ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

01.11.07                                                                                           Справа№ 25/216 А

17 год. 20 хв.
79014, м.Львів вул.Личаківська,128. Зал судових засідань № 310

Господарський суд Львівської області розглянувши в судовому засіданні справу:

за позовом :
Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Софі” (м.Львів)

до відповідача :
Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України в Житомирській області (м.Житомир)

про :
визнання неправомірними дій, акту перевірки від 22.06.2007 р. № 060027 та рішення від 26.06.2007 р. № 060063/32 про застосування фінансових санкцій

Головуючий  : В.М.Пазичев
Пазичев В.М.

Секретар : Я.Я.Люта
Люта Я.Я.

Представники сторін:

Від позивача:
Дмитренко В.П. –представник (довіреність №2398 від 23.08.07)

Від відповідача :
Ковальчук П.П. –представник (довіреність №614/10/32 від 04.09.07 р.)

Присутнім в судовому засіданні, згідно ст. 130 КАС України, роз’яснено їхні процесуальні права та обов’язки, а також видано пам’ятки про їхні права та обов’язки.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов  Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Софі” (м.Львів) до Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України в Житомирській області (м.Житомир) про  визнання неправомірними дій, акту перевірки від 22.06.2007 р. № 060027 та рішення від 26.06.2007 р. № 060063/32 про застосування  фінансових санкцій.

Ухвалою суду від 23.07.2007 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у попередньому судовому засіданні на 07.09.2007 р. В попередньому судовому засіданні 07.09.2007 р. було оголошено перерву до 15.10.2007 р. В попередньому засіданні 15.10.2007 р оголошено перерву до 25.10.2007 р. В попередньому засіданні 25.10.2007 р. судом прийнято рішення про закінчення підготовчого провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 01.11.2007 р.

Позивач вимог ухвал суду про порушення провадження у справі від 23.07.2007 р., про оголошення перерви від 07.09.2007 р., про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду від 25.10.2007 р. в повному обсязі не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

07.09.2007 р. до суду за вх. №  19008 поступило клопотання позивача про долучення до справи письмових доказів.

07.09.2007 р. до суду за вх. №  19009 поступило клопотання позивача про долучення до справи письмових доказів та виклик свідка.

15.10.2007 р. в судовому засіданні був допитаний в якості свідка гр. Малий Олександр Валерійович.

15.10.2007 р. до суду за вх. № 21938 надійшла заява позивача про зміну позовних вимог. Позивач просить:

- визнати дії відповідача щодо порядку проведення ним 22.06.2007 р. перевірки складів ТзОВ “ТД “Софі” в м. Житомирі неправомірними;

- визнати акт перевірки відповідача від 22.06.2007 р. № 060027 та рішення відповідача від 26.06.2007р. № 060063/32 про застосування фінансових санкцій неправомірними та скасувати їх.

15.10.2007 р. до суду за вх. № 21939 від позивача надійшло пояснення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні 25.10.2007 р. представником позивача надано додаткові пояснення по суті позовних вимог.

Представник позивача позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у заяві, обгрунтуваннях і поясненнях.

Відповідач вимог ухвал суду про порушення провадження у справі від 23.07.2007 р., про оголошення перерви від 07.09.2007 р., про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду від 25.10.2007 р. в повному обсязі не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

В судовому засіданні 07.09.2007 р. від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому він повністю заперечив позовні вимоги і просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 15.10.2007 р. від представника відповідача поступило пояснення на позовну заяву, в якому він повністю заперечив позовні вимоги і просить відмовити в задоволенні позову.

23.10.2007 р. до суду за вх. №22655 від відповідача надійшла копія пояснень директора Житомирської філії ТзОВ “Торговий Дім “Софі” Малого О.В.

Представник відповідача позов заперечив повністю, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві та поясненнях.

В судовому засіданні 25.10.2007 р. судом прийнято рішення про здійснення повного фіксування судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 01.11.2007 р., за узгодженим клопотанням представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 05.11.2007 р.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, заслухавши пояснення представників присутніх в судовому засіданні, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

22 червня 2007 року до складу товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім ”Софі”, розміщеного на території Консервного заводу (надалі - ТзОВ „ТД „Софі"), розташованого по вул. Щорса, 169 у м. Житомирі прибули працівники відповідача: старший державний податковий ревізор-інспектор РУ Департаменту САТ ДПА України в Житомирській області інспектор податкової служби II рангу КУЗНЄЦОВ Максим Володимирович та старший державний податковий ревізор-інспектор РУ Департаменту САТ ДПА України в Житомирській області інспектор податкової служби І рангу ШАМРАЙ Наталія Миколаївна, підійшли до начальника сховища, якого повідомили, що прибули для проведення планової перевірки, надавши відповідні направлення від І8.06.2007р. №№ 81, 89 (додано до справи).

