуту
Товариства в новій редакції, нову редакцію статуту Товариства затвердити та
підписати.

З матеріалів справи вбачається, що в
серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Солом'янського районного суду
м. Києва з позовом, в якому просив суд визнати недійсними рішення загальних
зборів учасників Товариства від 07.08.2006 щодо внесення змін до статуту
Товариства шляхом його викладення та затвердження в новій редакції, а також
просив суд визнати недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства від
04.09.2006 в частині виключення його зі складу учасників Товариства.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 03.05.2007 у справі № 2-4365 (2006 рік) позов ОСОБА_1
задоволено частково, за рішенням визнано частково недійсним положення рішення
позачергових загальних зборів учасників Товариства від 04.09.2006 в частині
мотивів виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства, а саме: посилання на
невиконання ним обов'язків учасника товариства та який своїми діями перешкоджає
досягненню цілей Товариства; в решті позову відмовлено.

Дане рішення суду було оскаржено в
апеляційному порядку як ОСОБА_1, так і Товариством, однак, до цього часу справа
в апеляційному порядку не була розглянута, а отже рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 03.05.2007 у справі № 2-4365 (2006 рік) не набрало
законної сили.

Таким чином, виникає ситуація, коли є
заява ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників Товариства та рішення позачергових
загальних зборів про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства, яке
станом на сьогоднішній день в судовому порядку не скасоване. Маючи таку
ситуацію, суд повинен виходити із суті заявлених позовних вимог та встановити,
яким чином встановлення факту виходу або виключення може вплинути на права та
інтереси позивача. З огляду на викладене, апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Правовий статус і діяльність
господарських товариств регулюється положеннями Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та Закону України „Про господарські товариства”.
Право на вільне розпорядження належними учаснику корпоративними правами є
невід'ємним. Корпоративні правовідносини існують безстроково і припиняються
внаслідок настання обставин, передбачених законом. Зокрема, підставою для
припинення корпоративних відносин з ініціативи учасника є вихід з товариства.
Право на вихід реалізується у встановленому законом порядку та з урахуванням вимог,
передбачених установчими документами. Дане право не може бути обмежене.

Статтею 116 Цивільного кодексу
України та частиною 1 статті 10 Закону України „Про господарські товариства”
передбачено, що учасник товариства має право вийти у встановленому порядку з
товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Цивільного
кодексу України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти
з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три
місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом; учасник, який
виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати
вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі
товариства.

Згідно із ст. 54 Закону України „Про
господарські товариства” при виході учасника з товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться
після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до
12 місяців з дня виходу.

Разом з тим, корпоративним правам
учасників товариства кореспондуються корпоративні обов'язки, у випадку
невиконання яких по відношенню до учасника товариства застосовуються санкції -
виключення зі складу учасників товариства.

Так, відповідно до ст. 64 Закону
України „Про господарські товариства” учасника товариства з обмеженою
відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує
обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути
виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що
володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів
учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні
участі не бере. Виключення учасника з товариства призводить до наслідків,
передбачених статтями 54 і 55 цього Закону.

Не дивлячись на кардинально
протилежні підставі припинення корпоративних правовідносин між товариством та
його учасником, законодавець встановлює однакові правові наслідки як при виході
учасника з власної ініціативи, так і при його виключенні на підставі рішення
зборів учасників товариства - обов'язковість виплати йому вартості частини
майна товариства, пропорційної його частці у статутному (складеному) капіталі,
при цьому така виплата має бути здійснена в строк до 12 місяців з дня виходу.

Саме встановлення законодавцем чітко
визначеного строку, впродовж якого має бути здійснена виплата учаснику у зв'язку
з його виходом (або виключенням), має принципове значення для встановлення
судом факту наявності чи відсутності порушеного корпоративного права, яке
відповідно до норм чинного законодавства є гарантованим та беззаперечним,
однак, даний факт неможливо встановити без визначення дати, з якої учасник
Товариства буде вважатися таким, що вийшов зі складу учасників Товариства, або
дати, з якої відбулось виключення його зі складу учасників Товариства та
відповідно і рахувати строк, впродовж якого він має право отримати виплату у
зв'язку з його виходом (виключенням).

