ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"09" лютого 2007 р.
справа № 20-9/391

за позовом  Закритого акціонерного товариства “Автотранспортне підприємство № 2628”

до Комунального Ремонтно –експлуатаційного підприємства № 22

про стягнення 17292,26 грн.

суддя Рибіна С.А.

представники сторін:

позивача – Грязнова А. В., довіреність № 59 від 06.02.06;

відповідача –Сероштан Н. М., довіреність № 10 від 05.01.2007;

Суть спору: Закрите  акціонерне товариство “Автотранспортне підприємство № 2628” (далі -  ЗАТ “АТП № 2628”) звернулося до суду з позовом до Комунального Ремонтно –експлуатаційного підприємства № 22 (далі –РЕП № 22)  про стягнення 17292,26 грн.

Свої вимоги  позивач обґрунтовує тим, що відповідач неналежним чином виконував зобов’язання за договором № 146/л у зв’язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції.

В процесі розгляду спору по суті заявлених позовних вимог, позивач в порядку, передбаченому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, уточнив розмір позовних вимог. Остаточно позивач просить стягнути на його користь  14288,32 грн., які складаються з пені за несвоєчасне виконання зобов’язань та штрафу.

Відповідач позовні вимоги не визнає, детальне обґрунтування викладено у відзиві на позов.

Згідно  ст. ст.  20, 22 Господарського процесуального кодексу України  сторонам роз’яснені їх  процесуальні  права та обов’язки.

За клопотанням сторін, відповідно до статті 10 Конституції України, статті 10 Закону України “Про судоустрій України”, пояснення по справі надавалися ними російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін,  суд

встановив:

30.12.04 між ЗАТ “АТП № 2628” (Підрядник) та РЕП № 22 (Замовник) був укладений договір № 146/л на надання послуг по вивозу побутового сміття з територій, які підвідомчі відповідачу. 23.12.05 між тими ж сторонами в укладений протокол узгоджень розбіжностей за договором.

Пунктами 1.2, 1.3 Договорів передбачено, що вивіз побутового сміття здійснюється на умовах своєчасної оплати Замовником вартості виконаних робіт згідно договорів, розрахунок накопиченого сміття проводиться відповідно до нормативних актів, порядок розрахунків визначений в Договорі (пп. 1.4-1.5 Договорів).

При укладені  Договору пунктом 4.1 сторони передбачили  порядок оплати виконаних позивачем послуг шляхом придбання талонів на день вивозу побутового сміття.

Факт виконання позивачем зобов’язань за договором підтверджується рахунками-актами виконаних робіт № 0761 від 13.02.2006,  № 094/7 від 23.02.2006, № 0795 від 28.02.2006, № 115/7 від 31.03.2006, № 173/7 від 06.04.2006, які підписані відповідачем.

Згідно пункту 5.3 Договору за несвоєчасну чи неповну оплату наданих послуг у встановлений пунктом 4.1 Договору строк замовник сплачує пеню в розмірі 0,1 % простроченої суми вартості послуг за кожен день прострочки, а за прострочку понад 30 днів додатково стягується штраф в розмірі 7 % вартості наданих послуг.

Листом від 06.04.2006 вх. № 221 РЕП № 22   повідомив позивача про розірвання договору № 146/л від 23.12.2005 з 01.05.2006.

Позивач листом від 06.04.2006 звернувся до відповідача з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 50313,81 грн., яка склалась  станом на 01.04.2006, у зв’язку з розірванням договору.

Відповідач зобов’язання за договором  виконував неналежним чином, у зв’язку з чим у нього утворилась заборгованість  в розмірі 50313,81 грн., яка  була стягнута  з відповідача на користь позивача Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.09.2006, що залишена без змін Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2006.

У зв’язку з неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за договором позивач нарахував відповідачу пеню та штраф, які просить суд стягнути з відповідача.

Суд вважає позовні вимоги такими, що  не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.03, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання Цивільним кодексом України чинності, тобто після 01.01.04.

Щодо цивільних відносин,  які виникли  до  набрання  чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини між сторонами виникли після 01.01.04,  тому при розгляді спору суд керується  Цивільним кодексом України  в редакції 2003 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, прийнятого 16.01.03, Господарський кодекс України застосовується до правовідносин, що виникли після набрання Господарським кодексом України чинності, тобто після 01.01.04.

Правовідносини між сторонами  виникли після 01.01.04, тому при розгляді спору суд керується  Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов’язання або зміна його умов не допускається,  якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно ст. 546,  ст. 549, п.3 ст.611  Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є  неустойка, що обчислюється  у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.  Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежним чином виконано зобов’язання.

Згідно вимог  статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З аналізу викладених норм вбачається, що застосування забезпечення зобов’язання можливо лише у випадку домовленості сторін про його забезпечення у письмовій формі на момент стягнення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи Договір № 146/л від 23.12.2005 розірваний сторонами за власною ініціативою з 01.05.2006, що підтверджується матеріалами справи (Лист РЕП № 22 від 04.04.2006 вих. № 523;  Лист ЗАТ “АТП № 2628” від 06.04.2006 вих. №  121).

Не може бути прийнятий судом довід позивача, що договір є діючим до теперішнього часу з тих підстав, що листом № 121 від 06.04.2006  позивач  погодився на розірвання договору між сторонами з 01.05.2006.

Частиною 3 статті 653 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з часу розірвання сторонами договору № 146/л від 23.12.2005 –01.05.2006 - припинила дію і угода щодо забезпечення виконання зобов’язань.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.09.2006, яка залишена без змін Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2006, встановлено, що строк виконання відповідачем зобов’язань за договором настав після направлення позивачем листа від 06.04.2006 з вимогою про сплату боргу, згідно припису частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, строк виконання зобов’язання та право вимоги санкцій за невиконання  зобов’язання настали у відповідача 14.04.2006.

Договір № 146/л від 23.12.2005 припинив дію з 01.05.2006, одночасно і письмова угода щодо забезпечення  зобов’язання припинила дію з 01.05.2006.

Викладене свідчить, що  на  момент звернення позивача  з вимогами про стягнення штрафу та пені вже не існувала письмова угода щодо забезпечення зобов’язання, тому правові підстави для стягнення штрафних санкцій у відповідача  відсутні.

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Копії  рішення направити сторонам.

Суддя                                                                                                                              С.А. Рибіна

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України і підписано 14.02.2007