На момент проведення перевірки, тобто на 22 червня 2007 року, працівниками РУ Департаменту САТ ДПА України в області встановлений факт наявності у позивача ліцензії на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями серією АБ № 155595 від 20.05.2007р., яка видана Департаментом адміністрування акцизного збору ДПА України за заявою ТзОВ „Торговий Дім „СОФІ”, м. Львів, від 20.07.2005 року на 5 років з терміном дії на період часу з 21.07.2005року до 21.07.2010 року.

Зазначені посадові особи не були допущені 22.06.2007р. до проведення планової перевірки та отримавши відмову, викликали представника ТзОВ „ТД “Софі” МАЛОГО Олександра Валерійовича і повідомили його, що в них є інформація про те, що зі складу ТзОВ ,,ТД „Софі"  в м. Житомирі здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями при відсутності ліцензії на даний вид діяльності. В підтвердження цього вказані посадові особи ніяких доказів не надали і запропонували написати представнику ТзОВ „ТД „Софі" пояснення, а потім залишили територію складів ТзОВ „ТД “Софі”, не склавши та не надавши ніяких документів за результатами свого перебування.

3 липня 2007 року на адресу ТзОВ “ТД “Софі" від відповідача надійшов акт перевірки від 22.06.2007 р. №060027 (додано до справи).

В акті перевірки від 22.06.2007 р. №060027 вказано: що перевіркою встановлено, що при купівлі 1 пляшки горілки „Пшенична'' торгової марки „Кристалівська" ємністю 0,5 л, міцністю 40% ТзОВ „Українська алкогольна компанія „Кристал" дата виробництва 29.05.2007 р. по ціні 6,09 грн. розрахунковий документ не надано, реєстратор розрахункових операцій відсутній.

Однак, за твердженням позивача, ні в акті перевірки від 22.06.2007 р. №060027, ні усно при спілкуванні з представником ТзОВ „ТД „Софі”, в обгрунтування зазначеного в акті твердження про здійснення зі складу роздрібної торгівлі алкогольними напоями, посадовими особами відповідача ніяких доказів надано не було.

Отже, на думку позивача, в акті перевірки від 22.06.2007 р. №060027 відображені нічим не обгрунтовані дані та суб'єктивні припущення посадових осіб відповідача, які не мають належних доказів, що тягне за собою неправомірність даного акту, як такого, що складений з порушенням чинного законодавства України.

16 липня 2007 року від відповідача надійшло рішення від 26.06.2007 р. №060063/32 про застосування фінансових санкцій (долучено до матеріалів справи).

З рішення від 26.06.2007 р. №060063/32 про застосування фінансових санкцій вбачається, що відповідачем перевіркою стану дотримання вимог законодавства під час провадження діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів ТзОВ „ТД „Софі” на підставі акту перевірки від 22.06.2007 р. №060027 встановлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями з місця зберігання алкогольних напоїв, за що, згідно з абзацом 5 частини 2 ст. 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етиловою, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня І995 року N 481/95-ВР (надалі - Закон від 19.12.1995р. N 481/95-ВР) застосовано до ТзОВ ,.ТД „Софі" фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 31 800,00 грн.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач, не повідомивши за десять днів ТзОВ „ТД „Софі" про початок проведення планової перевірки складів в м. Житомирі, направив на перевірку своїх посадових осіб, які проникли на територію складу товариства прихованим способом, склали акт перевірки від 22.06.2007 р. №060027 з порушенням чинного законодавства України і, при невідповідності висвітлених в ньому даних фактичним обставинам справи, прийняв рішення від 26.06.2007 р. №060063/32 про застосування фінансових санкцій.

Вказаний акт перевірки від 22.06.2007 р. №060027 ТзОВ „ТД „Софі" вважає незаконним та безпідставним, виходячи із наступного.

У відповідності до підпункту 2.1.8 пункту 2.1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005р. N 327. зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/1 1205 (надалі - Порядок) вступна частина акта виїзної планової перевірки повинна містити серед інших даних інформацію про направлення суб'єкту господарювання повідомлення про проведення планової виїзної перевірки, чого в акті перевірки від 22.06.2007 р. №060027 немає.

В свою чергу, згідно частини 4 ст. 11-1 Закону від 04.12.1990р. №509-ХІ1 право на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення. Отже, враховуючи, що ніякого повідомлення на адресу ТзОВ „ТД „Софі" від відповідача про проведення ним планової перевірки взагалі не надходило, то і права на її проведення він не мав, тим більше прихованим способом, а наступні дії щодо складання акту перевірки від 22.06.07 №060027 є неправомірними.