Як зазначалося вище, 15.06.2006
ОСОБА_1 було подано заяву з вимогою скликати позачергові збори учасників
Товариства. До вказаної заяви було додано нотаріально засвідчену копію заяви
про вихід зі складу учасників Товариства від 23.05.2006, засвідчену приватним
нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровану в
реєстрі за № 1653. Напис, зроблений на лицьовій частині заяви, свідчить, що
дана заява з додатком - заявою ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників
Товариства, була отримана директором Товариства 15.06.2006. Саме з цієї дати -
15.06.2006 обчислюється трьохмісячний строк (ч. 1 ст. 148 Цивільного кодексу
України).

Таким чином, позивач буде вважатися
таким, що вийшов зі складу учасників Товариства з власної ініціативи з
15.09.2006. В свою чергу, виплата вартості частки майна повинна бути здійснена
позивачу Товариством у строк до 12 місяців з дня виходу (ст. 54 Закону України
„Про господарські товариства”), тобто до 15.09.2007.

Вищевикладене дає підстави
апеляційному господарському суду не погодитися із зробленим місцевим
господарським судом висновком, що позивач в будь-якому випадку є таким, що
вийшов зі складу учасників Товариства з 23.08.2006, а тому останнє до
23.08.2007 повинно було здійснити виплату вартості частини майна. Для того, щоб
правильно встановити дату, з якої позивач буде вважатися таким, що вийшов зі
складу учасників Товариства, місцевий господарський суд повинен був визначити
дату отримання (вручення) листа про вихід відповідною посадовою особою
Товариства. В матеріалах справи є беззаперечний доказ отримання Товариством
(його директором) заяви позивача про вихід зі складу учасників Товариства (див.
а.с. 13), однак, місцевий господарський суд не здійснив належної оцінки даного
доказу, не прийняв його до уваги, і, як наслідок, прийшов до невірного
висновку, що позивач вийшов зі складу учасників Товариства 23.08.2006, яке до
23.08.2007 мало здійснити з ним розрахунок.

При цьому необхідно відмітити, що
місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що учасник
товариства може вийти зі складу учасників товариства, попередивши про це
товариство не менше ніж за три місяці, тобто від дати отримання посадовою
особою товариства заяви учасника про його вихід відраховується три місяці, зі
спливом яких учасник і буде вважатися таким, що вийшов зі складу учасників
товариства.

В апеляційній скарзі Товариство
посилається на те, що позивач не може вважатися таким, що вийшов зі складу
учасників Товариства, оскільки в матеріалах справи є рішення (оформлене
протоколом від 04.09.2006) позачергових загальних зборів Товариства про
виключення позивача зі складу учасників (дане рішення не скасовувалось у
судовому порядку).

Апеляційний господарський суд
не може погодитися з даним твердженням Товариства, враховуючи наступне.

Як вже було зазначено вище 04.09.2006
були скликані та проведені позачергові загальні збори учасників Товариства, на
яких були прийняті рішення (оформлені протоколом від 04.09.2006), зокрема:
виключити ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства у зв'язку із неналежним
виконанням ОСОБА_1 обов'язків учасника Товариства, який своїми діями
перешкоджає досягненню цілей Товариства; вирішено визначити дату виключення
учасника зі складу Товариства - датою реєстрації змін установчих документів.

В матеріалах справи наявна ухвала
Солом'янського районного суду м. Києва від 31.08.2006 № 2-3649/06р, якою заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, заборонено Товариству з
обмеженою відповідальністю „ФАСАД” проводити державну реєстрацію змін до
установчих документів (статуту), в тому числі, проводити державну реєстрацію
нової редакції установчих документів (статуту) ТОВ „ФАСАД”, затвердженої
загальними зборами учасників ТОВ „ФАСАД” від 07.08.2006. Доказів оскарження
даної судової ухвали Товариством, так само як і доказів проведення державної
реєстрації змін до установчих документів, Товариством надано не було.

