ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2007 р.
№ 42/9

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г.,

Кота О.В.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 жовтня 2007 року у справі № 42/9 Господарського суду міста Києва за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго", м. Київ, до Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", м. Київ, про стягнення боргу, неустойки та сум за прострочення виконання грошового зобов’язання,

за участю представників сторін:

позивача –АЕК "Київенерго" –Цурки Н.О. (дов. № Д07/275 від 16.01.07 р.); Плачкова О.М. (дов. № У07/6623 від 24.10.07 р.); Комісара С.П. (дов. № Д07/500 від 23.01.07 р.);

відповідача –ВАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" –Шулик К.В. (дов. № 165 від 28.09.07 р.);

встановив:

У січні 2007 року позивач –Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" пред'явив у господарському суді позов до відповідача –Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення боргу, неустойки та сум за прострочення виконання грошового зобов’язання.

Вказував, що між ним –Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (правонаступником Підприємства Київські кабельні мережі ВЕО "Київенерго") та Дніпропетровською водопровідною станцією, правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", укладено договір № 116 від 10 січня 1991 року, відповідно до якого позивач відпускає відповідачу електричну енергію, а останній зобов'зується оплачувати використану енергію в порядку та строки, передбачені договором та додатком 4 до нього.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині оплати за використану електроенергію за період з 1 лютого 2004 року по 1 листопада 2006 року, позивач просив стягнути з відповідача 13 171 527,72 грн. основного боргу, 658 576,39 грн. штрафу, 1 692 420,31 грн. інфляційних, 467 920,93 грн. 3 % річних та понесені ним у справі господарські витрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29 травня 2007 року (суддя Паламар П.І.) позов задоволено.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 13 171 527,72 грн. основного боргу, 1 692 420,31 грн. інфляційних, 467 920,93 грн. 3 % річних, 658 576,39 грн. штрафу та господарські витрати.

Рішення мотивоване наявністю підстав до задоволення позовних вимог на підставі ст.ст. 622, 624, 625 ЦК України та ст. 49 ГПК України, оскільки відповідачем не виконано в повному обсязі свої зобов'язання в частині оплати за використану електроенергію.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 4 жовтня 2007 року (колегія суддів у складі: Зеленіна В.О. –головуючого, Рєпіної Л.О., Синиці О.Ф.) рішення скасовано. В задоволені позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована посиланнями на відсутність у позивача права вимоги, у зв'язку з тим, що спірним договором не встановлено строків оплати товару, внаслідок чого строк платежу за спірним договором не настав.

У касаційній скарзі АЕК "Київенерго" посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, а саме: ст.ст. 526, 530, 625, 692 ЦК України, ст.ст. 42, 43, 35 ГПК України –просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Рішення місцевого та постанова апеляційного суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 10 січня 1991 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (правонаступником Підприємства Київські кабельні мережі ВЕО "Київенерго") та Дніпропетровською водопровідною станцією, правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", укладено договір № 116 від 10 січня 1991 року, відповідно до якого позивач відпускає відповідачу електричну енергію, а останній зобов'зується оплачувати використану енергію в порядку та строки, передбачені договором та додатком 4 до нього.

Відповідно до п. 17 договору, строк дії договору встановлений з дня його підписання до 31 грудня 1992 року та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до його закінчення не буде письмово заявлено однією із сторін про припинення договору.

Проймаючи рішення у даній справі місцевий господарський суд виходив з того, що протягом дії спірного договору на використання електроенергії відповідач споживав поставлену позивачем електроенергію, проте належним чином не виконував свої зобов'язання в частині оплати цих послуг, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у сумі 13 171 527,72 грн. за період з лютого 2004 року по листопад 2006 року.

При цьому місцевий господарський суд зазначив, що заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується договором на використання електроенергії № 116 від 10 січня 1991 року, який в установленому порядку розірваний не був, а також розрахунками позивача та звітами про використану електричну енергію.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволені позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сторонами у справі не дотримано процедури розрахунків за використану електроенергію в порядку, що передбачений ст. 530 ЦК України, оскільки спірним договором, а також у рахунках-фактурах і звітах, не встановлено строків оплати товару.

Проте, погодитися з такими висновками місцевого та апеляційного господарських судів в повній мірі не можна, оскільки суди дійшли них без повного та всебічного з’ясування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення справи та можуть вплинути на результати вирішення спору.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції належним чином не досліджувався укладений між сторонами договір, зокрема не досліджено п. 2.2, п. 4.1 договору та викладено необгрунтовані висновки про те, що спірним договором не встановлено строків оплати поставленої електроенергії.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд не надав належної правової оцінки укладеному між сторонами договору на використання електроенергії та не дослідив наявні в матеріалах справи розрахунки позивача, звіти про використану електричну енергію та рахунки-фактури.

Зазначені обставини є суттєвими для справи і можуть вплинути на результат її вирішення.

За таких обставин постановлені в справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, звернути увагу на доводи та заперечення сторін, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини  справи,  об’єктивно  оцінити  докази,  що  мають  юридичне  значення  для  її  розгляду  і  вирішення  спору  по  суті,  і  в  залежності  від  встановленого,  правильно визначити норми матеріального права, що підлягають  застосуванню  до  спірних  правовідносин,  та  прийняти  обґрунтоване  і  законне  судове  рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 жовтня 2007 року та рішення Господарського суду міста Києва від 29 травня 2007 року у справі № 42/9 скасувати.

Справу № 42/9 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі.

Судді:
Н. Дунаєвська

О. Кот

С. Самусенко