ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 грудня 2007 р.

№ 5/81

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін
:
позивача
-                                     відповідача - третіх осіб                  розглянувши  матеріали касаційної скарги

ОСОБА_2- дов. № НЮ-1049 від 22.09.2006 не
з'явився Ген.директор Кулієв В.Є. прот. Від 11.01.2007  закритого акціонерного товариства
"Прикарпаттянафтопродукт"

у справі

господарського суду
Івано-Франківської області

на постанову

Львівського апеляційного
господарського суду від 18.09.2007р.

за позовом

Державного
територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі
її відокремленого підрозділу "Івано-Франківська дирекція залізничних
перевезень"

до  треті особи

закритого акціонерного товариства
"Прикарпаттянафтопродукт" приватний підприємець ОСОБА_1 товариство
з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія
"Південно-Західний транзит"

про

стягнення 31 152,78грн.

В С Т А Н О В
И В:

У травні 2007 року Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу
"Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" звернулось до
господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Закритого акціонерного
товариства "Прикарпатттянафтопродукт", третіх осіб на стороні
відповідача : приватного підприємця ОСОБА_1та товариства з обмеженою
відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія
"Південно-західний транзит" про стягнення  31152,78 грн. за затримку та витрати по
переадресуванню вантажів.

Позовні вимоги обґрунтовані згодою
ЗАТ "Прикарпатттянафтопродукт" отримати від приватного підприємця
ОСОБА_1 переадресований вантаж, а також посиланням на п. 62 Статуту залізниць
України, згідно якому остаточні розрахунки між залізницями та одержувачами за
перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станції
призначення.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області  від
17.07.2007 ( суддя Цюх Г.З.), залишеним
в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від
18.09.2007 ( судді Г.Гнатюк, Н.Кравчук, О. Мирутенко), позовні вимоги
задоволені: стягнуто із ЗАТ "Прикарпатттянафтопродукт" на користь
залізниці 31152,78 грн. за затримку вагонів та витрати по переадресуванню вантажів,
а також судові витрати.

Рішення судів мотивовані тим, що
оплата платежів у разі переадресування вантажів на прохання вантажовідправника
або вантажоодержувача здійснюється як на станції переадресування, так і на
станції призначення, про що зазначається в наказі на переадресування, а
відповідно до ст. 62 Статуту залізниць та п. 1.3. Правил розрахунків за
перевезення вантажів остаточні розрахунки між залізницями та одержувачами за
перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станції призначення.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
закрите акціонерне товариство "Прикарпатттянафтопродукт" подало до
Вищого господарського суду касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне
застосування судами норм Статуту залізниць України та Правил перевезень
вантажів, просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову. В обґрунтування касаційної скарги заявник долучив
до скарги копію Договору ЗАТ "Прикарпатттянафтопродукт" на зберігання
майна приватного підприємця ОСОБА_1

На вимогу Вищого господарського
суду заявник ЗАТ "Прикарпатттянафтопродукт" надіслав клопотання, в
якому скаргу № 52/07 від 17.10.2007 просить вважати касаційною, оскільки
апеляційною її названо помилково.

Державне територіально-галузеве
об'єднання  "Львівська
залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Івано-Франківська
дирекція залізничних перевезень" в запереченнях на касаційну скаргу проти
доводів касаційної скарги  заперечує,
вважає судові рішення прийняті без порушення норм матеріального та
процесуального права, дано повну та належну оцінку доказам по справі, просить
касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити в силі.

ЗАТ
"Прикарпатттянафтопродукт" та приватний підприємець ОСОБА_1 не
скористались правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу
України , не направили своїх представників у судове засідання.

Заслухавши пояснення присутніх
представників позивача та третьої особи, перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення в постанові та рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що у листопаді 2006 року
від ЗАО "Лиегеле" Литва на адресу ПП ОСОБА_1 на станцію Сарни
Львівської залізниці надійшли 4  вагони
№№ 42318535, 68709773, 65774036, 68709765
за накладними №№ 352081, 352079, 352082, 352080. Платником по вказаним
перевезенням по Україні до станції Сарни
виступала ТОВ "Компанія "Південно-західний транзит".

Після проведення митного оформлення
на підставі заяви ОСОБА_1 від 22.11.2006 згідно наказу № 363 проведено
переадресування вагонів за первинними документами на станцію Івано-Франківськ
Львівської залізниці, новий вантажоодержувач - ЗАТ "Прикарпатттянафтопродукт".

Вантаж перевозився із Литви на
підставі Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, відповідно до
умов, викладених у статті 20 цієї Угоди, після проходження вхідної прикордонної
станції країни призначення зміна умов договору перевезення одержувачем
проводиться тільки у відповідності до внутрішніх правил, діючих на залізниці
призначення.

Відповідно до п. 44 Статуту
залізниць України залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити
станцію призначення вантажу , прийнятого до перевезення (переадресувати
вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом.

