СУД
СУД
У Х В А Л А

12.01.07                                                                                 Справа № 10/592.

Суддя  господарського суду Луганської області Середа А.П., розглянувши матеріали  за позовом Державної податкової інспекції у місті Ровеньки Луганської області

до Державного підприємства «Ровенькиантрацит», місто Ровеньки Луганської області, -

про звернення стягнення на активи на суму 1195996 грн. 94 коп., -

при секретарі судового засідання –Качановській О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача  – Сень О.М. –головний державний податковий інспектор, - довіреність №1/100 від 04.01.07 року,

від відповідача –  не з»явився,

від  зацікавленої особи –державної виконавчої служби міста Ровеньки, - не з»явився, -

в с т а н о в и в :

суть справи: 10.01.05 року позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення на активи  Державного підприємства "Ровенькиантрацит" у зв»язку з наявністю у нього податкового боргу по збору за забруднення навколишнього природного середовища у сумі 1195996 грн. 94 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 01.12.05 року позов задоволено у повному обсязі.

16.12.05 року названим судом на користь позивача видано два накази за №10/592 –про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 1195996 грн. 94 коп. та судових витрат (державного мита) у сумі 11959 грн. 97 коп.

І.1. 26.12.05 року, за вих. №6931/100 позивач –Державна податкова інспекція у місті Ровеньки (далі –ДПІ, - позивач)  звернулася до Державної виконавчої служби у місті Ровеньки (далі –ДВС, - зацікавлена особа) з  листом, в якому просить вжити заходів до виконання цих наказів та надіслати на його (позивача) адресу постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як стверджує ДПІ у своїй скарзі (вих. №8311/100 від 28.11.06 року, - до суду надійшла 01.12.06 року), ДВС на виконання вимоги стягувача –ДПІ у місті Ровеньки –порушила виконавче провадження, - проте ДПІ у своїй скарзі не посилається ні на дату, ні на номер цього провадження.

Далі скаржник стверджує (без посилання на конкретну дату), що ДВС зупинила виконавче провадження «у зв»язку з внесенням підприємства-боржника до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості згідно з Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»від 23.06.05 року №2711-ХІУ

Саме ці дії ДВС, пов»язані з зупиненням виконачого провадження, стали підставою для звернення ДПІ до суду з вищезгаданою скаргою.

2.З метою усунення недоліків скарги ДПІ, які полягають у тому, що вона:

не містить у своєму тексті посилань скаржника на конкретні дати порушення та зупинення виконавчого провадження;

до неї не додано копії постанов про порушення та про зупинення виконавчого провадження, -

суд своєю ухвалою від 01.12.06 року –про призначення скарги до слухання у судовому засіданні 22.12.06 року - зобов»язав відповідача надати  відзив на скаргу, а також його нормативне та документальне обгрунтування; тією ж ухвалою на ДВС міста Ровеньки було покладено обов»язок надати до суду спірне виконавче провадження та копії усіх його документів (для долучення до матеріалів справи).

Представник відповідача до цього судового засідання не з»явився, відзив на скаргу та витребувані документи до суду не надав, про причини неявки до суду не повідомив.

Аналогічним чином вчинила   ДВС міста Ровеньки.

3.У зв»язку з цією обставиною судом на підставі ст. 77 ГПК України розгляд скарги було відкладено з 22.12.06 року до 12.01.07 року та ухвалою від 22.12.06 року відповідачу та ДВС повторно  запропоновано надати вищезгадані документи.

Однак представники відповідача та ДВС витребувані судом документи повторно не надали, до судового засідання не прибули, про причини неявки до суду не повідомили.

Позивач (скаржник) також не надав до суду документи про порушення виконавчого провадження та про його зупинення.

З огляду на викладене суд, керуючись ст.ст. 75 та  частиною 2 ст. 121-2 ГПК України, розглянув скаргу по суті за наявними у справі доказами та за відсутності представників відповідача та ДВС.

ІІ. Заслухавши представника позивача (скаржника), дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга НЕ підлягає задоволенню  з таких підстав.

1.Згідно частини 2 статті 4 Закону України від 24.03.1998 року №202/98 “Про державну виконавчу службу” (далі –ЗУ “Про ДВС”) –

державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Працівник органу державної виконавчої служби  зобов'язаний сумлінно виконувати  службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України (ст. 7 того ж Закону).

2.При здійсненні виконавчих дій ДВС належало, перш за все,  керуватися вимогами статтей 4, 5, 34 та 36 ЗУ №606-ХІУ.

Як вбачається з матеріалів справи, ДВС цю вимогу виконано: застосовано норми, викладені у перелічених статтях ЗУ №606-ХІУ, - з урахуванням змін, внесених до останнього Законом України від 23.06.05 року №2711-ІУ.

