ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.

№ 4/163

Вищий
господарський суд України у складі колегії
суддів :

Головуючий

Невдашенко Л.П.

Суддів

Михайлюка М.В.
Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  касаційну скаргу

Державного підприємства
“Український науково-дослідний інститут електропобутових машин “Веста”

на постанову

Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2006 року

у справі

№ 4/163 господарського суду м.
Києва

за позовом

Державного науково-виробничого
підприємства “Термохолод”

до  треті особи      про

Державної корпорації “Укрінмаш”
ДП “Український науково-дослідний інститут електропобутових машин “Веста”
Київська міська державна адміністрація Фонд державного майна України ТОВ
“Тіком” Спеціалізована акціонерно-страхова компанія “Спецексімстрах” СПД
ОСОБА_1 виселення

за участю представників сторін:

позивача

Кисельов Ю.Ф., Репетько О.Г.,

відповідача 1
відповідача 2 третьої особи 1 третьої особи 2 третьої
особи 3

не з'явились, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
не з'явились, не з'явились, не з'явились,

В С Т А Н О В
И В :

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.07.2006 р. у справі №4/163 (суддя: Борисенко І.І.), залишеним без
змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2006 р.
(судді: Корсак В.А., Авдєєва П.В., Коршун Н.М.) позов задоволено: виселено ДП
“УНДІЕМ “Веста” з приміщень: кімнат №№ 127, 707, 709, 711, 712, 713, 727, 731
буд. 36 по вул. Дегтярівській у м. Києві та зобов'язано передати їх позивачу.
Стягнуто з відповідача на користь позивача 85 грн. витрат по сплаті державного
мита  та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням та
постановою господарських судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій
просив рішення та постанову у даній справі скасувати та припинити провадження у
справі. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що місцевим та
апеляційним господарськими судами неправильно застосовані норми матеріального
права та порушені норми процесуального права. Представник скаржника уточнив
вимоги касаційної скарги, просив скасувати судові рішення та направити справу
на новий розгляд.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, заслухавши пояснення представників сторін,
обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування
господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що
касаційна скарга  підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановили господарські суди,
рішенням Вищого арбітражного суду України від 10.09.1999 року у справі № 5/49
встановлено факт передачі Міністерством промислової політики України ДНВП
“Термохолод” до сфери управління Київської міської державної адміністрації
(далі - КМДА) та його приміщень: кімнат №№ 127, 707, 709, 711, 712, 713, 727,
731 площею 296 м2  до складу
комунальної власності територіальної громади міста Києва. Зазначене рішення
набрало законної сили.

Окрім того, господарські суди
попередніх інстанцій з'ясували, що згідно наказу Головного управління з питань
майна КМДА № 138 від 25.04.2002 р. та переліку майна, що є додатком до цього
наказу, за позивачем закріплено на праві повного господарського відання майно,
зокрема, приміщення по вул. Дегтярівській, 36 у м. Києві кімнати №127 площею 56
м2, №707 - 15 м2, №709 - 26 м2, №711 - 70 м2
, №712 - 21 м2, №713 - 35 м2, №727 - 45 м2,
№ 731 - 26 м2 .

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.01.2005 року у справі № 21/355-36/435 ДП “УНДІЕМ “Веста”
відмовлено у визнанні права повного господарського відання на спірні приміщення
в буд. 36 по вул. Дегтярівській у місті Києві.

Окрім того, як оцінили місцевий та
апеляційний господарські суди постановою Київського апеляційного господарського
суду від 19.02.2004 року у справі № 8/433 не приймалось рішення про належність
спірних приміщень відповідачу.

Зважаючи на викладене, господарські
суди застосували ч. 2 ст. 35 ГПК України та прийшли до висновку про
безпідставне користування відповідачем спірними приміщеннями, що перешкоджає
позивачу реалізувати права володіння, користування спірними приміщеннями, а
відтак задовольнили позовні вимоги про виселення відповідача з спірних
приміщень.

Разом з тим, зазначений висновок
суду є передчасним, оскільки господарські суди у порушення вимог ст. 43 ГПК
України не здійснили всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності.

