ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

09.07.2007 р.                                                                      Справа №16/110

за позовом Закритого акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" вул.Свіштовська, 3,Кременчук,Кременчук, місто, Полтавська область,39609

до  Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький домобудівний комбінат", вул. Ярмаркова, 9,Кременчук,Кременчук, місто, Полтавська область,39600

про стягнення 4 480 470,40 грн.

та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький домобудівний комбінат", вул. Ярмаркова, 9,Кременчук,Кременчук, місто, Полтавська область,39600

до Закритого акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" вул.Свіштовська, 3,Кременчук,Кременчук, місто, Полтавська область,39609

про  визнання недійсним договору від 19.06.1997 року на будівництво 10-ти поверхового 119 квартирного житлового будинку № 6 з окремо стоячим магазином в кварталі 297 м. Кременчук в редакції, встановленій цим договором та додатковою угодою № 2 від 05.05.1998 року та додатковою угодою № 3 від 16.11.2000 року.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін в судовому засіданні 21.06.2007 року:

від позивача:  Ковальчук О.М.

від відповідача:  Ульянов Р.А.

Рішення приймається після перерви, оголошеної сторонам в судовому засіданні 21.06.2007 року на підставі ст. 77  ГПК України для підготовки повного тексту рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Строк розгляду справи було продовжено на підставі клопотання сторін згідно ч.4 ст. 69 ГПК України.

На підставі ст. 60 ГПК України судом було прийнято зустрічний позов.

Позивачем за первісним позовом було заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача. Клопотання судом не задоволено, виходячи з наступного. Відповідно до статті 66 ГПК України заходи  до забезпечення  позову  можуть  бути  вжиті  як  за  заявою учасника судового процесу (сторони,  прокурора  чи  його  заступника,  який подав позов), так і за ініціативою господарського суду. У   першому   із  зазначених  випадків  заявник  повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення  позову. З  цією  метою  та  з  урахуванням  загальних вимог,  передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності  фактичних  обставин,  з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Позивачем не подано жодних доказів, що невжиття таких заходів утруднить   виконання  рішення господарського суду.

Відповідачем за первісним позовом було подано клопотання про витребування від позивача та виконкому Кременчуцької міської ради установчих документів ДП "Кременчуцький нафтопереробний завод" та "Кременчукнафтаоргсинтез", правонаступником яких є АТ "Укртатнафта". Суд не задовольняє подано клопотання, як необґрунтоване та невмотивоване.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення на підставі ст. 612 ЦК України  4 480 470,40 грн. - сума збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань по договору на будівництво 10-ти поверхового 119 кв. житлового будинку  з окремо стоячим магазином в кв. 297 м. Кременчук від 19.06.1997 року.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує з мотивів, викладених у відзиві. Також відповідачем подано клопотання про застосування судом строків позовної давності.

Відповідач подав зустрічний позов про визнання недійсним договору від 19.06.1997 року на будівництво 10-ти поверхового 119 квартирного житлового будинку № 6 з окремо стоячим магазином в кварталі 297 м. Кременчук в редакції, встановленій цим договором та додатковою угодою № 2 від 05.05.1998 року та додатковою угодою № 3 від 16.11.2000 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Відповідно до умов договору на будівництво 10-ти поверхового 119 кв. Житлового будинку з окремо-стоячим магазином в кварталі 297 м. Кременчук від 19.06.1997 року, укладеного  між Закритим акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" та Відкритим акціонерним товариством "Кременчуцький домобудівельний комбінат", сторони домовились в порядку долевої участі побудувати 10-ти поверховий 119 кв. житловий будинок з окремо стоячим магазином в кв. 297 м. Кременчука.

Згідно п. 1.2. договору долею АТ "Укртатнафта" в будівництві є затрати у сумі 1953.1 тис. грн., з них: незакінчене будівництво - 1953,4 тис. грн., здійснення технічного нагляду 5,7 тис. грн.

Також, згідно умов п. 1.4. договору після вводу житла в експлуатацію загальна площа квартир та загальна площа магазину розподіляються між сторонами у відповідності до додатку № 3.

Відповідно до умов додатку № 3 до договору при введенні житлового будинку в експлуатацію загальною площею 7944 м2 (проектна) будинок розподіляється між позивачем та відповідачем наступним чином:

АТ "Укртатнафта" - 2866,68 м2 (проектна), в тому числі 22 квартири - 2-х кімнатні (площею 59,54 м2 кожна) та 21 квартира - 3-х кімнатні (площею 73,47 м2 кожна).

ВАТ "Кременчуцький ДБК" - 5077, 32 м2 (проектна) та окремо-стоячий магазин загальною площею 712,76 м2 (проектна).