3.Суд при вирішенні цього спору виходить з того, що Закон України від 23.06.05 року №2711-ХІУ «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»на даний час не скасовано та не визнано нечинним або неконституційним.

3.1.Згідно ст. 2 названого Закону він

регулює відносини, пов’язані з проведенням комплексу заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Дія цього Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими мають заборгованість, що виникла внаслідок  неповних розрахунків за енергоносії.

3.2. Згідно пункту 3.1 ст. 3 ЗУ №2711-ХІУ, -

для участі у процедурі погашення заборгованості шляхом застосування механізмів, визначених цим Законом, орган управління підприємства паливно-енергетичного комплексу приймає відповідне рішення. Підприємство паливно-енергетичного комплексу, яке прийняло рішення про участь у процедурі погашення заборгованості, підлягає реєстрації шляхом внесення цього підприємства до Реєстру. Порядок ведення  та користування даними Реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

3.3. Як вбачається з матеріалів справи та скарги, відповідачем –ДП «Ровенькиантрацит»виконано вимоги пункту 3.2 ст. 3 названого Закону, - тобто підприємство внесено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до ЗУ №2711-ХІУ (далі –реєстр), - що  підтверджується Випискою з Реєстру №788/905 від 11.12.06 року, долученою до матеріалів справи; дата  внесення до Реєстру - 28.11.05 року, номер особового запису –0224.

3.4.Докази виключення ДП «Ровенькиантрацит»з цього Реєстру сторонами по справі  до суду не надано.

Як сказано у підпункті 3.5.4 п. 3.5 ст. 3 Закону №2711-ХІУ, підприємство вважається виключеним  із переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, з дня видання відповідного наказу Міністерством палива та енергетики України, про що здійснюється відповідний запис у реєстрі.

4.Досліджуючи доводи позивача з приводу того, що дія ЗУ №2711-ХІУ не розповсюджується на податковий борг, суд дійшов висновку про те, що ця думка позивача є помилковою і не відповідає названому Закону.

Так, згідно пункту 1.4 ст. 1 ЗУ №2711-ХІУ, -

заборгованість –підтверджена учасниками  розрахунків на розрахункову дату сума коштів, яка:

(…)

2)є  податковим боргом та підлягає сплаті, але не сплачена, до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів, у тому числі ліквідованих.

Отже, вищевикладене дає суду підстави дійти висновку про повну необґрунтованість доводів позивача (скаржника) про те, що ДВС припустилася невірного тлумачення ЗУ №2711-ХІУ та безпідставного зупинення виконавчого провадження.

5. Далі. Згідно абзацу 7 підпункту 12.4.4 п. 12.4 ст. 12  «Прикінцеві положення»Закону №2711-ХІУ, - главу 11 «Прикінцеві положення»Закону України «Про виконавче провадження»після пункту 1 доповнено пунктом 2 наступного змісту:

«на строк участі підприємств паливно-енергетичного комплексу, які внесені до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу та беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», щодо таких підприємств зупиняється дія статтей 4 та 5 цього Закону».

Тобто ДВС міста Ровеньки після порушення вищезгаданого виконавчого провадження позбавлена можливості керуватися правилом ст.4 Закону України від  21.04.1999 року №606-ХІІ “Про виконавче провадження”, в якій сказано, що

заходами примусового виконання рішень є :

1)звернення стягнення на майно боржника;

(...)

3)вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні;

4)інші заходи, передбачені рішенням.

Виходячи з цього, ДВС також позбавлена  права керуватися правилами статті 5 того ж Закону «Обов’язки і права державних виконавців».

6.Дії ДВС щодо зупинення провадження по вищезгаданому виконавчому провадженню є правомірними  ще й з огляду на нині чинну редакцію ст. 34 ЗУ №606-ХІУ, у пункті 15 якої сказано:

Виконавче провадження підлягає ОБОВ’ЯЗКОВОМУ зупиненню у випадках:

(…)

15)внесення підприємства  паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості у відповідності до закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

ІІІ.З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що:

ДПІ у місті Ровеньки належним чином не довела, що дії ДВС міста Ровеньки, пов»язані з зупиненням виконавчого провадження щодо примусового виконання наказів господарського суду Луганської області №10/592 від 16.12.05 року, - не відповідають чинному законодавству, - тобто є протиправними.

За таких обставин доводи, викладені у  скарзі, є незаконними та необґрунтованими, а тому  вона  НЕ підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст.1 та 2 ЗУ “Про державну виконавчу службу”;  ст.ст.4, 5, 34  та  36   Закону України “Про виконавче провадження”; ст.ст.1 та 3 Закону України від 23.06.05 року №2711-ХІУ «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», керуючись ст.ст.75, 77 та 121-2 ГПК України, суд

у х в а л  и в :

у задоволенні скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Луганського апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                          А.П.Середа