ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.03.07р.

Справа № 41/223(6/45)

За позовом  Дочірнього підприємства "Одеський будівельник", м. Одеса

до  Акціонерного комерційного банку "Прем'єрбанк", м. Дніпропетровськ

про визнання позивача кредитором другої черги та зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Орєшкіна Е.В.

В засіданні приймали участь представники:

Від позивача: Бершадська Т.О., довіреність б/н від 22.05.06 року

Від відповідача: Крикун С.П., довіреність № 04/66 від 22.01.07 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, звернувся до господарського суду з позовом, яким просить суд визнати позивача кредитором другої черги задоволення вимог до Акціонерного комерційного банку  „Прем’єрбанк” на загальну суму 2 075 669,12 грн., та зобов’язати ліквідатора Акціонерного комерційного банку „Прем’єрбанк” в десятиденний термін внести відповідні зміни в реєстр кредиторів з віднесенням вимог ДП „Одеський будівельник” на суму 2 075 669,12 грн. до другої черги погашення.

В обґрунтуванні позовних вимог посилається на ті обставини, що громадянами Голяк І.В.; Москаленко А.В.; Бойко Ю.С. та іншими на виконання умов договору про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку в касу ВАТ „Одеський домобудівний комбінат” здійснено інвестиційні вклади на будівництво квартир багатоповерхових будинках м. Одеси на загальну суму 2316460 грн. Зазначені кошті перераховано на рахунок позивача для здійснення розрахунків, необхідних для виконання будівельно-монтажних робіт. Тимчасово вільні кошти громадян інвесторів з метою їх збереження були розміщенні на депозитних вкладах у відповідача відповідно до договорів про депозитний вклад. За таких обставин позивач стверджує, що вказані грошові кошти є коштами фізичних осіб, які здійснили інвестиційний внесок на будівництво житла у м. Одесі. З лютого 2004 року відповідач припинив виконання своїх фінансових зобов’язань. Всі платіжні доручення були прийняті  банком, але не виконані належним чином. Позивач вважає, що наявні на розрахунковому рахунку позивача у АКБ „Прем’єрбанк” грошові кошті в силу ст.ст. 89, 93, 96 ЗУ „Про банки та банківську діяльність” підлягають включення до другої черги задоволення вимог кредиторів як вклади громадян. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2005року по справі № 6/374 з відповідача стягнуто на користь позивача 2075669,12 грн. залишку коштів на поточному рахунку, саме в цій сумі позивач і просить суд визнати його кредитором другої черги задоволення.

Відповідач проти позову заперечує, просить суд в позові відмовити, посилаючись на те, що результати аналізу руху коштів за поточним рахунком № 1919 за періоди з 24.12.2002 року (дата відкриття поточного рахунку) по 11.03.2005 року свідчать, що кошти від фізичних осіб не отримувались, а за договорами № 05/03 від 15.07.2003 року і № 08/03 від 31.10. 2003 року про строковий депозит в національній валюті вкладником коштів і стороною за договорами є юридична особа –позивач у справі. Крім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2005 року у справі № 6/374 встановлено, що грошові кошти у сумі 2075669,12 грн. є саме коштами ДП „Одеський будівельник”, а не вкладами громадян фізичних осіб. Відповідач вважає, що віднесенням до другої черги погашення вимоги позивача не відповідають нормам ст. 96 Закону України „Про банки і банківську діяльність”, до спірних стосунків підлягає до застосування порядок черговості задоволення вимог кредиторів, визначений ст. 96 ЗУ „Про банки та банківську діяльність” у редакції Закону України від 29.11.2005 року № 3127-ІV, яким встановлено нову черговість та порядок задоволення вимог до банку та вказані вимоги повинні відноситися до сьомої черги реєстру вимог кредиторів як „інші вимоги”.

За згодою представників сторін у судовому за сіданні  оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство „Одеський будівельник” є самостійним структурним підрозділом Відкритого акціонерного товариства „Одеський домобудівний комбінат”, який безпосередньо здійснює будівництво житлових будинків за рахунок коштів, залучених ВАТ „Одеський домобудівний комбінат” за інвестиційними договорами з громадянами України, фізичними особами відповідно до умов договорів про співпрацю інвестування будівництва житлових будинків. Згідно зазначених договорів громадяни –фізичні особи внесли до каси ВАТ „Одеський домобудівний комбінат” інвестиційні внески на будівництво на загальну суму 2316460 грн., що підтверджується матеріалами справи і не спростовуються відповідачем. Зазначені грошові кошти були перераховані ВАТ „Одеський домобудівний комбінат” на розрахунковий рахунок позивача –дочірнього підприємства „Одеський будівельник”, який було відкрито в Одеській філії АКБ „Прем’єрбанк”, м. Одеса   (договір від 03.01.2002 року).

Тимчасово вільні грошові кошти, отримані від інвесторів –фізичних осіб, були розміщені на депозитних рахунках АКБ „Прем’єрбанк” (договір № 05/03 від 15.07.2003 року та договір № 08/03 від 31.10.2003 року). Ці дії позивача пов’язані із необхідністю поступового освоєння грошових коштів у зв’язку з виконанням будівельних робіт.