Відповідач у відзиві на позов та поясненнях наголошує на правомірності дій працівників податкової служби при проведенні перевірки, а також при застосуванні фінансових санкцій за результатами її проведення.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного :

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 92 Конституції України організація і діяльність органів виконавчої влади визначаються виключно законами України. Оскільки, відповідач є органом державної влади, то його діяльність та діяльність його посадових осіб має підпорядковуватися вимогам наведених норм Конституції України.

У відповідності до частини 1 статті 16 Закону від 19.12.1995р. N 481/95-ВР. контроль за дотриман ням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетен ції, визначеної законами України.

Відповідно до пункту 1 статті 8, пункту 1 статті 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990р. N 509-ХІІ органи державної податкової служби мають право перевіряти наявність ліцензій, патентів, інших спеціальних дозво лів на здійснення окремих видів підприємницької діяльності.

У відповідності до частини 1 ст. 11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”  від 04.12.1990р. N 509-ХІІ, плановою виїзною перевіркою  вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та слати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно   якого проводиться така планова виїзна перевірка.

У відповідності до пункту 1 частини 1 ст. 11-2 Закону від 04.12.1990р. N 509-ХІІ посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, на зва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку.

Відповідач у своєму відзиві, посилаючись на наявність виписаних направлень на перевірку за №№ 81, 89 від 18.06.2007р., плану-графіку проведення виїзних та невиїзних перевірок на червень місяць поточного року, а також на ст.ст. 11-1, 11-2 Закону України від 04 грудня 1990 року N 509-ХІІ ""Про державну податкову службу в Україні” (надалі - Закон від 04.12.1990р. N 509-ХІІ), Закон України від 19 грудня 1995 року N 481/95-ВР „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (надалі - Закон від 19.12.1995р. N 481/95-ВР), вказує, що згідно вказаних документів і приведених норм права його працівниками 22.06.2007р. було проведено планову перевірку складського приміщення Житомирської філії ТзОВ „Торговий Дім „Софі”, яке належить ТзОВ „Торговий Дім „Софі", м. Львів, за місцем торгівлі, а саме: м. Житомир, вул. Щорса, 169, на предмет дотримання вимог чинного законодавства при здійсненні роздрібної торгівлі підакцизними товарами (алкогольними напоями).

Слід звернути увагу суду на те, що відповідач вказує в своєму відзиві від 04.09.2007р. вих. 615/10/32, що 22.06.2007р., що ним проводилась планова перевірка і підставою для цього був затверджений план-графік. Про те, що проводиться планова перевірка вбачається і із направлень відповідача на перевірку від 18.06.2007р. №№81,89.

Разом з тим, у відповідності до частини 1 ст. 11-1 Закону від 04.12.1990р. N 509-ХІІ плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника по датків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.

В свою чергу згідно частини 7 ст. 11-1 Закону від 04.12.1990р. N 509-ХІІ, позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодовою, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (тобто Закону від 19.12.1995р. N 481/95-ВР), а в інших випадках - за рішенням суду.

У відповідності до частини 1 ст. 16 Закону від 19.12.1995р. N 481/95-ВР, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетен ції, визначеної законами України.

Таким чином, відповідач, згідно чинного законодавства України, має право на проведення лише позапланових перевірок, оскільки планові перевірки, як про це вказує відповідач, стосуються виключно своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати платником податків зборів (обов'язкових платежів) та податків, про що зазначено в частині 1 ст. 11-1 Закону від 04.12.1990р. N 509-ХІІ, а право на проведення ним позапланових перевірок випливає із частини 7 ст. 11-1 Закону від 04.12.1990р. N 509-ХП, яка відсилає до Закону від 19.12.1995р. N 481/95-ВР, що закріплює це право в частині 1 статті 16 Закону від 19.12.1995р. N 481/95-ВР, і умовою допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення позапланових виїзних перевірок є надання платнику податків під розписку направлення   на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової   виїзної   перевірки,   в   якому   зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Аналогічна викладеній вище є правова позиція і Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва,  зазначена у листі від 30.08.2005 р. N 7388 „Щодо порядку проведення перевірок органами державної податкової служби ".

Щодо застосування нормативно-правового акту до правовідносин, які врегульовують порядок оформлення результатів перевірки, то відповідач вказує, що при оформленні результатів перевірки він керувався наказом ДПА України №388-ДСК від 14.08.2002р. “Про порядок оформлення матеріалів перевірок додержання суб'єктами підприємницької діяльності умов, встановлених законодавством України щодо провадження здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами", а наказ ДПА України від 10.08.05р. №327, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за №925/11205, стосується загального порядку оформлення результатів невиїзних документальних виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, відповідно до якого дійсно вказується інформація про направлення суб'єкту господарювання повідомлення про проведення планової виїзної перевірки.