Отже, апеляційний господарський суд
встановлює, що Товариством не завершена процедура виключення ОСОБА_1 зі складу
його учасників, а отже підстави для встановлення факту виключення ОСОБА_1 зі
складу учасників Товариства відсутні.

В апеляційній скарзі Товариство зазначає,
що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неналежне
дослідження наявних в матеріалах справи доказів, призвело до неправильного
визначення судом предмету позову, та, як наслідок, порушення процесуальних
норм. Так, на думку Товариства, судом порушено п. 2 ст. 83 ГПК України,
оскільки суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог, за відсутності
будь-якого клопотання заінтересованої сторони, чим порушив права відповідача та
третіх осіб - дійсних учасників ТОВ „ФАСАД”. Місцевий господарський суд
встановив факт виходу позивача зі складу учасників товариства (дана вимога не
заявлялась позивачем) та зобов'язав відповідача виплатити вартість частини
майна, в той час, як позивач просив суд виділити йому відповідну частку.

Крім того, Товариство посилається на
те, що між ним та позивачем вже існує судовий спір щодо стягнення з Товариства
вартості частини майна, пропорційної частці позивача у статутному капіталі
(справа № 2-735, яка розглядається Солом'янським районним судом м. Києва).

Стосовно заперечень Товариства в
апеляційній скарзі щодо самого встановлення факту виходу позивача зі складу
учасників Товариства, колегія суддів зазначає, що позивач станом на день
прийняття та оголошення оскаржуваного рішення був таким, що вже вийшов зі
складу учасників Товариства, однак, місцевий господарський суд, враховуючи
формулювання позивачем позовних вимог та за відсутності будь-якого клопотання
заінтересованої сторони, дійсно не мав права виходити за межі позовних вимог та
в резолютивній частині рішення зазначати : «Визнати за ОСОБА_1 право на
отримання у зв'язку з його виходом зі складу учасників ТОВ „ФАСАД” вартості
частини майна ТОВ „ФАСАД”…» (пункт 2 резолютивної частини рішення).

Колегія суддів також погоджується з
Товариством, що суд вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши Товариство
виплатити позивачу вартість частини майна Товариства (пункт 3 резолютивної
частини рішення), оскільки позивач просив суд саме зобов'язати Товариство
виділити йому у зв'язку з його виходом з учасників товариства частку майна
цього товариства. При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає,
що на відміну від справи № 2-735, яка розглядається Солом'янським районним
судом м. Києва, в якій предметом спору є стягнення з Товариства на користь
ОСОБА_1 вартості частини майна Товариства, позивач, звернувшись до суду з даним
позовом (справа № 38/308), скористався способами захисту цивільних прав,
передбачених пунктами 1, 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України,
як-то: визнання права та примусове виконання обов'язку в натурі. Дане посилання
позивача свідчить про те, що ним чітко були сформульовані позовні вимоги:
визнати за ним право при виході зі складу учасників Товариства та зобов'язати
Товариство виділити у зв'язку з його виходом зі складу учасників Товариства
частку майна Товариства.

Також місцевий господарський суд,
задовольняючи частково позовні вимоги позивача, прийшов до висновку, що
вартість частки майна Товариства, що повинна бути виплачена позивачу у зв'язку
з його виходом, повинна вираховуватися виходячи із  розміру, визначеному за правилами
встановленими законом і статутом ТОВ „ФАСАД” в редакції, затвердженій
загальними зборами ТОВ „ФАСАД” 16.01.2001 (протокол № 1), оскільки зміни до
статуту, затверджені протоколом № 4 від 07.08.2006, в тому числі щодо порядку
та способів визначення вартості належної позивачу частини майна, не були
внесені до Єдиного державного реєстру.

Апеляційний господарський суд не може
погодитися з даним висновком місцевого господарського суду, з огляду на
наступне.

Однією з причин даного спору є
питання щодо порядку визначення вартості частки позивача у статутному капіталі
Товариства.