Положеннями ст. 48 Закону України
“Про власність” передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням
володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Положення щодо захисту права
власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє
майном на праві повного господарського відання, оперативного управління,
довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі, передбаченій законом
чи договором. Ця особа має право на захист свого володіння також від власника.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК
України та ст. 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень” право власності та інші речові права на нерухомі
речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права
на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних
осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства,
іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме:
право власності на нерухоме майно; речові права на чуже нерухоме майно: право
володіння; право користування (сервітут); право постійного користування
земельною ділянкою; право користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки
(суперфіцій); право користування нерухомим майном строком більш як один рік.
Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом.

Відтак, господарському суду
належало перевірити чи зареєстровано у встановленому законом порядку за
позивачем його речові права на спірні приміщення.

Окрім того, відповідно до вимог ст.
38 ГПК України якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд
зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі
у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Тобто, господарському суду належало
витребувати витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень та
з'ясувати чи зареєстровано речові права на спірні приміщення, якщо
зареєстровані, то хто є законним власником, хто є  користувачем спірних приміщень і на яких
правових підставах здійснено реєстрацію цих прав.

Разом з тим, господарські суди
неправильно застосували норму процесуального права. Так, застосовуючи ч. 2 ст.
35 ГПК України господарським судам потрібно було звернути увагу, що факти,
встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших спорів, лише у випадку, коли в спорі
беруть участь ті самі сторони.

Однак, зазначаючи що рішенням у
справі № 5/49 встановлено факт передачі Міністерством промислової політики
України ДНВП “Термохолод” до сфери управління Київської міської державної
адміністрації (далі - КМДА) та його приміщень: кімнат №№ 127, 707, 709, 711,
712, 713, 727, 731 площею 296 м2  до складу комунальної власності територіальної
громади міста Києва, суди не звернули увагу на суб'єктний склад сторін даного
господарського спору. Зокрема, у справі № 5/49 брали участь ДНВП “Темохолод” та
Міністерство промислової політики України, в той час як сторонами у справі №
4/163 є ДНВП “Темохолод” та ДП “УНДІЕМ “Веста”.

Водночас, предметом господарського
спору у справі № 5/49 було скасування наказу Міністерства промислової політики
України, а не встановлення факту передачі спірних приміщень КМДА. В цій частині
господарський суд лише зробив оцінку обставин справи та поданих сторонами
доказів. Таким чином, ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України
не підлягала застосуванню.

Як зазначає скаржник, суду ткож
належало перевірити наявність підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного господарського
суду від 19.02.2004 року у справі №8/433, скасовано рішення господарського суду
м. Києва від 03.06.2002 р. в частині зобов'язання УНДІЕМ “Веста” звільнити
кімнати №№ 127, 601-А, 707, 709, 711, 712, 713, 727, 731 по вул. Дегтярівська
36 у м. Києві та передати їх ДНВП “Термохолод”, у задоволенні позовних вимог в
цій частині відмовлено.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку про те, що господарськими судами неправильно застосовані норми
матеріального права та порушені норми процесуального права, а тому, оскаржувані
рішення та постанова не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 1117
Господарського  процесуального  кодексу
України  касаційна  інстанція
не має  права  встановлювати
або  вважати  доведеними
обставини, які не були
встановлені  у рішенні або  постанові
господарського суду або відхилені
ним, вирішувати  питання про  достовірність
того чи іншого доказу,  про
перевагу  одних  доказів
над  іншими,  збирати
нові  докази  або додатково
перевіряти  докази.

З огляду на викладене, рішення
господарського суду міста Києва від 27.07.2006 р. та постанова Київського
апеляційного господарського суду від 04.12.2006 р. у справі № 4/163 підлягають
скасуванню, а справа передачі на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об'єктивно з'ясувати всі
обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення
для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють
спірні відносини та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий
господарський  суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду міста
Києва від 27.07.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського
суду від 04.12.2006 року у справі № 4/163 скасувати, справу передати на новий
розгляд до місцевого господарського суду.

Головуючий, суддя
Л. Невдашенко

Судді:
М.Михайлюк

Н.Дунаєвська