ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" вересня 2007 р.
Справа № 11/61.

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Чернівціобленерго” відімені якої діє Чернівецький район електричних мереж м. Чернівці

До Державного підприємства міністерства оборони України “Управління торгівлі західного оперативного командування” м.Чернівці

Про стягнення заборгованості в сумі  1411,59 грн.

Суддя С.М. Гушилик

Представники:

Від позивача: Тимофійчук Л.М. юрисконсульт

Від відповідача: Данко В.М. представник

У судовому засіданні 14.09.2007 року оголошено перерву до 18.08.2007 року.

СУТЬ СПОРУ: Відкрите акціонерне товариство “Чернівціобленерго” від імені якої виступає Чернівецький район електричних мереж м. Чернівці звернулося з позовом до ДП МО України “Управління торгівлі західного оперативного командування” м.Чернівці про стягнення заборгованості в сумі  1411,59 грн., яка виникла внаслідок невиконання умов договору № 657 від 29.02.2000 року

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідно до договору, укладеного 29.02.2000 року № 657 між ВАТ ЕК “Чернівціобленерго” та ДП МОУ філії Чернівецького військ торгу № 46 м.Чернівці, позивач постачає відповідачу електричну енергію, а останній зобов’язується своєчасно проводити оплату за надані послуги та виконувати інші умови договору, зокрема: при виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, які необумовлені договором, сторони повинні керуватись Правилами користування електричною енергією. Відповідно до п.п.7.1 п.7 договору споживач повинен здійснювати оплату за електричну енергію не пізніше 20 числа місяця перед наступним розрахунковим періодом в обсязі 100% договірних величин. Відповідно до п.11 “Порядку постачання електричної енергії споживачам” затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999р. № 441 (далі - Порядок) споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з ч.5,6 ст.26 Закону України “Про енергетику”, тобто сплачують  п’ятикратну вартість (в редакції Закону України № 1330-ІУ від 25.11.2003р.) двократну вартість (в редакції Закону України № 2706-ІV від 23.06.2005р.) різниці між фактично спожитої і договірної величини. Відповідач свої зобов’язання виконував неналежним чином, споживав електричну енергію з перевищенням договірних величин, а тому позивач нарахував останньому п’ятикратну вартість ( в січні та травні 2005 року) та двократну вартість (в червні 2006 року) різниці між фактично спожитою і договірною величиною, яка становить  1411,59 грн.

Ухвалами господарського суду розгляд справи неодноразово було відкладено в зв’язку з неявкою представників сторін та необхідністю витребування додаткових доказів.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що за спожиту електричну енергію він розрахувався в повному обсязі, а про коригування величини споживання електроенергії позивач належним чином його не повідомляв, тобто, на думку відповідача, позивач в односторонньому порядку змінив умови договору.

Розглянувши подані документи, з’ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.02.2000 року між сторонами укладено договір № 657 на користування електричною енергією (далі - Договір), згідно якого позивач зобов’язувався постачати електричну енергію, а відповідач взяв на себе обов’язок оплатити отриману електричну енергію.

Пунктом 16 Договору передбачено, що договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією з сторін про відмову від цього Договору або його перегляд. На момент вирішення спору Договір є діючим.

Абзац 6 підпункту 4.2 пункт Правил користування електричною енергією, що затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 2.08.1996 року за № 417/1442 (далі – Правила) передбачає, що узгоджені сторонами обсяги очікуваного споживання електричної енергії та заявлені величини споживання електричної потужності оформлюються додатком до договору як договірні величини.

Згідно пункту 4.4 Договору споживач зобов’язаний здійснювати уточнення в енергопостачальній організації договірних величин споживання та потужності на наступний рік не пізніше 15 травня поточного року, а у випадку не уточнення договірних величин до зазначеного строку енергопостачальна організація має право самостійно встановлювати договірні величини постачання електричної енергії.

