СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03.12.07                                                                                 Справа № 10/501пн-ад.

Судова колегія  у  складі  головуючого   Мінської  Т.М., суддів  Палей О.С.,  Пономаренко Є.Ю.,  розглянувши матеріали справи  за позовом

Кіровської міської ради Луганської області

до  Стаханівської об’єднаної  державної податкової інспекції

про визнання  дій  протиправними  та відшкодування  збитків

Представники  сторін:

від позивача - Михайлов В.В. - зам.міськ.голови, довіреність № 2254 від 07.08.07., Лаврухін М.І. - нач.юр.відділу, довіреність № 2052 від 18.07.07.;

від відповідача - Талащенко В.Є. - нач.юр.відділу, довіреність № 1 від 09.01.07., Князєва Я.Є. - ст.держ.подат.інспектор, довіреність № 42 від 22.10.07.

До  05.11.2007.  справа  слухалась  одноособово  суддею Мінською Т.М.    05.11.2007. розпорядженням  заступника голови господарського суду Луганської області  згідно ст.  24 Закону України «Про судоустрій»,  п. 2 ст. 24 Кодексу адміністративного судочинства України  для розгляду даної справи призначено судову колегію  у складі  головуючого –Мінської Т.М., суддів – Палей О.С., Пономаренко Є.Ю.

Суть спору: позивачем заявлені вимоги про:

1.визнання протиправними дії Кіровського відділення Стаханівської ОДПІ пов’язані з видачею одноразового патенту на торгівлю при платі до місцевого бюджету податку на промисел при обрахуванні його у співвідношенні з розміром установленого чинним законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за місяць, чим завдало збитків місцевому бюджету, що складає фінансову основу бюджету міста Кіровська, у вигляді недоотриманих надходжень податкового збору у розмірі 43299 грн. 04 коп.;

2. відшкодування Кіровській міській раді Луганської області за рахунок коштів державного бюджету збиток у розмірі 43299 грн. 04 коп., завданий неправомірними діями Кіровського відділення Стаханівської ОДПІ та сплачений судовий збір в сумі 441 грн. 50 коп.

Листом  № 3013 від 23.10.2007.  позивач  просить витребувати  у  відповідача  інформацію  про  загальну кількість  виданих патентів,  загальну  суму,  а  також  кількість  та  на яку  суму  видано патентів   за  відповідні  квартали  2007 року.     Позовну  заяву  в частині  стягнення  заподіяної шкоди,  задовольнити  з  урахуванням  відповідного перерахунку  за  інформацією,  наданою  відповідачем.

Відповідач  заперечує проти позову.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Згідно  інформації  фінансового управління  Кіровського міськвиконкому  №  2/2-29/337  від 28.08.2007.  станом  на  28.08.2007. року  за  1  квартал 2007 року  видано  65 патентів  та  сплачено  1154  грн.  податку  на промисел,  за  2  квартал  2007 року  видано  46 патентів  та  сплачено  866  грн. 96 коп.  податку  на промисел.

При  цьому  Кіровське  відділення  Стахановської ОДПІ  видавало одноразовий  патент на торгівлю при  сплаті  до  місцевого бюджету  податку  на  промисел  при обрахуванні  його успів відношенні  з розміром  установленого  чинним законодавством  неоподатковуваного  мінімуму  доході в громадян  за  місяць.

Позивач  вважає, що  необхідно обраховувати податку на  промисел  у  співвідношенні  з  мінімальною  заробітною платою.

Відповідач  заперечує проти позову  з  огляду на  таке:

Статтею 3 Декрету КМУ «Про податок на промисел»передбачено, що ставка податку на промисел встановлюється в розмірі 10 відсотків указаної в декларації вартості товарів, що підлягають продажу протягом трьох календарних днів, але не менше розміру однієї мінімальної заробітної плати. У разі збільшення терміну продажу товарів до семи календарних днів ставка податку подвоюється.

Для вірного розуміння статті 3 Декрету КМУ «Про податок на промисел»треба її розглянути в контексті історико-логічного тлумачення норм законодавства.

Основними спірними  категоріями по даній справі є неоподатковуваний мінімум доходів громадян та мінімальна заробітна плата. Зазначені категорії з'явились в законодавстві України  в контексті прибуткового податку з громадян і тому для їх з'ясування необхідно звернутись до відповідних нормативних актів.

Визначення МЗП було введено ще в Радянській УРСР статтею 95 Кодексу законів про працю і дійшло до наших часів.

Вперше в Україні розмір МЗП було введено абз. «з»частини 1 статті 3 Закону України від 05 липня 1991 року №1306-XII «Про прибутковий податок з громадян Української PCP, іноземних громадян та осіб без громадянства», яким було передбачено, що до оподатковуваного доходу не включаються заробітна плата та інші види грошових винагород робітників, службовців і прирівняних до них по оподаткуванню громадян у розмірах до 185 карбованців на місяць, одержуваних за місцем їх основної роботи (служби, навчання).

