ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  18/236

11.12.07

За позовом:          АКБ „Росток Банк”;

До:                    ТОВ „Євротек” (відповідач 1);

ТОВ „Компанія „ІнтерПіТ Лтд” (відповідач 2);

Про:                     стягнення 8 065 500,00 грн.

Суддя  Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          Лавринчук О.Ю., представник, довіреність б/н від 12.09.2006 р.;

Від відповідача 1:            Цибульський А.К., представник, довіреність б/н від 05.07.2007 р.;

Глобіна Л.Г., представник, довіреність б/н від 05.07.2007 р.;

Від відповідача 2:          Златін С.В., представник, довіреність №02-12/07 від 10.02.2007 р.

Справа, в порядку статті 77 ГПК України була відкладена слуханням: з 24.05.2007 р. до 12.06.2007 р., з 12.06.2007 р. до 05.07.2007 р., з 01.11.2007 р. до 21.11.2007 р., з 21.11.2007р. до 11.12.2007 р., про що господарським судом винесені відповідні ухвали від 24.05.2007 р., від 12.06.2007 р., від 01.11.2007 р. та від 21.11.2007 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2007 р. строк вирішення спору у даній справі продовжений на невизначений термін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2007 р. до участі у справі в якості відповідача 2 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія „ІнтерПіТ Лтд”.

На підставі статті 77 ГПК України у справі були оголошені перерви: з 05.07.2007 р. до 18.07.2007 р., з 18.07.2007 р. до 20.09.2007 р., з 20.09.2007 р. до 05.10.2007 р., з 05.10.2007р. до 10.10.2007 р., з 10.10.2007р. до 01.11.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідачів 2 010 000,00 грн. заборгованості, 25 500,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 у наданому відзиві на позов та представник останнього у судових засіданнях позовні вимоги позивача заперечував, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що сторонами договору уступки вимоги №4/у від 19.12.2003 р. є відповідач 1 та відповідач 2. Відповідач 1 посилається на статтю 198 Цивільного кодексу УРСР, згідно з якою первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Відповідач 1 зазначає про те, що позивач не є стороною договору уступки права вимоги №4/у від 19.12.2003 р., а тому положення статті 48 Цивільного кодексу УРСР на нього не розповсюджується. Відповідач 1 наголошує на тому, що позивач є стороною договору уступки права вимоги №1/у від 19.12.2003 р., укладеного з ТОВ „Компанія „ІнтерПіТ Лтд”, а тому позовні вимоги повинні бути адресовані саме зазначеній особі.

Відповідач 2 у наданому відзиві на позов та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначаючи про те, що відповідно до статті 198 Цивільного кодексу УРСР первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність уступленої вимоги. Відповідач 2 визнає ту обставину, що згідно з договором №4/у від 19.12.2003 р. передав відповідачеві 1 недійсну вимогу.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

Між відповідачем 2 та позивачем 19.12.2003 р. укладений договір уступки вимоги №1/у, предметом якого є уступка відповідачем 2 вимоги позивачеві з наступною компенсацією її договірної вартості відповідачеві 2.

Відповідно до п. 1.2. договору об’єктом вимоги є зобов’язання Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату „Криворіжсталь” сплатити відповідачеві 2 грошові кошти у сумі 33 160 903,64 грн. До позивача переходять усі права, що забезпечують виконання зазначеного зобов’язання.

Договірна вартість вимоги складає 23 525 000,00 грн. (п. 1.3. договору).

Згідно з п. 2.3. договору позивач зобов’язується здійснити компенсацію договірної вартості вимоги відповідачеві 2 шляхом перерахування грошових коштів не пізніше 7 календарних днів з моменту набрання чинності даним договором.

Відповідно до листа відповідача 2 вих. №24/12 від 24.12.2003 р. останній повідомив позивача про те, що відповідно до статті 199 Цивільного кодексу України право вимоги до позивача, що виникло у зв”язку з зобов’язанням АКБ „Росток Банк” сплатити відповідачеві 2 грошові кошти у сумі 23 525 000,00 грн. згідно з п. 2.3. договору уступки вимоги №1/у від 19.12.2003 р., частково уступлено юридичним особам, у тому числі:

—ТОВ „ВКФ „Відрада” на суму 5 021 000,00 грн. згідно з договором №2/у від 19.12.2003 р.;

—АК „Росток” на суму 7 965 000,00 грн. згідно з договором №3/у від 19.12.2003 р.;

—ТОВ „Євротек” на суму 2 010 000,00 грн. згідно з договором №4/у від 19.12.2003р.;

—ТОВ „Трансфер” на суму 8 065 500,00 грн. згідно з договором №5/у від 19.12.2003р.

30.12.2003 р. відповідач 1 звернувся до позивача з вимогою перерахувати грошові кошти у сумі 2 010 000,00 грн., яка позивачем виконана у повному обсязі, про що свідчить меморіальний ордер №002 від 30.12.2003 р.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за рахунок відповідача 2, виходячи з наведеного нижче.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2006 р. у справі №14/397, яке залишене в силі постановою Верховного суд України, визнано недійсним договір уступки вимоги №1/у від 19.12.2003 р., укладений між АКБ „Росток Банк” та ТОВ „Компанія „ІнтерПіТ Лтд”.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2006 р. у справі №22/22, залишеним в силі постановою Верховного Суду України від 27.02.2007 р., визнано недійсним договір уступки права вимоги №4/у від 19.12.2003 р.

Частиною 2 статті 35 ГПК України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи вищезазначені обставини, договір №4/у від 19.12.2003 р., згідно з яким відповідач 1 здобув право вимоги у позивача коштів, та відповідно до якого позивач перерахував на користь відповідача 1 зазначені кошти, є недійсним, у зв”язку з чим правова підстава перерахування позивачеві грошових коштів у сумі 2 010 000,00 грн. на користь відповідача 1 відсутня.

Відповідно до частини 2 статті 48 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на момент укладення вищезазначених угод, по недійсній угоді кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 216 Цивільного кодексу України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Статтею 198 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що відповідачем 2 була передана відповідачеві 1 недійсна вимоги, у зв”язку з чим позивачеві були завдані збитки у розмірі 2 010 000,00 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем 2.

Вина відповідача 2 повністю підтверджена дослідженими доказами та матеріалами справи.

Враховуючи ту обставину, що відповідач 2 позовні вимоги визнав, а наявні в матеріалах справи документи свідчать про безспірність та обґрунтованість позовних вимог позивача, вимоги останнього підлягають задоволенню за рахунок відповідача 2.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю за рахунок відповідача 2.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ІнтерПіТ Лтд” (інд. 03680, м. Київ, вул. Радищева, 10/14, ) на користь Акціонерного комерційного банку „Росток Банк” (інд. 03680, м. Київ, бул. І. Лепсе, 4, ) 2 010 000 (два мільйони десять тисяч) грн. збитків, 25 500 (двадцять п’ять тисяч п’ятсот) грн. витрат по сплаті держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.          В частині позовних вимог до відповідача 1 відмовити повністю.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
О.В. Мандриченко