ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.12.07р.

Справа № 19/234-07

За позовом Приватного підприємства "Тріумф", м.Дніпропетровськ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Дельта, Лтд.", м.Дніпропетровськ

Третя особа 1: Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ

Третя особа 2: Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, мДніпропетровськ

про визнання додаткової угоди дійсною та визнання права власності

Суддя Петренко І.В.

при секретарі Грузін І.М.

Представники:

Від позивача: Ільченко Н.А. - дов.від 13.11.07р.

Від відповідача: Прозорова Я.В. - дов. від 26.12.07р.

Від третьої особи 1: Попов О.О.-дов.№13771 від 21.11.07р.

Від третьої особи 2: Коптілова Ю.В. -дов.№4/11-82 від 01.02.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача і просить визнати дійсною додаткову угоду від 04.04.05 до договору купівлі продажу нерухомого майна від 10.12.03 та визнати право власності за позивачем на нерухоме майно, розташоване у м. Дніпропетровську по вул. Робочій, 65Д, а саме: будівлю складських приміщень літ. «А-1»загальною площею 83,7 мІ (1 –40,6 мІ, 2 –43,1 мІ) без акту введення в експлуатацію.

Представник відповідача надав відзив на позов, згідно з яким фактично проти визнання дійсною додаткової угоди та визнання права власності позивача не заперечував.

Представники третіх осіб відзив на позов та витребувані документи не представили, в зв’язку з чим справа розглядалася за наявними в ній документами (ст. 75 ГПК України), в судовому засіданні проти визнання дійсною додаткової угоди та визнання права власності за позивачем не заперечували.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2003 року між Приватним підприємством «Тріумф»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр-Дельта, ЛТД.»укладено договір купівлі-продажу, за яким Відповідач зобов’язується передати у власність Позивачу нерухоме майно –склади, які розташовуються в районі вулиці Робочої, 65, згідно за актом приймання-передачі.

Цього ж дня було підписано акт приймання-передачі складів, розташованих за адресою в районі будинку 65 по вул. Робочій у м. Дніпропетровську.

Розрахунки були проведені під час підписання договору, що підтверджується п. 3.2 договору та актом приймання-передачі від 10.12.03, та не заперечується сторонами у судовому засіданні.

Зазначений договір укладався у період дії Цивільного кодексу УРСР 1963 р., за ст. 224 якого, за договором купівлі-продажу продавець зобов’язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Обов’язкової нотаріальної форми для договору купівлі-продажу на час укладення угод законодавством не було передбачено.

Відповідно до цих норм до ПП «Тріумф»перейшло право власності, тобто ПП «Тріумф»є повноправним власником придбаного майна.

4 квітня 2005 року, у зв’язку з присвоєнням складським приміщенням адреси (лист МКП „ЗЕМГРАД” №169 від 10.02.05р.), укладено додаткову угоду, згідно з якою в новій редакції викладено адресу складських приміщень: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 65Д.

Відповідно до п. 2 додаткова угода набирає чинності з моменту її нотаріального посвідчення відповідно до ч. 4 ст. 639 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 3 додаткової угоди у 15-денний термін з моменту підписання додаткової угоди Відповідач повинен був підготувати документи та здійснити відповідні дії для нотаріального посвідчення за свій рахунок. Тобто в строк до 19 квітня 2005 року включно відповідач повинен був нотаріально посвідчити зазначену додаткову угоду.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна згідно з вимогами договору, на що відповіді отримано не було, що підтверджується копіями листів від 16.08.05, 21.02.06, 02.04.07, отриманими особисто директором відповідача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином умови договору купівлі-продажу від 10 грудня 2003 року виконані у повному обсязі як з боку позивача, так і з боку відповідача, але умови додаткової угоди від 4 квітня 2005 року про нотаріальне посвідчення відповідачем не виконані, у зв’язку з чим порушуються права позивача на необхідність обов’язкової державної реєстрації нерухомого майна.

