ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2007 р.
№ 30/440-05-10618

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Перепічая В.С. ( головуючого ),

Вовка І.В.,
Гончарука П.А.,

розглянувши  у     відкритому  судовому засіданні  в м. Києві  касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Бор"

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду  від 14.06.2007 року

у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Одеський завод поліграфічних машин"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтер-Бор"

про
стягнення суми,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2005 року позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача про стягнення одержаних доходів у сумі 238120 грн. за час незаконного володіння майном шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги до нього у зв’язку з визнанням рішенням господарського суду Одеської області від 22.08.2005 року в справі № 28/271-05-6348 недійсним договору фінансового лізингу від 28.01.2003 року та зобов’язанням сторін повернути одна одній одержане за цією угодою.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив заявлені вимоги та просив стягнути з відповідача одержані доходи в сумі

414690,48 горн. у зв’язку з незаконним володінням майном належним йому на праві власності.

Рішенням господарського суду Одеської області від 26.03.2007 року позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача неодержаний доход в сумі 414690,48 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.06.2007 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

У судовому засіданні оголошувалася перерва на 05.12.2007 року.

Клопотання позивача про припинення касаційного провадження в справі у зв’язку з припиненням відповідача не підлягає задоволенню, оскільки подану ним касаційну  скаргу було прийнято до провадження касаційної інстанції до його припинення.

Заслухавши пояснення представника позивача,  дослідивши доводи касаційної скарги,  перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,  рішенням господарського суду Одеської області від 23.06.2006 року у справі № 30-15-28/271-05-6348, яке набрало законної сили, визнано недійсним з моменту укладення договір фінансового лізингу від 28.01.2003 року, укладений між ВАТ "Поліграфмаш" та ТзОВ "Інтер-Бор", і зобов’язано ВАТ "Поліграфмаш" повернути ТзОВ "Інтер-Бор" 238120 грн., а ТзОВ "Інтер-Бор" зобов’язано повернути ВАТ "Поліграфмаш" приміщення та обладнання передані в лізинг.

Предметом даного судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача усіх доходів від використання майна, які ним одержані, у зв’язку з незаконним володінням цим майном, про що  він знав або міг знати (недобросовісний набувач)  на підставі ст. 390 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання цих доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Проте, дійшовши висновку про задоволення позову на підставі ст.390 ЦК України суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що зазначена норма матеріального права може застосовуватися тільки у випадках, коли підставою витребування речі є ст.387 ЦК України.

До того ж, судам слід було мати на увазі, що ст.390 ЦК України не може застосовуватися, якщо річ повертається власникові у зв’язку з недійсністю правочину.

У той же час, стягнувши доходи з відповідача на підставі ст. 390 ЦК України як з недобросовісного набувача майна, суди обох інстанцій не встановили обставин, які б свідчили про його недобросовісність та не навели правового обґрунтування такому висновку.

За таких обставин, оскаржені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати наведене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду на викладене   та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Бор" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.06.2007 року та рішення господарського суду Одеської області від 26.03.2007 року скасувати, і справу № 30/440-05-10618 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий  суддя                                                               В.Перепічай

Судді                                                                                                  І. Вовк

П.Гончарук

тс