ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.03.07                                                                                           Справа  № 7/268-3554

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої судді                                          Орищин Г.В.

суддів                                                              Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Чубатюк О.В.

розглянув апеляційну скаргу Тернопільської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль (далі –ОДПІ) № 2219/7/10-015 від 18.01.2007 р.

на постанову господарського суду Тернопільської області від 30.11.2006 року

у справі № 7/268-3554

за позовом приватного підприємства «Агата плюс», м.Тернопіль (далі –ПП)

до відповідача Тернопільської ОДПІ

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

з участю представників:

від скаржника – не з’явився

від позивача –Недошитко О.І. – предст.

Апеляційна скарга розглядається без участі представника скаржника, який був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання (т.2 а.с.4), однак не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні. Права і обов”язки, передбачені ст. ст. 49, 51 КАС України, представнику позивача роз’яснено.

Постановою господарського суду Тернопільської області від 30.11.2006 р. у справі № 7/268-3554 (суддя Стадник М.С.) задоволено позовні вимоги приватного підприємства «Агата плюс», м.Тернопіль (далі –ПП), визнано нечинними податкові повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ від 09.08.2006 р. № /0/49735 та

№ /0/49736 про визначення позивачу 11945 грн. податкового зобов’язання по податку на прибуток і 9679,50 грн. - по податку на додану вартість. Дана постанова суду мотивована тим, що оскільки податковим органом не доведено належними доказами правомірності визначення підприємству позивача податкових зобов’язань по податку на додану вартість, податку на прибуток та штрафних санкціях, податкові повідомлення-рішення слід визнати нечинними.

Відповідач у справі – Тернопільська ОДПІ, подав апеляційну скаргу на згадану постанову господарського суду, оскільки, на його думку, судом неправильно  застосовано норми матеріального права, зокрема, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ч.3 ст.207 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Порядку заповнення податкової накладної, що затверджений наказом ДПА України 23.06.1997 р. № 165. Скаржник зазначає, що оскільки Порядок заповнення податкової накладної не передбачає застосування при виписуванні податкової накладної факсимільного відтворення підпису, то податкові накладні, як звітний документ, що засвідчує факт придбання, продажу товарів, повинні бути підписані власноручно уповноваженою особою продавців, а відтак, накладні, виписані ПП «Багро»не можуть бути належною підставою для включення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту, оскільки жодна з них, як і акти здачі-прийняття робіт не містять власноручного підпису директора ПП. «Багро»- Барана О.А. Також, скаржник вважає, що, оскільки позивач є вантажоодержувачем, він, у відповідності із п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», зобов’язаний був вимагати від контрагента-перевізника товаро-транспортну накладну.

Позивач з вимогами скаржника не погоджується з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу (т.2 а.с.19-23) та в усних поясненнях в судовому засіданні.

При розгляді матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

За результатами проведеної Тернопільською ОДПІ невиїзної позапланової перевірки ПП «Агата плюс»з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.10.2004 р. по 30.09.2005 р., 31 липня 2006 року складено акт за № 13661/23-09/31914617, яким встановлено порушення п.п.5.3.9 п.5.3, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого встановлено заниження нарахування податку на прибуток 8,03 тис. грн.; п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 та п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 та п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 6453 грн.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом 09.08.2006 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ /0/49736, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 9679,50 грн., де 6453 грн. –основний платіж та 3226,50 грн. –штрафні (фінансові) санкції;

№ /0/49735, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 11945 грн., де 8030 грн. –основний платіж та 3915 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2004 року між ПП „Агата плюс" (Вантажоодержувач) та ПП „Багро" (Перевізник) укладено договір перевезення №ЗТ03. На виконання даного договору складено акт здачі - прийняття робіт №ОУ-0000003 та податкову накладну №252 від 29.10.2004 р. про надані транспортні послуги на суму 2376 грн., в тому числі 396 грн. ПДВ.

21.03.2005 року між ПП „Агата плюс" (Вантажоодержувач) та ПП „Багро" (Перевізник) укладено договір перевезення №ЗТ-01. На виконання даного договору складено акти здачі - прийняття робіт та податкові накладні про надані транспортні послуги на загальну суму 36340,00 грн., в тому числі 6056,68 грн. ПДВ.

Сплачені суми були включені позивачем до валових витрат, сума податку на додану вартість –до податкового кредиту у відповідних звітних періодах.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, суд прийшов до висновку, що вимоги скаржника підлягають задоволенню, оскільки:

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 та п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації; не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) –актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Згідно із п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Відповідно до п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 вищевказаного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Якщо платник податку поновить зазначені документи у наступних періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до валових витрат податкового періоду, на який припадає таке поновлення.

В даному випадку, в підтвердження правомірності віднесення до складу  податкового кредиту  суми податку на додану вартість, сплачену в сумі вартості  за надані послуги з перевезення вантажу по вищезазначених договорах, позивачем долучено до матеріалів справи податкові накладні, виписані ПП “Багро”, однак, які завірені факсимільним  відтворенням підпису директора ПП «Багро».

У відповідності до ч.3 ст.207 Цивільного Кодексу України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Такої угоди позивачем ні під час перевірки, ні суду не представлено. Крім цього,  договори від 01.10.2004 р. та від 21.03.2005 р. зі сторони ПП „Багро" засвідчені за допомогою факсимільного відтворення підпису директора приватного підприємства –п.Барана О.А.

Пунктом 18 Порядку заповнення податкової накладної, що затверджений наказом ДПА України 23.06.1997 р. №165 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 р. за № 233/2037 визначено, що всі примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця, і не містять жодного посилання на право продавця при оформленні податкової накладної застосовувати факсимільне відтворення підпису.

Оскільки Порядок заповнення податкової накладної не передбачає застосування при виписуванні податкової накладної факсимільного відтворення підпису, то податкові накладні, як звітний документ, що засвідчує факт придбання, продажу товарів, повинні бути підписані власноручно уповноваженою особою продавця. А тому, правильним є висновок податкового органу, що накладні, виписані ПП „Багро" не можуть бути належною підставою для включення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту, оскільки жодна з них, як і акти здачі - прийняття робіт, не містять власноручного підпису уповноваженої особи продавця (всі акти здачі - прийняття робіт засвідчені за допомогою факсимільного відтворення підпису директора ПП „Багро" –п.Барана О.А.).

Крім цього,  згідно пунктів 1.2. та 1.4. договорів від 01.10.2004р. і від 21.03.2005р.  маршрут перевезення обумовлюється в письмовій заявці, а “Вантажоодержувач” –ПП „Агата Плюс" забезпечує оформлення товаро-транспортних накладних. При проведенні податковим органом перевірки такі документи не надавались, не долучені такі і до матеріалів справи.

Тобто, правомірні твердження податкового органу, що позивач, оскільки він є вантажоодержувачем, у відповідності з п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", зобов'язаний був вимагати від контрагента-перевізника товаро-транспортну накладну.

З врахуванням викладеного, постанову господарського суду слід скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Отже, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209 п.п.6 і 7 р.YІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської ОДПІ задоволити.

Постанову господарського суду Тернопільської області від 30.11.2006 р. у справі

№ 7/268-3554 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст. 211, 212  КАС України.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

головуючий  суддя                                                      Г.В. Орищин

судді                                                                              О.П. Дубник

Г.Г. Якімець