Проте, Додатку до Договору на 2005 рік (яким передбачається розмір договірної величини споживання електроенергії) позивачем не надано, пояснюючи це тим, що відповідач до 15 травня 2004 року для уточнення договірних величин не звернувся, а відтак енергопостачальна організація самостійно встановлювала у 2005 році договірні величини постачання електричної енергії.

Відповідно до пункту 11 Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничні величини споживання електричної енергії доводяться до споживачів як договірні величини у терміни, обумовлені договором між місцевою енергопостачальною організацією та споживачем. Повідомлення про ці величини є невід’ємною частиною договору. За підсумками місяця гранична величина споживання електричної енергії для споживачів коригується до рівня фактично сплаченої за цей місяць величини її споживання.

Судом встановлено, що ці величини були доведені позивачем відповідачу лише у лютому 2007 року.

Також умовами договору (пункт 5.1) сторони передбачили, що у випадку споживання електроенергії понад кількість, обумовлену цим договором на відповідний період, більше ніж на 2% споживач сплачує енергопостачальній організації вартість електроенергії, витраченої понад обумовлений даним договором обсяг електричної енергії згідно з чинним законодавством.

У січні  2005 року відповідач, виходячи з поданого звіту, спожив 1230 кВт/год. на суму 394,10 грн.

19.01.2005 року відповідачу виставлено рахунок № 12122128/1 за січень 2005 року. Вказаний рахунок у строки, передбачені договором, оплачений не був, а тому у лютому 2005 році відповідачу скориговано позивачем споживання електричної енергії до рівня оплаченої та зроблено нарахування у п’ятикратному розмірі різниці між фактично спожитою та оплаченою електричною енергією.

Порядок оплати спожитої електроенергії передбачений пунктами 7.1 та 7.2 Договору, а саме: щомісячно 20 числа представник споживача направляється у відділ збуту для подання звіту про використану електроенергію за розрахунковий місяць, документів, що підтверджують оплату за розрахунковий місяць та одержання платіжних вимог-доручень, оплата яких здійснюється відповідачем самостійно, в 5-ти денний строк після дати, зазначеної в платіжному документі.

Таким чином, суд вважає, що при визначенні моменту виникнення зобов’язання у відповідача оплатити спожиту електроенергію важливого значення набуває момент отримання споживачем відповідного рахунку. Разом з тим, у рахунку від 19.01.2005 року відсутній підпис відповідача про отримання цього рахунку, а відтак відсутні підстави стверджувати про прострочення оплати спожитої електроенергії і, відповідно, здійснювати коригування до рівня оплаченої електроенергії.

У травні 2005 року відповідач спожив 1037кВт/год.

23.05.2005 року відповідачу виставлено рахунок № 12134253/1 за травень 2005 року та у червні цього ж року зроблено нарахування у п’ятикратному розмірі різниці між фактично спожитою та оплаченою електричною енергією внаслідок відсутності оплати за електроенергію у повному обсязі.

Проте, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 48) відповідач ще 25.04.2005 року здійснив передплату за травень 2005 року, тобто коригування відбулось до рівня оплаченої у той час, коли була оплачена вся спожита електроенергія.

Додатком до договору на 2006 рік встановлені обсяги постачання електричної енергії на травень 2006 року у розмірі 1037 кВт/год.

У травні 2006 року відповідачем спожито 925 кВт/год., за які відповідач здійснив передплату у повному обсязі ще 04.05.2006 року.

25.05.2006 року відповідачу виставлено рахунок № 12174047/1 за травень 2006 року, у якому позивачем помилково вказано обсяг споживання у розмірі 1145 кВт/год., що не відповідає дійсним обсягам споживання, а тому підстав для нарахування двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини електроенергії у позивача не було.

Таким чином, в порушення вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, позивач не довів наявність підстав для нарахування  штрафних санкцій, передбачених статтею 26 Закону України «Про електроенергетику».

За таких обставин справи у позові слід відмовити, оскільки відповідачем не перевищувалась договірна величина споживання електроенергії.

За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, поклавши судові витрати на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49,82,84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судові витрати віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, передбаченого для оскарження до Львівського апеляційного господарського суду.

Суддя                                             С.М. Гушилик.