КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

21.03.07 р.          № 16/332

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна  В.О.

суддів:                                          Рєпіної  Л.О.

Синиці  О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.12.2006

у справі № 16/332  (Фесюра М.В.)

за позовом           Фонд загальнообов"язкового державного соціального страхування Українина випадок безробіття, представницький орган - Варвинський районний центр зайнятості

до           Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про          стягнення 28991,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Чернігівської області від 05.11.06 у справі № 16/332  позов Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття – Варвинський центр зайнятості до СТОВ „Дружба Нова” про стягнення 28 991,58 грн. задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, мотивуючи порушення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача, у відзиві на апеляційну скаргу, проти вимог, викладених у апеляційної скарзі заперечував, просив залишити її без задоволення, а постанову господарського суду без змін.

Переглядаючи справу згідно Прикінцевих та перехідних положень та за правилами розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що  апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач зареєстрований як платник страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до  ч. 1 ст. 8 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” від 02.03.2000р. № 1533-111 (далі - Закон № 1533) Фонд загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Згідно ст. 12 Закону № 1533 виконавча дирекція Фонду є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує виконання рішень правління. Функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості.

Виконавча дирекція Фонду організовує виконання рішень правління Фонду та забезпечує дотримання законодавства України про страхування на випадок безробіття, діє від імені Фонду та підзвітна йому в межах та порядку, передбачених статутом Фонду.

Функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 1533 джерелом формування коштів Фонду є, зокрема, страхові внески страхувальників - роботодавців, застрахованих осіб, що сплачуються на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами.

Так, ч. 3 ст. 17 Закону № 1533 встановлено, що роботодавці та застраховані особи сплачують страхові внески один раз на місяць в день одержання роботодавцями в установах банків коштів на оплату праці.

Пунктом 2 ч.2 ст. 35 Закону № 1533 передбачено, що  роботодавець повинен своєчасно та в повному розмірі сплачувати страхові внески.

Однак, відповідачем не виконано даного обов’язку, так йому нарахована заборгованість по сплаті страхових внесків в розмірі  28991,58грн.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 38 Закону № 1533 роботодавець несе відповідальність за несвоєчасність реєстрації як платник страхових внесків, несвоєчасність сплати та неповну сплату страхових внесків, у тому числі страхових внесків, що сплачують застраховані особи через рахунки роботодавців.

Не сплачені в строк страхові внески, пеня і штраф стягуються в доход Фонду із страхувальника у безспірному порядку. Строк давності у разі стягнення страхових внесків, пені та фінансових санкцій, передбачених цією статтею, не застосовується.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача про те, що не сплачені платежі не є страховими внесками в розумінні Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а є податковим боргом в розумінні Закону України ''Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.00 рр. № 2181-111, а тому стягнення податкового боргу не є компетенцією органів державної служби зайнятості.

Так, відповідно до положень Закону №2181, Закону №1533 та Закону України „Про систему оподаткування" від 25.06.1991р. № 1251-ХП (далі - Закон №1251-Х11 страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття не відносяться до податків та зборів (обов'язкових платежів).

Згідно ст. 67 Конституції України, розмір податків та зборів, порядок їх сплати встановлюється законом, яким є Закон № 1251-ХП, який визначає принципи побудови системи оподаткування в Україні, встановлює ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та державних цільових фондів і пільги щодо оподаткування, що не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування. Ст. ст. 14,15 Закону №1251-XII наведений вичерпний перелік податків і зборів (обов'язкових платежів). Пунктом 16 ст. 14 Закону України "Про систему оподаткування" визначено збір на обов'язкове соціальне страхування, як один з видів податкового платежу. Проте відповідно до пункту 2 розділу 2 цього Закону в редакції від 04.06.1997р. - дія вказаного Закону поширюється на відповідні правовідносини у сфері соціального страхування до прийняття законів України з питань соціального страхування.

Відповідно до ч.1 ст. З Закону №1533, законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування , цього Закону, Закону України „Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Тому відносини у сфері соціального страхування на випадок безробіття регулюються спеціальним законодавством. У силу п.2 розділу 8 Закону №1533, до приведення законодавства у відповідність із цим Законом, закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з моменту вступу в силу Закону №1533 норми Закону №1251-Х11 у частині, що йому суперечили, не застосовуються. В зв'язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 03.04.2003 р., Верховна Рада України Законом №429-1V внесла зміни до Закону України "Про систему оподаткування", виключивши п. 16 ст. 14 вказаного Закону, що відносив до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) і збір на обов’язкове соціальне страхування.

Крім того слід зазначити, що Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про систему оподаткування" від 18.02.1997року було встановлено, що дія цього Закону поширюється на відповідні правовідносини у сфері соціального страхування щодо зборів на соціальне страхування до прийняття законів України з питань соціального страхування.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181, податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений термін, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання. У свою чергу, п.1.2 ст.1 Закону № 2181 визначає податкове зобов'язання як зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України. Страхові внески, зокрема на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, не включені до податків та зборів (обов'язкових платежів), встановлених Законом №1251-XII. Закон №2181 не може розширювати перелік податків та зборів (обов'язкових платежів) або поширювати порядок погашення зобов’язань платників податків на платежі, які не включені у систему оподаткування.

Відповідно до ст. 8 Закону № 1533, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету.

Згідно ч. ч. 2,3 статті 2 Закону України "Про систему оподаткування", державні цільові фонди - це фонди, які створені відповідно до законів України і формуються за рахунок визначених законами України податків і зборів (обов'язкових платежів) юридичних осіб незалежно від форм власності та фізичних осіб, та включаються до Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття не є державним цільовим фондом, а є цільовим централізованим страховим фондом, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету, а отже не можна вважати зобов’язання по страховим внескам податковим боргом, на який поширюється положення Закону №2181.

На підставі викладеного та  керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.          Постанову господарського суду Чернігівської області від 05.11.2006 у справі № 16/332 залишити без змін, а апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Дружба Нова” - без задоволення.

2.          Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя          Зеленін  В.О.

Судді

Рєпіна  Л.О.

Синиця  О.Ф.