Однак, відповідно до пункту 1.1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005р. N 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за № 925/11205 (надалі - Порядок), цей Порядок розроблено відповідно до вимог Закону України "Про державну податкову службу в Україні" для застосування посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, суб'єктами господарювання - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими    відокремленими    підрозділами    (далі - суб'єкти господарювання).

Отже, вказаний Порядок розроблено для застосування посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів: невиїзних документальних перевірок; виїзних планових перевірок з   питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства;  позапланових    перевірок   з    питань   дотримання податкового,    валютного   та   іншого  законодавства.

Акцентування ж відповідачем уваги на тому, що Порядок стосується лише документальних перевірок спростовується самим пунктом 1.1 Порядку, де приведено шляхом послідовного переліку тих трьох видів матеріалів перевірок, які підлягають оформленню згідно нього, а не приведено безумовного визначення, що Порядок стосується лише документальних перевірок.

Крім того, у відповідності до ст. 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов'язки, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, а закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, які не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є не чинними.

У відповідності до п.п. 1, 2 Указу Президента України від 03.10.1992 р. N 493/92, „Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", із змінами, внесеними згідно з Указом Президента N 493/98 від 21.05.1998р., з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації, а державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

Окрім цього, у відповідності до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. N 731:

- на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті   уповноваженими   на   це   суб'єктами  нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою,  що містять норми  права, мають не персоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні   чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами "Для службового користування", "Особливої важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та іншими, а також прийняті в порядку експерименту;

- державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що мають міжвідомчий харак тер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, органів господарського управ ління та контролю, а також підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

У відповідності до Указу Президента України від 27 червня 1996 року N 468/96 „Про Єдиний державний реєстр нормативних актів", з метою забезпечення в Україні єдиних принципів ідентифікації нормативних актів, державного обліку, створення фонду цих актів і підтримання їх у контрольному стані, доступності та гласності правової інформації, запроваджено в Україні Єдиний державний реєстр нормативних актів - автоматизовану систему збирання, накопичення та опрацювання актів законодавства, до якого включаються чинні, опубліковані та неопубліковані, у тому числі з обмежувальними грифами, Закони України, постанови Верховної Ради України, укази і розпорядження Президента України, декрети, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативні акти міністерств, інших центральних органів державної виконавчої влади, зареєстровані в Міністерстві юстиції України, нормативні акти Національного банку України, міжнародні договори України.

Вимога щодо реєстрації Нормативно-правових актів ДПА в порядку, встановленому законодавством, предбачена абз. 4 п. 7 Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 р. N 778.

На сьогоднішній день наказ ДПА України № 388-ДСК від 14.08.2002р. „Про порядок оформлення матеріалів перевірок додержання суб'єктами підприємницької діяльності умов, встановлених законодавством України щодо провадження здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами" в Міністерстві юстиції України не зареєстрований, як наслідок, до Єдиного державного реєстру нормативних актів не внесений, є недоступним для ознайомлення громадськості, в тому числі і позивачеві, хоча стосується прав та обов'язків його посадових осіб при здійсненні ними господарської діяльності, а тому наказ ДПА України № 388-ДСК від 14.08.2002р. не може вважатись чинним, виходячи із норми прямої дії- статті 57 Конституції України.

Таким чином, не чинний наказ ДПА України №388-ДСК від 14.08.2002р. „Про порядок оформлення матеріалів перевірок додержання суб'єктами підприємницької діяльності умов, встановлених законодавст вом України щодо провадження здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тю тюновими виробами" не може бути застосований як основний нормативний документ при оформленні матеріалів результатів перевірки складського приміщення Житомирської філії ТзОВ „Торговий Дім „Софі", яке належить ТзОВ „Торговий Дім „Софі", м. Львів, за місцем торгівлі, а саме: м. Житомир, вул. Щорса, 169, на предмет дотримання вимог чинного законодавства при здійсненні торгівлі підакцизними товарами (алкогольними напоями), проведеного відповідачем 22.06.2007р., а оформлення повинно було відбуватися у відповідності з Порядком, із зазначенням при цьому у вступній частині акта серед інших даних інформації про направлення суб'єкту господарювання повідомлення про проведення планової виїзної перевірки, чого в акті перевірки від 22.06.2007 р. №060027 немає.