З лютого 2004 року відповідач припинив виконання фінансових зобов’язань перед клієнтами у повному обсязі, а 08.09.2004 року Правлінням Національного банку України була затверджена програма фінансового оздоровлення АКБ „Прем’єрбанк”. 10.03.2005 року Правлінням НБУ відкликали банківську ліцензію АКБ „Прем’єрбанк”.

В період з 17.02.2004 року по 09.03.2004 року позивачем до обслуговуючого банку (відповідача у справі) були поданні платіжні доручення на загальну суму 2054710 грн.; які прийняті банком, але не оплачені. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2004 року по справі № 6/374, яке набуло законної сили, з відповідача на користь позивача стягнено 2075669,12 грн. залишку грошових коштів на поточному рахунку.

Відповідно до ст. 96 ЗУ „Про банки та банківську діяльність” (в редакції станом до 21.12.2005 року) кошти, одержані в результаті ліквідаційної процедури, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у такій черговості... у другу чергу задовольняються вимоги вкладників –фізичних осіб в частині перевищення суми, передбаченої системою гарантування вкладів фізичних осіб, вимоги, що виникли із зобов’язань банку перед працівниками.

Рішенням комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків при управлінні Національного банку України в Дніпропетровської області 05.09.2005 року № 419 „Про затвердження реєстру заявлених та акцептованих вимог кредиторів” затверджений наданий ліквідатором реєстр заявлених та акцептованих вимог кредиторів АКБ „Прем’єрбанк”.

21.12.2005 року вступила в дію нова редакція ст. 96 Закону України „Про банки та банківську діяльність”. Згідно п.1 „Прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до ст. 96 „Про банки та банківську діяльність” цей Закон набирає чинності з дня його опублікування. Задоволення вимог кредиторів до банку, розпочате до дня набрання чинності цим Законом, здійснюється у черговості, що встановлена нормами, які діяли на момент початку такої процедури.

Одже, положення ст.96 ЗУ „Про банки та банківську діяльність” в редакції від 29.11.2005року не розповсюджується на вимоги позивача.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 89 Закону України „Про банки та банківську діяльність” протягом одного місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури кредитори мають права заявити ліквідатору про свої вимоги до банку.

На вимогу суду позивачем не подано доказів звернення в процедуру банкрутства в порядку ст. 89 вказаного закону.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Господарські стосунки між сторонами обумовлені прийняттям

позивача на розрахунково-касове обслуговування в Одеській філії Банку

(р/р 1919) з укладенням договору № 401919 від 24.12.02р.

Кошти у частині спірної суми були перераховані на поточний рахунок позивача  Відкритим акціонерним товариством „ОДСК". Після зарахування коштів позивач

розпоряджався ними на власний розсуд, в тому числі переказував їх на відкриті у цій же

установі Банку депозитні рахунки, тобто позивач, як належний отримувач коштів,

відповідно до чинного законодавства є власником спірної суми

коштів, які знаходились на його поточному рахунку.

Факт права власності спірної суми коштів за позивачем встановлений

рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.05р. у справі № 6/374, та, відповідно до вимог ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, не повинен доводитися знову.

Згідно ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, тобто інші особи (як юридичні, так і фізичні) не відповідають за зобов'язаннями певної юридичної особи і навпаки - юридична особа за зобов'язаннями інших юридичних або фізичних осіб. Таким чином, відповідач не відповідає за зобов'язаннями позивача перед третіми особами, тобто за його зобов'язаннями перед громадянами. Більш того, договори з громадянами по інвестуванню будівництва житлових будівників були укладені не позивачем, а ВАТ „ОДСК".

Згідно ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1); завдання майнової (матеріальної) шкоди (п. З). Договори з громадянами в даному випадку укладались не Банком, а Відкритим акціонерним товариством „ОДСК", тобто взаємних прав та обов'язків між Банком та громадянами не існує. Щодо завдання майнової (матеріальної) шкоди, відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України завдана особі шкода відшкодовується особою, яка її завдала, тобто безпосередньо винною особою. Відповідно до ч.1. ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, винним перед громадянами є Відкрите акціонерне товариство „ОДСК", перед ним винним є позивач, а перед позивачем винним є Банк. Одже, між громадянами та відповідачем цивільні права та обов'язки відсутні.

За змістом ст.105 8 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу, вкладником є фізична особа, яка має вклад у Банку. Вкладом є кошти, зокрема, розміщені вкладником на договірних засадах на іменних рахунках Банку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства та умов договору.

Договори банківського вкладу між Банком та громадянами не укладались, грошові кошти до Банку громадяни не передавали, на іменні рахунки кошти не зараховувались, самих іменних рахунків стосовно цих громадян з підстав вимог позивача в Банку не відкривалось, права вимоги до Банку ці громадяни як вкладники не мають. Таким чином, кошти, залучені у громадян позивачем при посередництві ВАТ „ОДСК" не можуть вважатися вкладами цих громадян у Банку.

Одже, спірна сума коштів позивача не може бути віднесена до другої черги задоволення вимог кредиторів Банку як вимоги вкладників фізичних осіб.

Крім того, позивач вимагає визнати кредитором другої черги реєстру вимог кредиторів Банку саме його, при цьому обґрунтовує це правами інших осіб-громадян. Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених та оспорюваних прав, а не прав інших суб'єктів права в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у відповідності із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1, 33, 34, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Витрати по справі покласти на позивача.

СУДДЯ                                                                   Е.В. ОРЄШКІНА

Рішення підписано 15.03.07 року