Переадресування зазначених вагонів
проведено за заявою первинного одержувача ПП ОСОБА_1, який подав заяву у
відповідності із Правилами переадресування вантажів, затверджених Наказом Мінтрансу
України від 20.08.2001 № 542, у відповідності із п.5 Статуту залізниць України,
та зареєстрованих Міністерством юстиції України 10.09.2001 за № 794/5985.

Згідно з п.13 Правил
переадресування вантажів оплата провізних та інших платежів при переадресуванні
може здійснюватись як на станції переадресування, так і на станції призначення,
що обумовлюється в наказі на переадресування вантажу. Для переадресування
вантажу з оплатою на станції призначення необхідна письмова або телеграфна
згода начальника станції нового призначення.

Судами встановлено, що телеграфна
згода начальника станції Івано-Франківськ надана телеграмою № 0910 від
22.11.2006 на підставі письмової згоди ЗАТ "Прикарпатттянафтопродукт"
про отримання вантажу № 107/06 від 22.11.2006. Переадресування вагонів
проводилось на підставі наказу № 363 від 22.11.2006 про переадресування вантажу
на станцію Івано-Франківськ, в якому визначено, що розрахунки проводяться на
станції призначення.

Відповідно до п.119 Статуту
залізниць України та Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими
Наказом Мінтрансу України від 25.02.1999 №113, зареєстрованому Міністерством
юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458,
за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками,
вантажоодержувачами вноситься плата. Відповідно до пункту 13 Правил
користування вагонами плата за користування вагонами і контейнерами
нараховується також у разі затримки вагонів під час перевезення, крім тих, які
залежать від залізниці.

Відповідно до п.8 Правил зберігання
вантажів, затверджених Наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 № 644,
зареєстрованому Міністерством юстиції України
24.11.2000 за № 866/5087, збір за зберігання вантажів у вагонах у разі
їх затримки з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання
сплачується незалежно від місця затримки ( на станції призначення та на
підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Згідно з пунктом 14 Правил
переадресування  вантажів за час затримки
вагонів до оформлення  перевізних документів
на переадресування стягується плата за користування вагонами відповідно до п.44
та 119 Статуту залізниць.

Якщо вантаж очікує переадресування
у вагоні на місці загального користування впродовж терміну, що перевищує термін
безкоштовного зберігання, встановлений п.46 Статуту залізниць, то
вантажовласник крім плати за користування вагоном сплачує залізниці плату за
зберігання вантажу, встановлену тарифом.

Таким же чином нараховується плата
за користування вагонами та плата за зберігання вантажу у разі переадресування
його під час перевезення ( на попутних, прикордонних станціях).

Затримка вагонів з вантажем на час
здійснення митного контролю не звільняє вантажовласника від сплати за
користування вагонами та збору за зберігання вантажів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, зазначені вагони були
затримані на станції Сарни з 15.11.2006 з 14.45 год. до 22.11.2006 до 17.00
год., що підтверджується актом загальної форми № 1692 від 22.11.2006 ;
залізницею нараховані тариф за переадресування вантажу 12458,48 грн., плату за
користування вагонами по станції Сарни 1713,17 грн., за зберігання вантажу у
вагонах 2330,18 грн., за охорону вантажу на станції Сарни 8800,40 грн.,
додаткові збори 658,42 грн.,, загальна сума нарахувань становить 31152,78 грн.
( з ПДВ).

Відповідно до п. 62 Статуту
залізниць України остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за
перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станції
призначення. Нараховані платежі було включено у відповідні графи залізничної
накладної  для стягнення на станції
призначення з відповідача -нового вантажоодержувача.

Посилання ЗАТ
"Прикарпатттянафтопродукт" в касаційній скарзі на те, що оплату
залізниці повинен здійснити  ПП ОСОБА_1
судами попередніх інстанцій обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки це
твердження суперечить умовам переадресування вантажу та оплати, викладених у
наказі залізниці на переадресування.

Статтею 1117
Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З цих підстав суд касаційної
інстанції не має повноважень встановлювати та визначати правову природу
взаємовідносин між ЗАТ "Прикарпатттянафтопродукт" та ПП ОСОБА_1, а
також надавати правову оцінку долученому до касаційної скарги Договору
зберігання майна № 22/11-06 від 22.11.2006, оскільки цей договір та ці
обставини не були предметом розгляду судами попередніх інстанцій та не
відносяться до предмету спору.

Враховуючи, що господарськими
судами досліджені всі наявні у справі матеріали,  їм дана належна правова оцінка, судова
колегія не вбачає підстав для скасування рішення та постанови господарських
судів.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу закритого акціонерного
товариства "Прикарпаттянафтопродукт" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 18.09.2007р. по справі №5/81 залишити без змін.

Головуючий суддя
Є. Першиков

Судді                                                                                          Т.
Данилова

І. Ходаківська