Щодо правових норм, які врегульовують порядок проведення оперативних перевірок та розгляду матеріалів по них, то у відзиві від 04.09.2007р. вих. 615/10/32 вказано, що 22 червня 2007 року встановлено факт реалізації позивачем за місцем торгівлі, а саме: м. Житомир, вул. Щорса, 169, кінцевому споживачу алкогольних напоїв, а саме: відпущено перевіряючим 1 пляшку горілки марки „Пшенична" торгової марки „Кристалівська", ємністю 0,5 л, міцністю 40%, виробник ТзОВ „Українська алкогольна компанія „Кристал", дата виготовлення 29.05.07р. по ціні 06,09 грн. за пляшку, при цьому розрахунково-касового документу не надано".

Одночасно, відповідач вказує, що правом проводити перевірку він наділений згідно ст.ст. 11-1, 11-2 Закону від 04 грудня 1990 року N 509-ХІІ, а при оформленні результатів перевірки він керувався наказом ДПА України №388-ДСК від 14.08.2002р. „Про порядок оформлення матеріалів перевірок додержання суб'єктами підприємницької діяльності умов, встановлених законодавством України щодо провадження здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами".

Аналізуючи фактичні обставини справи та норми права, на які посилається відповідач в обгрунтування дій своїх посадових осіб, що мали місце при цих обставинах 22.06.2007р., слід зазначити, що виходячи із змісту акту перевірки від 22.06.2007 р. №060027, уточненого відзивом відповідача від 04.09.2007р. вих. 615/10/32, вбачається, що фактично посадовими особами відповідача 22.06.2007р. було здійснено на складі товариства, а саме: м. Житомир, вул. Щорса, 169, безпосередню закупівлю однієї пляшки горілки марки „Пшенична" торгової марки „Кристалівська", ємністю 0,5 л, міцністю 40%, виробник ТзОВ „Українська алкогольна компанія „Кристал", дата виготовлення 29.05.2007р. по ціні 06,09 грн. за пляшку,

У відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 8 Закону України від 18 лютого 1992 року N 2135-ХІІ „Про оперативно-розшукову діяльність" (надалі -Закон від 18 лютого 1992 року N 2135-ХІІ) оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності при наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право проводити контрольну та оперативну закупівлю та постачання товарів, предметів та речовин, у тому числі заборонених для обігу, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності з метою виявлення та документування фактів протиправних діянь, а порядок проведення оперативної закупівлі та контрольованого постачання визначається нормативними актами Міністерства внутрішніх справ України, податкової міліції, Служби безпеки України, погодже ними з Генеральною прокуратурою  України   та зареєстрованими у Міністерстві юстиції України.

У відповідності до абз. 7 частини 1 статті 5 Закону від 18 лютого 1992 року N 2135-ХІІ до оперативних підрозділів органів державної податкової служби, якими здійснюється оперативно-розшукова діяльність, відносяться оперативні підрозділи податкової міліції. В ст. 6 Закону від 18 лютого 1992 року N 2135-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності, а в її частині 3 зазначено, що забороняється приймати рішення про проведення оперативно-розшукових заходів при відсутності підстав, передбачених у цій статті. Інших чинних нормативно-правових документів, які надають право органам державної податкової служби і їх посадовим особам здійснювати контрольну та оперативну закупівлю товарів в Україні на сьогоднішній день не існує.

Не існує в Україні і нормативного акту податкової міліції, який би визначав порядок проведення оперативної закупівлі та контрольованого постачання і був погоджений з Генеральною прокуратурою України та зареєстрований у Міністерстві юстиції України, а посадові особи органу державної податкової служби, які проводили перевірку та не входять до складу оперативних підрозділів податкової міліції  чинним законодавством України таким правом (здійснювати контрольну та оперативну закупівлю товарів) не наділені.

Аналогічну правову позицію із викладених вище обставин має Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва, що викладена у листі від 14.05.2003 р. N2911.

Таким чином, посадові особи відповідача, як це вбачається з акту перевірки від 22.06.2007 р. №060027, уточненого відзивом відповідача від 04.09.2007р. вих. 615/10/32, діяли не у відповідності до наданих їм чинним законодавством України повноважень, провівши, як зазначено в акті перевірки, контрольну закупівлю однієї пляшки горілки марки „Пшенична" торгової марки „Кристалівська", ємністю 0,5 л, міцністю 40%, виробник ТзОВ „Українська алкогольна компанія „Кристал", дата виготовлення 29.05.07р. по ціні 06,09 грн. за пляшку.

