КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2007                                                                                           № 6/136

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Корсака В.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кузнєцова В.О. - за довіреністю,

від відповідача - Лебедюк Ю.А. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства з газопостачання і газифікації "Чернігівгаз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.04.2007

у справі № 6/136

за позовом                               Відкритого акціонернго товариства з газопостачання і газифікації "Чернігівгаз"

до                                                   Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 31/19-706 від 27.01.2007

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2007 року ВАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз»  звернулось з позовом до Дочірньої компанії «Газ України» Національної

акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 31/19-706 від 27.01.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що угода про залік зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України.

Відповідач, запереючуючи  проти заявленого позову, посилається на те, що фактично позивачем було заявлено позовні вимоги про визнання недійсним  заяви як документу, а не правочину як юридичного факту. Крім того,  ДК “ Газ України “ було правомірно  проведено залік зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Господарського суду м.Києва  від 05.04.2007 р. у справі № 6/136  в позові відмовлено з тих мотивів, що заява про проведення заліку зустрічних однорідних вимог від 27.01.2007 року № 31/19-706 не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК  України.

Не погоджуючись з рішенням суду, ВАТ з газопостачання і газифікації “ Чернігівгаз “ звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 05.04.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись  на  порушення  господарським  судом  норм матеріального та процесуального права, неповне  встановлення  обставин, що мають  значення  для  справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на відсутність підстав у відповідача щодо здійснення заліку зустрічних однорідних вимог на суми, зазначені в  заяві  від  27.01.2007 року № 31/19-706.

Відповідачем  надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши  пояснення  представників сторін, колегія встановила наступне.

31 січня 2007 року на адресу ВАТ «Чернігівгаз» надійшла заява ДК «Газ України» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.01.2007 року № 31/19-706.

Відповідно до положень ст.174 ГК України господарські зобов”язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов”язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов”язки.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов”язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори ). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Стаття 601 ЦК України зазначає, що зобов”язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред”явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін.

Тобто, виходячи зі змісту даної правової норми, залік можливий лише при наявності  наступних  умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов”язань між двома особами, де кредитор одного зобов”язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема, можна зарахувати  грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред”явити до зарахування вимоги за таким зобов”язанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, не мають значення при зарахуванні  характер зобов”язань, їх мета, зміст та види . Зустрічні вимоги повинні бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Таким чином, за правовою природою припинення зобов”язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони.

У разі, якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про те, що заява ДК “ ГАЗ України” про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.01.2007 року № 31/19-706  не є правочином, направленим на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов”язків, є помилковим.

Щодо правових підстав для визнання недійсною заяви про проведення взаємозаліку однорідних вимог на суму  1 249 108, 28 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено, що станом на 01.01.2007 року відповідно до договору від 30.12.2005 року № 06/05-2006 ДК “ Газ України “ мав зобов”язання перед ВАТ “ Чернігівгаз “ з оплати 1 249 108, 28 грн., а, в свою чергу ,  ВАТ “ Чернігівгаз “ мав зобов”язання перед ДК “ Газ України “ з  оплати :

-          2 839 175,69 грн. за спожитий природний газ для  нормованих втрат за договором від 31.01.2006 року № 06/06-110,

-          2 194,02 грн. за спожитий  природний газ для власних потреб за договором від 3.01.2006 року № 06/06-151,

-          1 117,03 грн. за спожитий природний газ для виробничо-технологічних витрат за договором від 21.04.2005 року  № 06/05-1348,

-          77 443,12 грн. згідно рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2006 року по справі № 12/208 за спожитий природний газ для нормованих втрат за договором від 21.04.2005 року № 06/05- 1349,

-          688 786,39 грн. згідно рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.08.2006 року по справі № 10/248 за спожитий природний газ для нормованих втрат за договором від 24.02.2004 року № 06/04-248.

Відповідач , керуючись ст. 601 ЦК України , здійснив зарахування заборгованості перед позивачем на суму:

-          857 640,53 грн. за договором від 31.01.06 № 06/06-110,

-             2 194,02 грн. за договором від 31.01.06 № 06/06-151,

-             1 117, 03 грн. за договором від 21.04.05 № 06/05-1348,

-             7 710,17 грн. за договором від 21.04.05 № 06/05-1349,

-             380 446,53 грн. за договором від 24.02.04 № 06/04-248, про що позивачу була направлена заява про проведення заліку однорідних вимог від 27.01.2007 року № 31/19-706 ( а.с. 10 ).

З наведеного вбачається, що між сторонами існували грошові вимоги, які є юридично однорідними, та були предметом зустрічного зарахування.

Основними доводами апеляційної скарги є  наступне.

По-перше, апелянт в скарзі зазначає, що  у відповідача не було підстав для зарахування грошових коштів в сумі 7 710, 17 грн. за договором від 21.04.2005 року № 06/05-1349, оскільки  заборгованість по даному договору була спірною і рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2006 року по справі № 12/208 на дату подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог не набрало законної сили.

По- друге,  апелянт вважає, що заборгованість, яка виникла на підставі договору № 06/04-248 від 24.02.2004 року, в сумі  380 446,53 грн. підлягає реструктуризації  на підставі Закону України “ Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” № 2711, а тому ДК “ Газ України “ не мала правових підстав для проведення заліку зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п”ятою та шостою ст. 203  цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий  правочин  може бути визнаний  судом  недійсним  (оспорюваний правочин ).

Згідно з ч.1 ст. 207 ГК України господарське зобов”язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтями 202, 203 ГК України  передбачено, що зобов”язання припиняється, зокрема , зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи  визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов”язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 601 ЦК України зобов”язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред”явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зі змісту  ст. 602 ЦК України випливає, що зарахування зустрічних вимог не допускається у випадках, встановлених договором або законом.

