ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2007                                                                                   Справа № 33/180-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суду у складі колегії суддів:

головуючого судді –Тищик І.В. (доповідач)

суддів – Сизько І.А., Прокопенко А.Є.

при секретарі –Врона С.В.

за участю представників сторін:

позивач:  Годованець Є.О.

відповідач: Ревединський О.Г.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Божедарівський елеватор”, смт. Щорськ Криничанського району Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  17.09.07р. у справі № 33/180-07

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Правда”, с. Кудашівка Криничанського району Дніпропетровської області

до сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Божедарівський елеватор”, смт. Щорськ Криничанського району Дніпропетровської області

про стягнення кукурудзи в кількості 298,085 метричних тон,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2007 року у справі №33/180-07 (суддя Рудовська І.А.) позов задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача 298,085 метричних тон некласної кукурудзи з визначеною якістю по середньодобовому зразку на суму 299 000 грн.

Вмотивовуючи рішення, господарський суд прийшов до висновку, що договірні відносини між сторонами встановлені шляхом видачі складських квитанцій, на підставі яких позивачем було передано на зберігання зерно кукурудзи, яке відповідач повинен зберігати до подання поклажодавцем вимоги про його повернення; передане на зберігання зерно відповідачем повернуто не було, внаслідок чого вимоги щодо його повернення являються обґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - СВАТ „Божедарівський елеватор”, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити та направити повідомлення на адресу прокуратури Дніпропетровської області про порушення законності керівником ТОВ „Правда”, що містять ознаки злочину, що переслідуються в кримінальному порядку. При цьому скаржник посилається на неповне дослідження судом обставин справи та ненадання оцінки доказам у справі, а саме, фактам встановленим рішеннями господарського суду у справах №№9/287-06 та 13/329(5/17)-06.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу вважає доводи, викладені у апеляційній скарзі, необґрунтованими, висновки господарського суду правомірними та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів справи, протягом листопада-грудня 2004 року позивач передав відповідачу для зберігання, сушіння та очищення зерно кукурудзи; відповідач, в свою чергу, прийняв вказане зерно та на обсяг отриманого зерна  видав позивачу шістнадцять складських квитанцій.

Прийняття відповідачем від позивача на зберігання насіння кукурудзи, що посвідчується виданими складськими квитанціями, належить розцінювати як укладення між сторонами договору складського зберігання.

Даний висновок узгоджується з приписами ч.3 ст.957 ЦК України, відповідно до якої письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчено складським документом.

Факт укладання між сторонами договору складського зберігання підтверджується постановою апеляційного господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2007р. у справі13/329(5/17)-06.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З посиланням на ст.ст. 32,35 Закону України „Про зерно та ринок зерна в Україні”, в силу яких зерновий склад зобов’язаний повернути поклажодавцеві зерно у стані, передбаченому договором зберігання або законодавством, за першою вимогою володільця складського документа, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про повернення зерна кукурудзи по одинадцяти складським квитанціям, а саме: №№ 1140,1123,1154,1199,1238,1225,1246,1276,1281,1393, 1401   в кількості 298,085 тн на суму 299 000,0 грн.

Господарський суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача та задовольнив їх у повному обсязі, однак, з даним висновком погодитись не можна.

Матеріалами справи посвідчується той факт, що загальний обсяг зерна кукурудзи, переданого на зберігання відповідачу у листопаді-грудні 2004 року по 16 складським квитанціям (№№1140 від 06.11.04р.,1123 від 07.11.04р.,1154 від 08.11.04р., 1175 від 09.11.04р., 1199 від 11.11.04р., 1238 від 12.11.04р.,1225 від13.11.04р., 1246 від 15.11.04р.,1276 від 24.11.04р.,1281 від 26.11.04р.,1393 від 29.11.04р., 1401 від 30.11.04р.,1422 від 10.12.04р.,1425 від 13.12.04р. 1448 від 21.12.04р.,1484 від 22.12.04р.), складав 544,418 тн фізичної ваги (354,040 тн залікової ваги).

Дослідження правовідносин сторін щодо спірних обсягів зерна неодноразово  здійснювалося судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справах №№9/287-06 та 13/329(5/17)-06.

Факти, встановлені рішеннями господарських судів у вищезазначених справах не доводяться при вирішенні даного спору в силу ст. 35 ГПК України.

