КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2007                                                                                           № 4/1

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Лялюк Л.В. (довіреність № 448 від 11.05.2007);

від відповідача - Семиног О.І. – генеральний директор;                 Гришина Н.В. (довіреність б/н від 05.01.2006);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Оренда"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.02.2007

у справі № 4/1

за позовом                               Комунального підприємства "Оренда"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт-94"

тр

про                                                  звільнення нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від26.02.2007 у справі №4/1в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає його прийнятим при неправильному застосуванні та порушенні норм матеріального та процесуального права, неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи та при недоведеності обставин, що мають значення, які суд визнав доведеними, висновки, викладені у рішенні не відповідають дійсним обставинам справи. При цьому скаржник посилається на те, що п. 5.1. договору оренди встановлений строк його дії з 25.01.2000 по 31.12.2005. Позивачем протягом місяця, як це передбачено ст. 17 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна”, ст. 764 ЦК України та ст. 291 ГК України, було направлено лист № 6 від 13.01.2006 про закінчення дії договору оренди. Відповідно до ст. 27 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” та ст. 785 ЦК України при закінченні строку дії договору орендар зобов’язаний повернути об’єкт оренди орендодавцю.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу та пояснення до відзиву, в яких просив залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав викладених у рішенні господарського суду першої інстанції.

При розгляді апеляційної скарги апеляційним господарським судом були заслухані представники сторін, досліджені наявні матеріали справи та встановлено наступне.

Позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про виселення відповідача із займаного ним нежитлового приміщення по вул. М. Гречко, 20 в м. Києві, загальною площею 707,3 кв. м.

Рішенням господарського суду першої інстанції в позові відмовлено повністю.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.01.2000 між Комунальним підприємством ”Управління житлового господарства” та відповідачем був укладений договір № 4515/4 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) (далі договір оренди), за умовами якого, Комунальне підприємство ”Управління житлового господарства”, як орендодавець, передало, а відповідач, як орендар, прийняв в орендне користування приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. М. Гречко, 20, загальною площею 707,3 кв. м. (п. 1.1.).

Додатковою угодою ”Про зміну і доповнення договору № 4515/4 від 25.01.2000 оренди нежитлового приміщення по вул. М. Гречка, 20” від 25.04.2003 змінено, зокрема, орендодавця за договором оренди, яким стало Комунальне підприємство ”Оренда” (позивач).

Таким чином, з 25.04.2003 орендодавцем за договором оренди є Комунальне підприємство ”Оренда” (позивач).

Відповідно до п. 5.1. договору оренди строк дії цього договору встановлений з 25.01.2000 по 31.12.2005.

Відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються Законом України ”Про оренду державного та комунального майна”.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Позивач, в обґрунтування своєї вимоги про виселення відповідача із орендованого ним приміщення посилається на те, що ним відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” було направлено лист № 6 від 13.01.2006 про припинення дії договору оренди.

Відповідач під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції та апеляційному господарському суді отримання вищевказаного листа заперечував.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Частина 1 ст. 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Разом з тим якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, як це передбачено ч. 1 ст. 38 ГПК України.

З метою з’ясування всіх обставин справи апеляційний господарський суд ухвалами від 17.05.2007 та від 26.11.2007 зобов’язав позивача надати, зокрема, докази направлення відповідачу рекомендованого листа № 6 від 13.01.2006 (поштова квитанція, список на відправку рекомендованих листів та інші).

Позивач на виконання вимог вказаних ухвал надав копію списку на відправку рекомендованих листів від 17.01.2006, копію витягу з книги обліку вихідних листів, оригінал фіскального чеку № 6156 від 17.01.2006 до списку, оригінал конверту та повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з довідкою поштового відділення зв’язку про повернення рекомендованого листа у з в’язку із закінченням терміну зберігання.

Дослідивши надані позивачем документи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що вони не можуть свідчити про надіслання позивачем відповідачу листа № 6 від 13.01.2006 про закінчення дії договору оренди, з огляду на наступне.

Із копії списку на відправку рекомендованих листів від 17.01.2006 та фіскального чеку № 6156 від 17.01.2006 вбачається, що 17.01.2006 позивачем було надіслано рекомендований лист на адресу відповідача, однак із даного списку не можливо дійти висновку, що за ним на адресу відповідача був надісланий рекомендований лист саме за № 6 від 13.01.2006 про закінчення дії договору оренди.

Надані позивачем оригінал конверту з датою поштового штемпелю 17.01.2006 та повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з довідкою поштового відділення зв’язку про повернення рекомендованого листа № 1602950 у з в’язку із закінченням терміну зберігання не можуть свідчити про те, що в повернутому позивачу поштовим відділенням зв’язку конверті знаходився лист саме за № 6 від 13.01.2006, оскільки позивач, як в господарський суд першої інстанції, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, так і в апеляційний господарський суд надав пустий розірваний конверт з  довідкою поштового відділення зв’язку про повернення рекомендованого листа, сам лист № 6 від 13.01.2006 був наданий позивачем окремо, а доказів того, що саме в конверті з датою поштового штемпелю 17.01.2006 позивач надсилав відповідачу лист № 6 від 13.01.2006 позивач не надав.

Копія витягу за 13.01.2006 з книги обліку вихідних листів позивача за 2006 рік не береться апеляційним господарським судом до уваги, оскільки книга обліку вихідних листів позивача є внутрішнім, складеним самим позивачем в односторонньому порядку документом і не може бути об’єктивним доказом.

Інших доказів направлення відповідачу листа № 6 від 13.01.2006 про закінчення дії договору оренди позивач не надав.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з цього, саме позивач повинен довести факт надіслання відповідачу листа № 6 від 13.01.2006 про закінчення дії договору оренди, чого останній не зробив.

За таких обставин, оскільки позивач не довів факту надіслання відповідачу листа № 6 від 13.01.2006 про закінчення дії договору оренди, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що договір оренди на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором і діяв на час звернення позивача з даним позовом до суду.

Як встановлено вище на час звернення позивача з даним позовом до господарського суду першої інстанції договір оренди продовжував діяти.

Таким чином, оскільки відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” правовою підставою користування майном, що перебуває у комунальній власності є договір оренди, а договір оренди, укладений між сторонами, продовжує діяти, то у відповідача є всі підстави перебувати у спірному приміщенні, а тому господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вимоги позивача про звільнення відповідачем спірного приміщення.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, апеляційним господарським судом не приймаються до уваги з урахуванням того, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не довів наявності тих обставин на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Враховуючи викладене, немає підстав визнати доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, переконливими та такими, що спростовують докази відповідача, а тому апеляційний господарський суд вважає, що при прийнятті рішення господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 ”Про судове рішення” із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 № 4, від 25.12.1992 № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскаржуване рішення цим вимогам відповідає, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м Києва від26.02.2007 у справі №4/1 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу № 4/1 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді