ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 лютого 2007 р.

№ 01/3634

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Поляков Б.М. -головуючого

Катеринчук Л.Й. (доповідач),

Ткаченко Н.Г.

розглянувши  касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк»в особі філії «Черкаське головне регіональне
управління», м. Черкаси

на ухвалу
та постанову

господарського суду Черкаської
області від 18.10.2006 Київського міжобласного апеляційного господарського
суду від 13.12.2006

у справі
господарського суду

№ 01/3634
Черкаської області

за заявою

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торг максима», м. Київ

до

Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю «Машинотракторна станція «Поляна», смт. Цибулів,
Черкаської області

про

визнання банкрутом

в судовому
засіданні взяли участь  представники :

від заявника касаційної скарги

Костенецький О.І. (дов. №3890-П_П
від 01.09.2005)

від заявника

не з'явились

від боржника

Драчук С.В. (дов. від 01.12.2006)
Розпорядник майна ОСОБА_1.

В С Т А Н О В
И В  :

В провадженні господарського суду
Черкаської області знаходиться справа
№01/3634 про визнання банкрутом Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Машинотракторна станція «Поляна» за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю «Торг максима», порушена ухвалою суду
12.07.2006 за загальною процедурою в порядку Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі: “закону про
банкрутство”).

Відповідно до п.4 Ухвали суду
12.07.2006 судом накладено арешт на майно боржника на забезпечення вимог
кредиторів у процедурі банкрутства (том 1, а.с.1).

Закрите акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк»в особі філії «Черкаське головне регіональне
управління» (далі: “Скаржник”) звернувся до суду з заявою про вивід з ліквідаційної
маси заставного майна та надання дозволу на його реалізацію, мотивуючи
укладенням договорів застави та іпотеки з боржником та необхідністю вчинення
дій по реалізації активів боржника, переданих іпотекодержателю.

Ухвалою господарського суду Черкаської
області від 18.10.2006 Закритому акціонерному товариству комерційному банку
«ПриватБанк»в особі філії «Черкаське головне регіональне управління»було
відмовлено у задоволенні заяви про виключення з акту опису та арешту майна
серії АА №835588 від 21.07.2006 та зняття з нього арешту.

Не погоджуючись з винесеною
ухвалою, ЗАТ КБ «ПриватБанк»в особі філії «Черкаське головне регіональне
управління»подало апеляційну скаргу , в якій просило зазначену ухвалу
скасувати.

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 13.12.2006 апеляційну скаргу ЗАТ КБ
«ПриватБанк»в особі філії «Черкаське головне регіональне управління»залишено
без задоволення, ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.10.2006
залишено без змін.

Не погоджуючись з винесеною
постановою, скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просив зазначені ухвалу суду першої інстанції та
постанову суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким
заяву ЗАТ КБ «ПриватБанк»в особі філії «Черкаське головне регіональне
управління»задовольнити, аргументуючи порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема, статті 124 Конституції України, статей 43, 104,
115 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку ухвалу суду
першої інстанції та постанову апеляції на підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку, про відсутність правових підстав для
задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 5
Закону про банкрутство, провадження у справах про банкрутство регулюється
названим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

При цьому, названий Закон слід
розглядати як законодавчий акт, що містить спеціальні норми, які мають
приорітет по відношенню до норм загальних щодо регулювання порядку провадження
у справах про банкрутство.

Відповідно ст. 11 Закону про
банкрутство, суддя господарського суду, прийнявши заяву про порушення справи
про банкрутство, вводить мораторій на задоволення кредиторських вимог.

Відповідно ст. 1 Закону, мораторій
на задоволення кредиторських вимог -зупинення виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, термін виконання яких
настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на
забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і
зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Таким чином, з моменту введення
мораторію на задоволення вимог кредиторів боржник не може виконувати грошові
зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів, що виникли до
введення мораторію, а заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих
зобов'язань, не діють до визначення у процедурі банкрутства порядку відчуження
активів боржника на задоволення вимог кредиторів, які будуть включені до
реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до абзацу 2 частини 4
статті 12 Закону про банкрутство протягом дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших
документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

Зазначена норма визначає конкретний
проміжок часу, протягом якого не вчиняються дії з примусового виконання рішень
судів та інших органів, і цей проміжок часу лише відповідає строку дії
мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний з його
суттю.

Відповідно пункту 8 частини 1
статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню в разі порушення господарським   судом
провадження   у   справі
про   банкрутство   боржника,
якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію,
введеного господарським судом, крім випадків перебування виконавчого
провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (зокрема,
одержаних від реалізації майна).

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами попередніх інстанцій, 22.06.2006 року господарський суд
Черкаської області, за позовною заявою ЗАТ КБ «Приватбанк»виніс рішення, яким
стягнув із СТОВ МТС «Поляна»на користь ЗАТ КБ «Приватбанку»- 913 551,77 грн.
заборгованості по кредиту, 95 660,14 грн. боргу по процентам. 18 029,51 грн.
пені, 10 272,42 грн. витрат на оплату державного мита і 99.12 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки за договором іпотеки № ДЗ 2-170 мн/05 від 17.03.2005 року на
предмет застави за договором застави транспортних засобів № ДЗ 3-170 мн/05 від
17.03.2005 року та предмет застави згідно договору застави майна № ДЗ
4-170мн/05 від 16.03.2005 року.

10.07.2006 року ДВС у
Монастирищенському районі, на підставі вказаного рішення та наказу на його
виконання, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що заявою про вивід з ліквідаційної маси заставного майна та надання
дозволу на його реалізацію та доповнень до неї, мотиви заявника базуються,
загалом, на оскарженні неправомірних дій ДВС, а відтак, вони не можуть бути
предметом розгляду у справі про банкрутство.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України погоджується з висновками попередніх судових
інстанцій про правомірність відхилення заяви банку, як привілейованого
кредитора у справі про банкрутство до моменту формування реєстру вимог
кредиторів, а за його наслідками обрання комітету кредиторів, як сторони у
справі, та органу, повноважного приймати рішення про визначення порядку продажу
активів боржника у процедурах банкрутства та з врахуванням обставин
пріоритетності визначеного комітетом кредиторів порядку продажу активів
боржника по відношенню до загальних процедур реалізації майна за виконавчим
провадженням.

Відхиляючи доводи скаржника про
незаконність накладення арешту та здійснення опису майна боржника, колегія
суддів зазначає, що  дії по арешту та
опису майна боржника вчинено виконавчою службою на виконання ухвали
господарського суду від 12.07.2006 року яка є чинною.

З огляду на викладене, колегія
суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду
касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7 Господарського
процесуального кодексу України, відхиляє доводи скаржника, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій та не вбачає підстав для скасування
ухвали господарського суду Черкаської області від 18.10.2006 та постанови
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.12.2006 у
справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115,,1117,1119,11111 ГПК
України Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О
В И В :

1. Касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»в особі філії «Черкаське
головне регіональне управління», м. Черкаси залишити без задоволення.

2. Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 13.12.2006 та ухвалу господарського суду
Черкаської області від 18.10.2006 залишити без змін.

Головуючий
Б. Поляков

Судді                                                                                                 Л.
Катеринчук

Н.
Ткаченко