Згідно із ч. 2 ст. 148 Цивільного
кодексу України учасник, який виходить із товариства з обмеженою
відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його
частці у статутному капіталі товариства; за домовленістю між учасником та
товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням
майна в натурі; якщо вклад до статутного фонду був здійснений шляхом передання
права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати
винагороди; порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна
частці учасника у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати
встановлюються статутом і законом.

Відповідно до ст. 54 Закону України
„Про господарські товариства” при виході учасника з товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться
після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства.

Відповідно до ст. 66 Господарського
кодексу України майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а
також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі
підприємства; джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні
внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших
видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та
інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в
інших суб'єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством
порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України.

Тобто, майно підприємства становлять
виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких
відображається в самостійному балансі підприємства.

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд приходить до висновку, що питання, пов'язані з визначенням
вартості частки майна в статутному фонді, визначаються на підставі даних
балансу підприємства.

Пунктом 11.5 статуту Товариства в
редакції 2001 року передбачено, що при виході (виключенні) учасника з
Товариства йому виплачується вартість частини майна Товариства, пропорційна
його частці у статутному фонді; виплата проводиться після затвердження звіту за
рік, в якому він вийшов з Товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу; на
вимогу учасника, та за згодою Товариства вклад може бути повернений повністю
або частково в натуральній формі; грошова або натуральна форма компенсації
частки виплачується згідно з реальною поточною ринковою вартістю майна, що
визначатиметься на засадах відкритих ринкових пропозицій на час виходу учасника
з Товариства; учаснику, який вибув, виплачується також належна йому частка
прибутку, одержаного Товариством у поточному році; майно, передане учасником
Товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без
винагороди.

Як вже було зазначено, протоколом №
4 зборів учасників Товариства від 07.08.2006 було затверджено нову редакцію
статуту Товариства, відповідно до п. 3.5.2 нової редакції статуту Товариства розмір
виплати учаснику у зв'язку з виходом зі складу учасників визначається на
підставі вартості майна товариства, яка відображена в самостійному балансі
підприємства, з врахуванням зобов'язань товариства.

Протоколом позачергових загальних
зборів учасників Товариства від 04.09.2006 визначено вартість активів
Товариства на підставі даних балансу Товариства, у відповідності до положень
ст. 66 Господарського кодексу України, якою встановлено, що майно підприємства
становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких
відображається в самостійному балансі підприємства; зборами було вирішено
визначити наступний порядок визначення вартості частини майна та прибутку, що
підлягає сплаті у зв'язку із виключенням учасника: вартість майна Товариства =
активи Товариства - зобов'язання Товариства; джерелами формування активів
Товариства є: статутний капітал; прибуток минулих років; прибуток поточного
року; вартість майна, що підлягає виплаті учаснику = 21% від вартості майна
Товариства (21% - частка ОСОБА_1 в статутному капіталі Товариства); таким
чином, вартість майна, що підлягає виплаті ОСОБА_1 визначається: 21% від
(активи Товариства - зобов'язання Товариства).

З матеріалів справи вбачається, що в
серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Солом'янського районного суду
м. Києва з позовом, в якому, зокрема, просив суд визнати недійсним рішення
загальних зборів учасників Товариства від 07.08.2006 щодо внесення змін до
статуту Товариства шляхом його викладення та затвердження в новій редакції.

Розглянувши дані позовні вимоги
ОСОБА_1, Солом'янський районний суд м. Києва у рішенні від 03.05.2007 у справі
№ 2-4365 (2006 рік) прийшов до висновку, що прийняте Товариством рішення в
частині затвердження нової редакції статуту Товариства відповідає вимогам
закону та не порушує корпоративних прав позивача; суд прийшов до висновку, що
порядок розрахунків при виході учасника зі складу Товариства, викладений в п.
11.5 статуту Товариства в редакції 2001 року протирічить закону, а тому п. 3.5.2
нової редакції статуту Товариства, затвердженого рішенням загальних зборів
учасників Товариства 07.08.2006, відповідає вимогам закону, не порушує та не
може порушити корпоративних прав позивача.