Як зазначалось вище, предметом зустрічного зарахування  є грошові  вимоги, які  існували між сторонами, та  є юридично однорідними.

Відповідно до ст. 10 Закону України “ Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу “ державним, комунальним підприємствам, а також господарським товариствам, у статутних фондах яких частка держави становить більше ніж 50 відсотків, які відносяться до підприємств паливно-енергетичного комплексу та внесені до Реєстру, дозволяється без отримання додаткових погоджень з державними органами, уповноваженими управляти зазначеними підприємствами, за взаємною згодою, провести реструктуризацію кредиторської та / або дебіторської заборгованостей терміном до десяти років з дати укладення відповідних договорів про реструктуризацію заборгованості з відстрочкою погашення заборгованості до двох років дії таких договорів та сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками.

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень сторін, такого роду договори  про  реструктуризацію заборгованості за поставлений природний газ між сторонами не укладалися.

З огляду на  наведене , колегія суддів вважає, що з урахуванням положень Закону  України  “ Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств” та ст. 601 ЦК України  відсутні обмеження щодо проведення зарахування на суму, що є предметом зустрічного зарахування. Тому, доводи позивача в апеляційній скарзі  щодо порушень вимог  Закону України “ Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств “ при зарахуванні  ДК “ Газ України “ зустрічних однорідних вимог, є безпідставними.

Щодо правомірності зарахування грошових вимог на суму 7 710, 17 грн. за договором № 06/05-1349 від 21.04.2005 року та  на  суму  380 446,53 грн. за договором № 06/04-248 від 24.02.2004 року  колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду  Чернігівської області від 31.08.2006 року у справі № 12/208 стягнуто з ВАТ по газопостачанню та газифікації “ Чернігівгаз “ на користь ДК “ Газ України “ 33 352, 78 грн. основного боргу за постачання природного газу за договором № 06/05-1349 від 21.04.2004 року, пеню та інфляційні витрати. Провадження у даній справі в частині стягнення 111969 грн. 65 коп. основного боргу припинено у зв”язку з його сплатою.

Заява ДК “ Газ України “ про зарахування зустрічних однорідних вимог, в тому числі  заборгованості за договором № 06/05-1349 від 21.04.2005 року,  надійшла до  ВАТ  з газопостачанню і газифікації “ Чернігівгаз “ 31.01.2007 року ( а.с. 10 ), тобто,  таке зарахування було проведено після прийняття рішення місцевим судом.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2007 року у справі № 12/208  дане рішення місцевого суду залишено без змін, зазначена Постанова відповідно до положень ст.105 ГПК України набрала законної сили з дня її прийняття, тобто обов”язки сторін щодо оспорюваних сум не змінились.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 28.08.2006 року у справі 10/248  з ВАТ “ Чернігівгаз “ стягнуто на користь ДК “ Газ України “ , зокрема, основного боргу за договором № 06/04-248 від 24.02.2004 року  380446 грн. 52 коп. Рішення набрало законної сили та на його виконання видано наказ, який передано  виконавчій службі для виконання.

Постановою Заступника начальника ДВС у Новозаводському районі м.Чернігова від 19.04.2006 року  зупинено виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду.

Обґрунтовуючи доводи  своєї апеляційної скарги, позивач  посилається на те, що здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог  відповідно до  ст. 601 ЦК України після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, є неправомірним.

Однак, колегія суддів вважає, що такі твердження позивача є помилковими.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб ), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України “ Про виконавче провадження “.

За змістом  статті 1 Закону України “ Про виконавче провадження “ виконавчим провадженням поновлюються майнові та особисті немайнові права громадян і юридичних осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів примусу до осіб, які відмовилися добровільно виконати свої обов”язки у сфері матеріальних відносин.

Тобто, як випливає з ч.4  ст. 30 зазначеного Закону, у разі повного добровільного виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк державний виконавець складає про це акт, який є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Таким  чином, аналіз положень даного Закону свідчить про те, що тільки у випадку невиконання боржником рішення суду добровільно у встановлений строк, відповідно до ч.5 ст. 30 Закону державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Ні Закон України “ Про виконавче провадження “ , ні Інструкція про  проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства  юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, не передбачають конкретних способів такого виконання.

Згідно зі ст.1 Закону України “ Про виконавче провадження “  регулювання відносин у сфері виконавчого провадження не обмежується лише Законом, а здійснюється “ на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону, та інших законів…”.

Тому, добровільне виконання може здійснюватись у будь-який, передбачений чинним законодавством спосіб,  або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Статті 203 та 601 ЦК України передбачають такий  спосіб припинення зобов”язання  як зарахування зустрічних однорідних вимог, що і здійснено відповідачем в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Крім того, колегія суддів зазначає, що статтею 602 ЦК України не передбачені випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог за вище викладених обставин. ( Такої правової позиції додержується Верховний суд України у Постанові від 01.11.2005 року у справі № 15/154 ).

Тому, з огляду на викладене,  посилання позивача на безпідставність зарахування  однорідних вимог на суму  7 710,17 грн. та на суму 380 446,53 грн.  не заслуговують на увагу.

В силу ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належать, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК  України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином,  колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновку  місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду та задоволення апеляційної скарги.

Місцевим судом правильно дотримані вимоги ст.49 ГПК України щодо покладення судових витрат на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства з газопостачаня і газифікації “ Чернігівгаз “  на рішення Господарського суду  м.Києва  від 05.04.2007 року у справі № 6/136  залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду  м. Києва  від 05.04.2007 року у справі № 6/136  залишити без змін.

3. Матеріали справи  № 6/136 направити до Господарського суду  м. Києва.

Головуючий суддя

Судді