Кожна сторона має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України).

У відповідності до цивільного законодавства України однією із умов виникнення прав та обов’язків учасників цивільних правовідносин являється рішення суду. Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлювальний документ) для того, що бути доведеним перед іншими особами.

Власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням прав власності, пов’язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається, а право власності на майно, яке передається по такому договору, виникає з моменту вступу в законну силу рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач передав майно, передбачене п. 1.1 договору купівлі-продажу від 10.12.03 (нотаріальне посвідчення якого не вимагалось відповідно до Цивільного кодексу УРСР), прийняв оплату за нього; однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення додаткової угоди від 04.04.05 до договору купівлі-продажу від 10.12.03, якою внесено зміни до договору в частині місцезнаходження нерухомого майна, яка повинна бути посвідчена нотаріально відповідно до ч. 4 ст. 639 Цивільного кодексу України, що позбавляє позивача можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно відповідно до ст. 182 ЦК України.

Також в судовому засіданні були досліджені докази відповідача, а саме: накладні, рахунки та інші документи, відповідно до яких будівництво складських приміщень по вул. Робоча, 65Д у м. Дніпропетровську було виконано у 1995 році за рахунок відповідача.

Технічний стан конструкцій будівлі складських приміщень по вул. Робочій, 65Д в м. Дніпропетровську досліджувалося Інститутом «Дніпроагропроект»(ліцензія АБ № 204592), про що було складено висновок, який залучений до матеріалів справи. На підставі результатів виконаного обстеження встановлено, що в цілому конструкції обстеженого об’єкту знаходяться в нормальному стані та придатні для подальшої експлуатації за функціональним призначенням..

На підставі вищевикладеного господарський суд вважає підстави достатніми для задоволення позовних вимог стосовно визнання дійсною додаткової угоди від 04.04.05 до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.03 та визнання права власності за позивачем на будівлю складських приміщень літ. «А-1»загальною площею 83,7 мІ (1 –40,6 мІ, 2 –43,1 мІ), розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 65-Д, без акту введення в експлуатацію.

Відповідно до п. 10 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких  проводиться реєстрація права власності на об’єкти нерухомого майна, Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 № 7/5, рішення суду про визнання права власності є правовстановлювальним документом і підлягає реєстрації в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»Дніпропетровської обласної ради без актів вводу в експлуатацію.

Судові витрати слід віднести на відповідача.

Керуючись ст. ст. 128, 224 ЦК УРСР, ст. ст. 16, 182, 220, 328, 392, 639 ЦК України (2003 р.), ст. ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 36, 44, 49, 75, 77, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дійсною додаткову угоду від 4 квітня 2005 року до договору купівлі-продажу від 10 грудня 2003 року, укладену між Приватним підприємством «Тріумф», м. Дніпропетровськ та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР-ДЕЛЬТА, ЛТД», м.Дніпропетровськ.

Визнати за Приватним підприємством «Тріумф»(49008, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Громадянської війни, буд. 9, кв. 28, , р/р 801 в АБ «Кредит-Дніпро»м. Дніпропетровська, МФО 305749) право власності на будівлю складських приміщень літ. «А-1»загальною площею 83,7 мІ (1 –40,6 мІ, 2 –43,1 мІ), розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 65-Д, без акту введення в експлуатацію.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Дельта, ЛТД»(49008, м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 65, , р/р 7001 в КБ «Приватбанк», МФО 305299) на користь Приватного підприємства «Тріумф»(49008, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Громадянської війни, буд. 9, кв. 28, , р/р 801 в АБ «Кредит-Дніпро»м. Дніпропетровська, МФО 305749) 1 135 (одну тисячу сто тридцять п’ять) грн. витрат на сплату державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, про що видати наказ.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області набирає законної сили через 10 днів з дня його прийняття відповідно до ст. 85 ГПК України.

Суддя                                                                                                                    І.В. Петренко