Пунктом 1 Постанови КМУ від 01 грудня 1992 року №670 «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму заробітків громадян та внесення змін до розмірів заробітків, щодо яких встановлено прогресивне оподаткування»було збільшено "... передбачений Законом України від 5 липня 1991 р. «Про прибутковий податок з громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства»неоподатковуваний мінімум заробітної плати та інших видів грошових винагород робітників, службовців і прирівняних до них за оподаткуванням громадян до 2300 купонів на місяць ..." . Зазначена норма закону фактично запровадила визначення неоподатковуваного мінімуму та прирівняло його до розміру заробітної плати.

В подальшому, частиною 1 статті 6 Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян»(далі –Декрет КМУ «Про прибутковий податок з громадян», в усіх редакціях в т.ч. й до наступного часу, було встановлено, що сукупний оподатковуваний доход зменшується на суму, що не перевищує за кожний повний місяць, протягом якого одержано доход, встановленого чинним законодавством розміру мінімальної місячної заробітної плати (неоподатковуваний мінімум).

Таким чином, Декретом КМУ «Про прибутковий податок з громадян»було ототожнено такі категорії, як МЗП та НМДГ.

Тобто на час прийняття Декрету КМУ «Про податок на промисел»(17 березня 1993 року) МЗП та НМДГ були одним цілим, різними назвами однієї й тієї категорії.

Крім того, на час прийняття Декрету КМУ «Про податок на промисел»діяла прогресивна шкала ставок оподаткування встановлена Декретом КМУ «Про прибутковий податок з громадян»(редакція станом на 26 грудня 1992 р.), згідно якої розмір місячного сукупного оподатковуваного доходу рахувався відповідно до МЗП.

10 червня 1993 року КМУ було прийнято Постанову № 433 «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і ставки їх прогресивного оподаткування»пунктом 2 якої в таблиці ставок прогресивного оподаткування доходів громадян слова «мінімальна заробітна плата»були замінені на «неоподатковуваний мінімум», у зв'язку з чим розмір місячного сукупного оподатковуваного доходу вже відповідав НМДГ.

Зазначена постанова втратила чинність у зв'язку з прийняттям Постанови КМУ від 14 грудня 1993 року №1032 «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та ставки їх прогресивного оподаткування», яка продублювала положення попередньої постанови в частині відповідності розміру місячного оподатковуваного доходу НМДГ (п. 2 постанови).

Згідно постанови КМУ від 26 вересня 1994 р. № 660 «Про визнання такими, що втратили чинність, пунктів 1, 2, 3 і 4 постанови Кабінету Міністрів України від 14 грудня 1993. №1032»зазначена вище норма втратила чинність, проте пунктом 2 даної постанови било установлено, «із сум доходів громадян, одержаних в іноземній валюті, податок нараховується у складі сукупного оподатковуваного доходу за встановленими статтею 2 Указу Президента України від 13 вересня 1994 р. №519 «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян»ставками, зменшеними на 50 відсотків».

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 13 вересня 1994 р. №519 «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходив громадян», який проіснував без змін до його скасування, у зв'язку з набранням чинності з 01 січня 2004 року Закону України «Про податок з доходів з фізичних осіб», місячний оподатковуваний доход також відповідав НМДГ, при тому, що п. 7 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян»(стосовно відповідності неоподатковуваного доходу МЗП) так і не був змінений.

Аналогічну норму містив в собі і Наказ Головної ДПІ України від 21 квітня 1993 року №12 «Про затвердження Інструкції «Про прибутковий податок з громадян», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 червня 1993 р. за №64, після внесення змін Наказом ДПА України від 28 квітня 2000 року М 222 «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про прибутковий податок з громадян»також зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 травня 2000 р. за №317/4538 (далі –Інструкція про прибутковий податок з громадян), згідно яких місячний сукупний оподатковуваний доход також прирівнювався до НМДГ, а не МЗП.

Крім того за весь час дії Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», в таблиці прогресивної шкали ставок оподаткування якого, неоподатковуваний дохід було прирівняно до МЗП, та інших нормативних актів, таких як Указ ПУ «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян», Інструкція про прибутковий податок з громадян, зазначених вище постанов КМУ, в яких неоподатковуваний дохід відповідав НМДГ, не виникало суперечностей, на практиці завжди застосовувався НМДГ.