Враховуючи відсутність в чинному законодавстві України права для посадових осіб органу державної податкової служби, які не входять до складу оперативних підрозділів податкової міліції, здійснювати контрольну та оперативну закупівлю товарів, Державною податковою адміністрацією України з цього приводу видано розпорядження N 272-р від 25.09.1998 р. „Щодо введення в дію порядку проведення оперативних перевірок та розгляду матеріалів по них" (надалі - Розпорядження N 272-р від 25.09.1998 р.). У відповідності до розділу 3 Розпорядження N 272-р від 25.09.1998 р. оперативна перевірка повинна проводитися за окремими планами органів державної податкової служби в складі не менше двох посадових осіб при наявності в них службових посвідчень, особистих знаків і посвідчення на право перевірки об'єктів, розташованих на конкретній території. Контрольне замовлення здійснюється службовою особою державної податкової служби в особливих випадках за письмовим дозволом керівника відповідного органу державної податкової служби.

У відповідності до абз. 4, 5 розділу 3 Розпорядження N 272-р від 25.09.1998 р, якщо матеріально відповідальною особою суб'єкта підприємницької діяльності не видано касового (товарного) чеку або іншого документу, що підтверджує факт продажу товару, то оголошення про оперативну перевірку проводиться після передачі матеріально відповідальною особою суб'єкта підприємницької діяльності товару, при цьому това ри, які одержані при контрольній закупці, повинні залишатися на місці (прилавку, у вузлі розрахунку тощо), а у випадку необхідності товари можуть бути перенесені для перерахунку їх кількості (зважування, перемірювання) в інше місце тільки в присутності матеріально відповідальної особи суб'єкта підприємницької діяльності, що здійснила їх продаж, і, з можливості, керівника чи особи, яка його заміщає.

У відповідності до абз. 6 розділу 3 Розпорядження N 272-р від 25.09.1998 р. товари, які були придбані під час оперативної перевірки шляхом контрольної закупки і які не втратили якості та придатні для подальшої реалізації, в обов'язковому порядку повертаються службовою особою господарюючому суб'єкту, який за допомогою операції „службова видача готівки" проводить через ЕККА реєстрацію повернення готівки на підставі акту оперативної перевірки.

Однак, згідно Ухвали Вищого господарського суду України від 6 березня 2001 року N 7/6, листів Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 29.03.2001 р. № 3-311/2158 та від от 5 06. 2002 р. N 1-221/30, розпорядження Державної податкової адміністрації України від 25.09.98 N 272-р "Про введення в дію порядку проведення оперативних перевірок і розгляду матеріалів щодо них" не зареєстроване в Міністерстві юстиції України і тому не є нормативно-правовим актом, обов'язковим для дотримання на території України.

З урахуванням зазначених вище обставин та за результатами розгляду матеріалів перевірки відповідача, що слугували прийняттю рішення від 26.06.2007 р. №060063/32 про застосування фінансових санкцій щодо ТзОВ „Торговий Дім „Софі" у вигляді штрафу в розмірі 31 800,00 грн., слід відзначити, що суду в ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів про те, що посадовими особами   відповідача, 22.06.2007р. на складі товариства, а саме: м. Житомир, вул. Щорса, 169, була проведена контрольна закупка однієї пляшки горілки марки „Пшенична" торгової марки „Кристалівська", ємністю 0,5 л, міцністю 40%, виробник ТзОВ „Українська алкогольна компанія „Кристал", дата виготовлення 29.05.07р. по ціні 06,09 грн. за пляшку, оскільки:

-із наданих суду представником відповідача копій матеріалів не вбачається, в якої саме матеріально відповідальної особи (найменування її посади, прізвище, ім'я та по батькові) на складі позивача посадові особи відповідача здійснили закупівлю однієї пляшки горілки;

-з матеріалів справи не вбачається, де знаходиться закуплена пляшка горілки;

-з матеріалів справи не вбачається, чому посадові особи відповідача запропонували написати пояснення представнику ТзОВ „ТД „Софі" МАЛОМУ Олександру Валерійовичу, який, згідно його пояснення, не спростованого ніякими іншими матеріалами перевірки, не був присутній під час проведення закупівлі пляшки горілки, однак не запропонували написати таке ж пояснення особі, в якої вони ніби-то закупили вказану вище пляшку горілки;

-          у складеному посадовими особами відповідача акті перевірки від 22.06.2007 р.№060027 відсутня будь-яка інформація з приводу того, що було запропоновано підписати цей акт особі, яка здійснила продаж однієї пляшки горілки;

- посадові особи відповідача, в порушення вимог підпункту 2.3.4 пункту 2.3 Порядку відобразили    в   акті   перевірки від 22.06.2007 р. №060027 нічим необгрунтовані дані,  а також припущення, які не мають жодних належних доказів.

