СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

25.10.2007

Справа №2-7/12054-2007

За позовом Відкритого акціонерного
товариства „Укртелеком” в особі Центру електрозв'язку № 1 в м. Євпаторії
Кримської філії (97400, АР Крим, м. Євпаторія, пр. Перемоги, 34, )

До
відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Про стягнення 162,59 грн.

Суддя ГС АР  Крим І.І. Дворний

представники:

Від позивача - Волкова Ж.М.,
довіреність № 8205 від 15.08.2005 р., у справі

Від відповідача  - не з'явився.

Обставини справи: Відкрите акціонерне
товариство „Укртелеком” звернулось в особі Центру електрозв'язку № 1 Кримської
філії ВАТ «Укртелеком» до Господарського суду Автономної Республіки Крим з
позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1про стягнення 162,59 грн.

Позовні вимоги мотивовані
порушенням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті наданих послуг за договором
№ 508 від 22.05.2000 р. телекомунікаційних послуг на суму 137,36 грн., що стало
приводом для звернення Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі
Центру електрозв'язку № 1 Кримської філії з позовом до суду про стягнення з
відповідача вказаної суми заборгованості в примусовому порядку. Крім того,
позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2,74 грн., 10,17
грн. інфляційних втрат  та 12,32 грн.
пені.

Відповідач у судове засідання двічі
не з'явився, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини
неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був поінформований
належним чином рекомендованою кореспонденцію.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у
порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

22.05.2000 р. між Українським
державним підприємством електрозв'язку «Укртелеком» в особі цеху 31 Центру
електрозв'язку №1 в м. Євпаторії (Підприємство зв'язку) (позивач) та Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1(Споживач) (відповідач) був укладений договір
№ 508 про надання послуг електрозв'язку. (а. с. 21-22)

Згідно розділу 1 вказаного Договору
Підприємство зв'язку забезпечує встановлення та підключення кінцевих приладів
Споживача через абонентську лінію до телефонної мережі загального користування
за адресою: АДРЕСА_2, надає Споживачу номер телефону та послуги електрозв'язку,
а Споживач вносить плату за встановлення та вартість послуг, які надаються.

Відповідно до п. 3.1 Договору плата
за користування телефонною мережею включає в себе абонентську плату та плату за
послуги, якім надаються.

П. 3.5 Договору передбачено, що за
послуги електрозв'язку абонентська плата вноситься протягом 10 діб з дня
виставлення рахунку, або не пізніше 20-го числа наступного місяця після повного
розрахункового періоду (з 1-го числа до останнього числа місяця).

В п. 7.1 Договору сторони
передбачили, що цей договір вважається діючим з моменту його підписання та діє
протягом пяти років. Якщо жодна зі сторін на порушує умов договору та не
заявить про його розірвання за місяць до закінчення строку, він продовжується
на наступний рік на той самий строк та на тих самих умовах (п. 7.2 Договору).

Сторони не представили суду доказів
розірвання договору, у той час як згідно з приписами статей 33 ,34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести
суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та
заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством України для доведення
фактів такого роду. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент
розгляду справи вказаний договір продовжує діяти.

Згідно умов договору, а також
пункту 5 статті 33 Закону України „Про телекомунікації”, пунктів 51, 61 Правил
користування місцевим телефонним зв'язком, затверджених Постановою Кабінету
міністрів України № 385 від 22.04.1997 р., пунктів 32, 40, 108, 184 Правил
надання і отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Кабінетом міністрів
України № 720 від  09.08.2005 р.,
відповідач своєчасно не провів оплату наданих телекомунікаційних послуг, у
зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість станом на 01.06.2007 р. у
розмірі 137,36 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи оборотною
відомістю (а. с. 12), довідкою-розрахунком, що стало підставою для звернення з
позовом до суду й  нарахування штрафних
санкцій.

Згідно з частиною 1 статті 509
Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова  від  зобов'язання
або одностороння зміна  його  умов
не допускається,  якщо  інше
не   встановлено договором або
законом.

Відповідач, всупереч вимогам статей
33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надав суду доказів
оплати ним заборгованості у розмірі 137,36 грн. За таких обставин, матеріалами
справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх обов'язків за
договором № 508 від 22.05.2000 р. в частині своєчасної та повної оплати вартості
наданих послуг, через що вимоги позивача щодо стягнення з Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1заборгованості у розмірі 137,36 грн. суд
визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути
з відповідача суму інфляційних витрат у зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань у розмірі 10,17 грн., 3% річних у розмірі 2,74 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного
кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Заявлені позивачем вимоги про
стягнення з СПД ОСОБА_1інфляційних витрат у розмірі 10,17  грн. підтверджуються матеріалам справи, через
що суд визнає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Положення частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на
користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що
кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що
за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати
проценти.

Так, відповідно статті 625
Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується
правомірність нарахування позивачем сум
3% річних у розмірі 2,74 грн., а тому суд визнає їх також обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у
розмірі 12,32 грн. за період з 01.04.206 р. по 01.08.2007 р.

Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з
частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується,
якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті
549 Цивільного кодексу  України
розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові
у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою
ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами,
якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” №543/96-ВР від
22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 36 Закону України «Про
телекомунікації», пунктом 4.2.1 Договору сторони передбачили відповідальність
Споживача за несвоєчасну оплату за Договором із розрахунку облікової
ставки  Національного Банку України за
кожен день прострочення від суми простроченого платежу.

Таким чином, заявлена позивачем
сума пені у розмірі 12,32 грн. за період з 01.04.206 р. по 01.08.2007 р. судом
визнається обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з
відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу
України.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь
Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Центру електрозв'язку №
1 в м. Євпаторії Кримської філії (97400, АР Крим, м. Євпаторія, пр. Перемоги,
34, ) суму заборгованості у розмірі 137,36 грн.,  12,32 грн. пені, 2,74 грн. річних, 10,17 грн.
інфляційних втрат, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний
І.І.