Таким чином, вищевказаними ст. 6 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», п. 7.1 Інструкції про прибутковий податок з громадян, п. 2 Указу ПУ «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян», вище переліченими постановами КМУ та іншими нормативними актами підтверджується, що МЗІІ та НМДГ є ідентичними категоріями і посилання в нормативних актах прийнятих в період з 1991 року приблизно до 1995 року на мінімальну заробітну плату слід розуміти, як посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян і навпаки.

Зазначене закріплено в пункті 4 постанови Верховної Ради України від 07 квітня 1995 року №130/95-ВР «Про введення в дію Закону України «Про Державний бюджет України на 1995 рік», із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Верховної Ради України від 13 липня 1995 року №302/95-ВР, згідно якого: «ставки і розміри податків, зборів та інших обов'язкових платежів. які справляються на території України і повністю aбo частково надходять до бюджетів усіх рівнів, адміністративних штрафів, що накладаються та стягуються державними податковими інспекціями, які обраховувалися у співвідношенні з мінімальною заробітною платою, обраховуються у співвідношенні з розміром установленого чинним законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за місяць».

Дана постанова ВРУ не обмежена своєю дією в часі, та до наступного часу є чинним нормативним актом.

Аналогічного висновку дійшов й комітет Верховної Ради України з питань фінансів та 6анківської діяльності в листі від 03 жовтня 2001 року №06-10/577 (текст додається), який можна вважати офіційним та компетентним тлумаченням спірної статті 3 Декрету КМУ Про податок на промисел».

Також відповідач  посилається на  норми  Конвенції про захист прав  людини і основоположних свобод,  зокрема  на  ст. 14  Конвенції  щодо  забезпечення  прав  і  свобод  без  дискримінації  за будь –якою ознакою.

Оцінивши  всі  обставини  справи  в  їх  сукупності,   суд  при вирішенні даного  спору виходить із  наступного:

Згідно  п.  11)   ст.  14  Закону  України  «Про систему  оподаткування» податок на промисел є  загальнодержавним податком.

Згідно  ст.  3  Декрету КМУ «Про податок на промисел» ставка  податку  на  промисел  встановлюється  в  розмірі  10 відсотків  указаної  в  декларації вартості товарів, що підлягають  продажу  протягом трьох календарних днів, але  не  менше  розміру однієї  мінімальної  заробітної  плати.

Згідно  ч.  2  ст. 8  цього  Декрету  контроль за додержанням Декрету покладається  на  державні  податкові інспекції та органи внутрішніх справ.

Суд  погоджується  з  доводами  відповідача  стосовно  того,  що норму  ст. 3  Декрету КМУ «Про податок на промисел» треба  розуміти   в контексті  категорій   законодавства  з  питань   прибуткового податку з громадян,  а  відтак розмір    мінімальної  заробітної  плати  в  ст.  3   Декрету КМУ «Про податок на промисел» розуміється  як  розмір місячного сукупного оподатковуваного доходу.

Згідно  пункту  4 постанови Верховної Ради України від 07 квітня 1995 року №130/95-ВР «Про введення в дію Закону України «Про Державний бюджет України на 1995 рік», із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Верховної Ради України від 13 липня 1995 року №302/95-ВР, «ставки і розміри податків, зборів та інших обов'язкових платежів. які справляються на території України і повністю aбo частково надходять до бюджетів усіх рівнів, адміністративних штрафів, що накладаються та стягуються державними податковими інспекціями, які обраховувалися у співвідношенні з мінімальною заробітною платою, обраховуються у співвідношенні з розміром установленого чинним законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за місяць».  Суд  не  вбачає  підстав вважати,  що  дія  даної   норми обмежена  у  часі.

Оцінивши  всі  вищевикладені  обставини,   суд  закінчив розгляд справи в судовому засіданні  03.12.2007.  і  постановив   відмовити   в задоволені позову.

Згідно  ст.   160 ч. 3  Кодексу адміністративного судочинства  України  в судовому засіданні  03.12.2007. проголошено вступну і резолютивну частини постанови. Судові витрати  покладаються  на   позивача.

На  підставі  викладеного та, керуючись ст.ст.  18,  158 –163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства  України,  суд

п о с т а н о в и в:

1.          В задоволенні  позову  відмовити.

2.          Судові  витрати  покласти  на  позивача.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.  Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк встановлений КАС України,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.  У разі подання  апеляційної скарги постанова набирає законної сили,  якщо її не скасовано, після закінчення апеляційного розгляду скарги.

Про апеляційне оскарження постанови спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга  подаються  до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції,  який ухвалив оскаржувану  постанову. Копії апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти  днів  з дня складення  постанови в повному обсязі.   Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно  ст.   160 ч. 3  Кодексу адміністративного судочинства  України постанова в повному обсязі складена  10.12.2007.

Головуючий суддя                                                            Т.М.Мінська

Суддя                                                                                    О.С. Палей

Суддя                                                                                    Є.Ю.Пономаренко