Колегія суддів вважає, що для забезпечення всебічності та повноти розгляду обставин справи докази у справі належить досліджувати та оцінювати у повному обсязі, а саме, рух спірного зерна належить досліджувати за всіма (тобто, 16-тю) складськими квитанціями, а не вибірково (в межах 11 складських квитанцій), як того вимагає позивач у позовній заяві.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем був укладений договір складського зберігання зерна кукурудзи урожаю 2004 року шляхом видачі складських квитанцій.

Правовідносини між власниками зерна та суб’єктами зберігання зерна (зерновими складами) регламентуються Законом України „Про зерно та ринок зерна в Україні”, відповідно до норм якого за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язаний за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна (ст. 26 Закону); забезпечувати зберігання зерна протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна, а якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення (ст. 27 Закону) та повернути поклажодавцеві зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством (ст. 32 Закону).

Зі складських квитанцій №№1123,1276,1281,1401,1422,1425,1448,1484 убачається, що відповідач (зерновий склад) зобов’язався зберігати спірне зерно до 15.05.2005року.

Таким чином, як передбачено приписами ст. 27 зазначеного Закону, строк зберігання зерна може бути визначений з умов договору складського зберігання, укладеного шляхом видачі складських квитанцій. Строк зберігання спірної партії кукурудзи встановлений до 15.05.2005р.

27 та 30 травня 2005 року позивачу було відвантажено 169,2 тн зерна кукурудзи, що встановлено рішенням господарського суду від 03.08.2006р. у справі №9/287-06. Оскільки зерно не має індивідуальних ознак, визначити за якими складськими квитанціями воно було повернуто не вважається за можливе. Доказів передачі відповідачу на зберігання зерна кукурудзи за іншими квитанціями чи за іншим договором матеріали справи не містять.

З урахуванням кількості повернутого зерна, залишок кукурудзи на зберіганні (не повернутої відповідачу) становив 184,848 тн загальною вартістю 59151,36 грн.  Факт неповернення зерна кукурудзи саме у кількості 184,848 тн підтверджується, доводами самого позивача у справі №13/329 (5/17)-06 та постановою апеляційного господарського суду у даній справі.

Надання позивачем до господарського суду складських квитанцій за спірним договором зберігання не у повному обсязі призвело до штучного збільшення кількості зерна, що підлягало поверненню, в натурі та сумарному виразі.

Відповідно до ст. 31 Закону України „Про зерно та ринок зерна в Україні” поклажодавець зерна зобов'язаний забрати зерно у зернового складу після закінчення строку зберігання зерна.

Зерновий склад зобов'язаний письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередити поклажодавця зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонувати термін витребування зерна.

Якщо поклажодавець зерна у запропонований зерновим складом термін не забрав зерно, зерновий склад має право продати його на конкурентних засадах. Кошти, одержані від продажу зерна, передаються поклажодавцю зерна за вирахуванням сум, належних зерновому складу, у тому числі його витрат щодо продажу зерна.

05.07.2005р. листом №194 відповідач звернувся до позивача з вимогою розпорядитися належним йому зерном кукурудзи протягом 7 днів з дня отримання цього повідомлення та попередженням про реалізацію зерна у випадку неприйняття відповідних заходів до отримання зерна.

Заходів щодо отримання зі збереження залишку зерна кукурудзи позивач не вжив, відповіді на лист зернового складу не надав.

31.10.2005р. залишки зерна кукурудзи, що належала позивачу, були реалізовані відповідачем через Придніпровську товарну біржу, що сторонами не заперечується.

За викладених обставин не убачається підстав для задоволення позовних вимог, однак, позивач не позбавлений права вимагати від зернового складу повернення коштів, отриманих від реалізації зазначеного зерна.

Колегія суддів відмовляє скаржнику в задоволенні його вимог про направлення повідомлення на адресу прокуратури Дніпропетровської області, оскільки не вбачає у діях позивача ознак кримінального злочину.

З огляду на невідповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги відповідача про скасування зазначеного рішення являються обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Божедарівський елеватор” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17. 09. 2007р. по справі №33/180-07 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого господарського суду України.

Головуючий                                                                             І.В. Тищик

Судді:                                                                                        І.А. Сизько

А.Є.Прокопенко