Додатковою угодою № 2 до договору додаток № 3 був виключений, а порядок розподілу житлового дому № 6 кв. 297 після вводу в експлуатацію прийнятий в наступній редакції:

АТ "Укртатнафта" - 2866 м2 (проектна), в тому числі 22 квартири в 119 кв. житловому будинку кв. 297 - 2-х кімнатні, загальна площа 1309,88 м2 (проектна) з них одну 2-х кімнатну квартиру позивач віддає ЖЕД-8, як службове житло пл. 59,54 м2 (проектна) в 119 кв. ж. б. № 8 кв. 297 (ввід в IV кварталі 1998 року) - 1556,8 м2 загальної площі.

Листом № 528 від 04.05.1998 року відповідач звернувся до АТ "Укртатнафта" з пропозицією дати згоду на відмову від своєї частки в будинку № 6 за адресою м. Кременчук. квартал 297 у розмірі 21 трикімнатної квартири на користь Міністерства оборони України в обмін на отримання вказаної житлової площі в любому наборі квартир в будинку № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297. Позивач погодився на цю пропозицію про що письмово повідомив ВАТ "Кременчуцький ДБК" листом № 41/4-11 від 05.05.1998 року.

Таким чином сторони за взаємною згодою внесли зміни до договору на будівництво 10-ти поверхового 119 кв. житлового будинку з окремо стоячим   магазином в кв. 297 Кременчука від   19  червня   1997 року визнавши,  що  відповідач  зобов'язаний  передати позивачу квартири в будинку № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297 у розмірі 1 556,8 м2 (що дорівнює 21 трикімнатній квартирі).

Відповідно до вимог ст. 154 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин, договір може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Про те що належні АТ "Укртатнафта" квартири загальною площею у розмірі 1 556,8 м2 (що дорівнює 21 трикімнатній квартирі) перейшли з будинку № 6 за адресою м. Кременчук, квартал 297 до будинку № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297 відповідач визнає в листі № 13 від 05.01.2000 року. Крім того, зазначена умова відображена також і в Додатковій угоді № 3 від 16.11.2000 року.

Отже суд дійшов висновку про те, що відповідач взяв на себе зобов'язання передати АТ "Укртатнафта" 21 трикімнатну квартиру в будинку № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297.

Твердження відповідача стосовно невизначеності в договорі предмету договору судом до уваги не приймаються, оскільки ідентифікацію квартир в житловому будинку можливо провести тільки після здачі будинку в експлуатацію, тобто після надання будівництву юридичного статусу житлового будинку з відокремленими квартирами, які мають власні номери.

Крім того, виходячи з умов договору, АТ „Укртатнафта" погодилось на отримання квартир в наборі, якій має визначити відповідач. Єдиною умовою при такому розподілі, яку відповідач не мав права визначити на власний розсуд є кількість квартир, кількість кімнат у кожній квартирі та загальна площа житла, яке має бути передане позивачу.

За таких обставин суд вважає, що сторони узгодили предмет договору і твердження щодо його відсутності є хибним.

Також судом не приймається до уваги заперечення відповідача проти того, що АТ „Укртатнафта" не виконувало свої зобов'язання за спірним договором, оскільки в матеріалах справи містяться акти відповідно до яких АТ «Укртатнафта»передало, а Кременчуцький ДБК прийняв кошти на дольову участь у будівництві у розмірі, що відповідає 1 556,8 м2 житлової площі, розмір якої визначено умовами договору.

Крім того, відповідач своїми листами, копії яких залучено до матеріалів справи, неодноразово гарантував позивачу виконати свої зобов'язання за договором від 19.06.1997 року. При цьому ніяких заперечень щодо невиконання АТ «Укртатнафта»своїх зобов'язань за спірним договором відповідач не висував.

Необґрунтованим також є твердження відповідача відносно того, що АТ „Укртатнафта" не може вважатись правонаступником ВАТ „Кременчукнафтоорг синтез" (особи, що розпочинала будівництво), оскільки позивачем, відповідно до положень от. 34 Господарського процесуального кодексу України, належними доказами доведено факт правонаступництва.

Як встановлено судом, умовами додаткової угоди сторони визначили, що відповідач зобов'язується передати позивачу до 30.09.2001 р. належні йому за договором квартири.

Проте відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

В листуванні залученому до матеріалів справи ВАТ "Кременчуцький ДБК" повністю визнавало прийняті на себе договірні зобов'язання та запевняло позивача в їх виконанні.

Позивач направив відповідачу інвентаризаційне повідомлення та отримав відповідь, з якої дізнався, що у відповідача не існує в обліку заборгованості перед АТ „Укртатнафта" за спірним договором.