Також, слід зауважити, що докази, на які представник відповідача посилається на ствердження своїх заперечень проти позову є :

- письмові пояснення КУЗНЄЦОВА М.В. та ШАМРАЙ Н.М., які не були враховані при прийнятті відповідачем рішення від 26.06.2007 р. №060063/32 про застосування фінансових санкцій, були написані та долучені вже в ході судового розгляду справи,

- пояснення МАЛОГО О.В., з яких не вбачається, що на складі товариства в м. Житомирі (м. Житомир, вул. Щорса, 169) було здійснено 22.06.2007р. продаж кінцевому споживачу алкогольних напоїв в роздріб, а саме: відпущено перевіряючим одну пляшку горілки марки „Пшенична" торгової марки „Кристалівська", ємністю 0,5 л, міцністю 40%, виробник ТзОВ „Українська алкогольна компанія „Кристал", дата виготовлення 29.05.2007 р. по ціні 06,09 грн. за пляшку, при цьому розрахунково-касового документу не надано, про що йдеться мова в акті перевірки від 22.06.07 №060027;

-          направлення на перевірку КУЗНЄЦОВУ М.В. та ШАМРАЙ Н.М. за №№ 81, 89 від 18.06.2007р., з яких не вбачається в який спосіб проводилася перевірка службовими особами відповідача і які її результати;

-          план-графік проведення виїзних та невиїзних перевірок на травень-червень місяць поточного року,

- товаротранспортна накладна від 16.06.2007р. на переміщення алкогольних напоїв, інформація з якої не дає підстав вважати, що алкогольна продукція, поставлена за цією накладною на склад позивача і була на складі 22 червня 2007 року, тобто на час проведення перевірки.

Доводи відповідача на обґрунтування своїх заперечень проти позову спростовуються наступними доказами:

-          показами свідка МАЛОГО О.В., даними в судовому засіданні 15.10.2007р., з яких вбачається, що пляшку горілки марки „Пшенична" торгової марки „Кристалівська", ємністю 0,5 л, міцністю 40%, виробник ТзОВ „Українська алкогольна компанія „Кристал", дата виготовлення 29.05.07р. по ціні 06,09 грн. за пляшку можна придбати в будь-якому магазині, що здійснює продаж алкогольних напоїв, в тому числі і біля контрольно-пропускного пункту Житомирського консервного заводу, на території якого знаходяться склади товариства (м. Житомир, вул. Щорса, 169), про те, що працівники відповідача, що проводили перевірку, не вказали йому особи, в якої ними було придбано пляшку горілки, не показали йому наявності придбаної, з їх слів, на складі позивача пляшки горілки марки „Пшенична" торгової марки „Кристалівська", ємністю 0,5 л, міцністю 40%, виробник ТзОВ „Українська алкогольна компанія „Кристал", дата виготовлення 29.05.07р., хоча вони були допущені ним 22.06.2007р. до складу позивача для огляду алкогольної продукції, однак ніяких порушень за результатами огляду ними виявлено не було, та актів чи інших документів не складено;

-  письмовими доказами, а саме: актом перевірки від 22.06.2007 р. №060027 та іншими матеріалами перевірки, наданими відповідачем в розпорядження суду, оскільки із наданих суду представником відповідача копій матеріалів не вбачається, в якої саме матеріально відповідальної особи (найменування її посади, прізвище, ім'я та по батькові) на складі товариства посадові особи відповідача здійснили закупівлю однієї пляшки горілки.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, де знаходиться закуплена пляшка горілки, а також  чому посадові особи відповідача запропонували написати пояснення представнику ТзОВ „ТД „Софі" МАЛОМУ Олександру Валерійовичу, який, згідно його пояснення, не спростованого ніякими іншими матеріалами перевірки, не був присутній під час проведення закупівлі пляшки горілки, однак не запропонували написати таке ж пояснення особі, в якої вони нібито закупили вказану вище пляшку горілки ( у складеному посадовими особами відповідача акті перевірки від 22.06.2007 р. №060027 відсутня будь-яка інформація з приводу того, що було запропоновано підписати цей акт особі, яка здійснила продаж однієї пляшки горілки).

Також, службовими особами відповідача в обґрунтування зазначених в акті перевірки фактів не встановлено, чи знаходився в момент перевірки на складі позивача аналогічний товар з  партії товару, з якої було придбано товар в ході контрольної закупки, а також з марками акцизного збору з відповідними номерами та серією. Не було знято залишків товару з метою підтвердження розбіжності наявного аналогічного товару з даними облікових документів.

Отже, службові особи відповідача, в порушення вимог підпункту 2.3.4 пункту 2.3 Порядку відобразили в акті перевірки від 22.06.07 №060027 нічим необгрунтовані дані, а також припущення, які не мають підтверджених доказів.