Дане рішення суду було оскаржено в
апеляційному порядку ОСОБА_1, однак, до цього часу справа в апеляційному
порядку не була розглянута, протокол № 4 від 07.08.2006 є чинним.

В той же час, в матеріалах справи
наявне рішення Солом'янського районного суду м. Києва за позовом ОСОБА_4 до ТОВ
„ФАСАД” від 24.05.2006 у справі № 2-2440/06 про визнання частково недійсним
статуту Товариства. За рішенням задоволено позов повністю, визнано недійсними
положення ч. 3 п. 11.5 статуту Товариства, а саме: грошова або натуральна форма
компенсації частки виплачується згідно з реальною поточною ринковою вартістю
майна, що визначається на засадах відкритих ринкових пропозицій на час виходу
учасника з товариства”.

08.11.2007 ОСОБА_1 оскаржив дане
рішення до Вищого господарського суду України та просив суд рішення
Солом'янського районного суду м. Києва від 24.05.2006 у справі № 2-2440/06
скасувати.

На час розгляду даної справи в
апеляційному господарському суді позивач не надав доказів задоволення його
касаційної скарги Вищим господарським судом, а відтак рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 24.05.2006 у справі № 2-2440/06, яким визнано
частково недійсним п. 11.5 статуту Товариства в редакції 2001 року, набрало
законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України
рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для
господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи те, що протокол № 4 від
07.08.2006 зборів учасників Товариства, яким затверджено нову редакцію статуту
Товариства, зокрема, п. 3.5.2, та протокол від 04.09.2006, яким визначено
порядок розрахунку вартості частини майна, що підлягає сплаті ОСОБА_1 у зв'язку
з його виключенням, є чинними, в судовому порядку не визнані недійсними, з урахуванням
судового рішення, яке набрало законної сили та за яким визнано частково
недійсним положення п. 11.5 статуту Товариства в редакції 2001 року,
апеляційний господарський суд не погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що вартість частки майна Товариства, що повинна бути
виплачена позивачу у зв'язку з його виходом, повинна вираховуватися виходячи із
ринкової (дійсної) вартості майна Товариства (в розмірі, визначеному статутом
ТОВ „ФАСАД” в редакції, затвердженої загальними зборами ТОВ „ФАСАД” 16.01.2001
(протокол № 1). З цих же підстав колегією суддів не приймається до уваги
посилання позивача про необхідність застосування до правовідносин сторін при
визначенні вартості частини майна, яка має бути виділена та виплачена позивачу
у зв'язку з його виходом зі складу учасників Товариства, положень Закону
України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в
Україні”.

Таким чином, Товариство, виходячи із
прийнятих рішень (оформлених протоколом № 4 від 07.08.2006 та протоколом від
04.09.2006), повинно виділити позивачу у зв'язку з його виходом зі складу його
учасників, вартість частини майна Товариства, пропорційну 21% частки ОСОБА_1 у
статутному капіталі Товариства, яка визначається на підставі вартості майна Товариства
(в яку входить вартість адміністративної будівлі виробничої бази площею 867,10
кв. м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1-В), яка відображена
в самостійному балансі підприємства, з урахуванням зобов'язань Товариства, про
що повинно бути прийняте Товариством рішення на зборах його учасників.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення місцевого
господарського суду та часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від
30.10.2007 у справі №38/308 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній
редакції:

“Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) право
на отримання при виході зі складу учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю „ФАСАД” частки майна цього товариства, пропорційної його
частці в розмірі 21% статутного капіталу товариства.

Визнати, що в частку ОСОБА_1
входить вартість адміністративної будівлі виробничої бази площею 867,10 кв. м.,
яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1-В.

Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю „ФАСАД” виділити ОСОБА_1 у зв'язку з його виходом з учасників
товариства частку майна цього товариства, пропорційну його частці в розмірі 21%
статутного капіталу товариства, яка має вираховуватись, виходячи із вартості
майна Товариства з обмеженою відповідальністю „ФАСАД”, відображеної в
самостійному балансі підприємства.

В решті позову відмовити.”

2. Справу № 38/308 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Губенко Н.М.

Судді
Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.