Згідно п.п.1.1 п.1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 року N 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/11205 (із змінами і доповненнями) (надалі –Порядку 327), цей Порядок розроблено відповідно до вимог Закону України "Про державну податкову службу в Україні" для застосування посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, суб'єктами господарювання - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами (далі - суб'єкти господарювання).

Згідно п.п.1.7 п.1 Порядку 327, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно п.п.2.3.2 п.2 Порядку 327, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно:

висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю;

у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів;

у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Таким чином, акт перевірки від 22.06.2007 р. №060027 складений з порушенням чинного законодавства України і при невідповідності висвітлених в ньому даних фактичним обставинам справи не може бути належною підставою для винесення рішення від 26.06.2007 р. №060063/32 про застосування  фінансових санкцій, а тому і прийняте на підставі нього рішення від 26.06.2007 р. №060063/32 про застосування  фінансових санкцій підлягає визнанню нечинним та скасуванню.

Згідно п.6 р.VІІ “Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України

Підприємства, установи, організації, а також громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, на підставі статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) можуть звертатись до господарського суду, якщо вважають, що податковими органами порушені їх права і охоронювані законом інтереси. Статтею 14 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон) передбачена можливість оскарження у встановленому законом порядку рішень, дій або бездіяльності податкових органів.

У зв'язку з цим, складені посадовими особами податкових органів (у тому числі їх керівниками чи заступниками керівників) акти перевірок грошових документів, бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, інших документів, пов'язаних із обчисленням і сплатою податків (обов'язкових платежів), а також інші матеріали документальних перевірок (довідки, розрахунки, письмові пропозиції осіб, що здійснювали перевірку тощо), не можуть розглядатись як акти у розумінні статті 12 ГПК і отже не можуть бути предметом спору у господарському суді. Викладені у цих документах обставини можуть бути лише підставою для вжиття керівником податкового органу чи його заступником відповідних заходів. Тобто, вимога позивача щодо визнання неправомірним акту перевірки відповідача від 22.06.2007 р. № 060060027 не може бути задоволена, оскільки вказаний акт не може бути предметом спору в суді.

Підтвердженням такого висновку може бути позиція Вищого господарського суду України, що висловлена у роз'ясненнях Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів за участю органів державної податкової служби»від 12.05.1995 р. (із змінами та доповненнями).

Крім того, як зазначено вище, в ході проведення перевірки, дії працівників відповідача не в повній мірі відповідали вимогам норм чинного законодавства, хоча відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однак, визнання дій відповідача щодо порядку проведення перевірки неправомірними не передбачено ст. 162 Кодексу  адміністративного судочинства України, якою визначено повноваження суду при вирішенні справи.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.3 ст.9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Однак, відповідач у встановленому законом порядку не довів правомірність своєї оспорюваної поведінки.

Враховуючи викладене, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення” суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Софі” (м.Львів) до Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України в Житомирській області (м.Житомир) в частині визнання нечинним рішення від 26.06.2007 р. № 060063/32 про застосування  фінансових санкцій та його скасування є обгрунтованим і підлягає до задоволення.

В решті частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Сплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Згідно п.п. 1, 2 ч.3 р.VІІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору:

судовий збір при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку, встановленому законодавством для державного мита;

розмір судового збору визначається відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", та становить 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, тобто 3,4 грн.

Згідно представленого позивачем суду платіжного доручення № 3564 від 19.07.2007 р., останнім сплачено 3,40 грн. судового збору.

Згідно ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі наведеного, а також, в зв’язку з тим, що спір виник з вини відповідача, судові витрати підлягають віднесенню за рахунок Державного бюджету України.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст. 19, 58, 61 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 11-1, 11-2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” № 509-ХІІ від 04.12.1990 р. (із наступними змінами та доповненнями), ст.ст. 15, 17 Закону України “Про державне регулювання  виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” від 19.12.1995 р. № 481/95 - ВР(із наступними змінами та доповненнями), ст.ст. 2, 4, 6, 7, 9, 10, 11, 17, 48, 69, 70, 71, 86, 87, 89, 94, 107,112, 120, 122, 123, 124, 138, 139, 140, 151, 152, 153, 154, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, п. 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Рішення Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України в Житомирській області (м.Житомир) від 26.06.2007 № 060063/32 про застосування фінансових санкцій –визнати нечинним та скасувати.

3. В решті частині позовних вимог –відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України у встановленому законом порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Софі” (м.Львів) (79039, м.Львів, вул. Городоцька, 359, р/р 3353 у Львівській ФАКБ “МРІЯ” МФО 385316, ЗКПО 30994948) –3 (три) грн. 40 коп. сплаченого державного мита.

5. Виконавчий лист видати відповідно до ст. ст. 258, 259 КАС України.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Пазичев В.М.