Тільки після отримання інвентаризаційного повідомлення № 224 від 26.12.2006 року. позивач дізнався про те, що будинок № 8 квартал 297 в м. Кременчуці на даний час введений в експлуатацію, про що АТ "Укртатнафта" з боку відповідача поінформовано не було.

Відповідно до вимог ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України а також сі. 52(і Цивільного кодексу України ВАТ "Кременчуцький ДБК" повинно виконати прийняті на себе договірні зобов'язання.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Також, відповідно до вимог ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до вимог п. 7 ст. 193 ГК України одноосібна відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно вимог п. З ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 611 ЦК України норми якої кореспондуються з положеннями ст. 224 ГК України одним із правових наслідків порушення зобов'язання є відшкодування збитків. Також, згідно вимог п. 2 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Крім того, відповідно до п. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, а згідно п. З ст. 625 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Позивач на адресу ВАТ "Кременчуцький ДБК" направив вимогу за № 14/02-276, в якій, відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, пропонував відповідачу у семиденний строк передати АТ "Укртатнафта" квартири загальною площею 1556,8 м2 в будинку № 8 квартал 297 у м. Кременчуці. Вказана вимога була отримана уповноваженим представником ВАТ "Кременчуцький ДБК" 13 лютого 2007 року, що підтверджується повідомленням про вручення № 5635-0, однак ніякої відповіді АТ "Укртатнафта" не отримало.

Враховуючи те, що відповідач не повідомив позивача про введення будинку в експлуатацію та між введенням його в експлуатацію та моментом, коли позивач про це дізнався пройшов значний проміжок часу, позивач обґрунтовано заявив про втрату інтересу стосовно вимоги щодо передачі квартир загальною площею 1556,8 м2 в будинку № 8 квартал 297, а тому АТ "Укртатнафта" обґрунтовано просить стягнути з Відповідача завдані неналежним виконанням зобов'язання збитки, а саме грошову вартість квартир загальною площею 1556,8 м2, що на даний час складає: 1556,8 м2 (розмір площі, яка повинна бути передана АТ "Укртатнафта" згідно умов Договору) * 2878 (вартість 1м2 загальної площі квартир будинку у Полтавській області згідно Наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України "Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України" від 25 жовтня 2006 року № 355) = 4 480 470. 40 грн.

Під час розгляду справи відповідач заявив про застосування строку позовної давності та просив суд на цій підставі відмовити в задоволенні позову. Проте така заява судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Відповідно до умов спірного договору в редакції додаткової угоди № 3 від 16.11.2000 року, відповідач зобов'язався передати позивачу належні йому квартири до 30.09.2001 року.

Проте, виконання зобов'язання за договором в передбачений строк можливе тільки за умови, що таке житло існує на момент настання строку виконання зобов'язання.

Тобто, право позивача може вважатися порушеним у випадку, якщо станом на 30.09.2001 р. квартири у кількості визначеній договором вже існували, а відповідач не здійснив їх передачу позивачу.

Правовідносини щодо здійснення будівельної діяльності та здачі в експлуатацію завершеного будівництва регулюються спеціальними нормативними актами.

Станом на 30.09.2001 р. такі правовідносини регулювались Державними будівельними нормами України „Управління, організація і технологія. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів ДБН А.3.1-3-94" затверджених наказом Держкоммістобудування України від 05.10.1994 р. № 48 /далі Норми/.

Відповідно до основних положень дані Норми встановлюють порядок, основні вимоги і умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від їх форми власності та призначення, способів проведення будівельних робіт і поширюються на нове будівництво, розширення, реконструкцію, технічне переозброєння, реставрацію, капітальний ремонт (далі - будівництво) об'єктів - будівель, споруд, приміщень підприємств, їх окремих черг, пускових комплексів.

Відповідно до п. 3.1. Норм об'єкти, що не є державною власністю приймаються в експлуатацію за рішенням державних технічних комісій в порядку визначеному відповідними облдержадміністраціями.

Крім того, нормами затверджено відповідні форми актів, які мають бути підписані під час прийняття об'єкту в експлуатацію і з моменту підписання яких об'єкт вважається введеним в експлуатацію.

Отже, до моменту введення всього будинку в експлуатацію, майна, яке позивач мав право витребувати у відповідача не існувало. Тобто, до моменту здачі будинку № 8 в експлуатацію АТ „Укртатнафта" не мало можливості вимагати виконання зобов'язання в натурі, а ВАТ „Кременчуцький ДБК", відповідно, фізично не міг порушити право позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що положення договору щодо строку передачі квартир (30.09.2001 року) може вважатися такою, що визначила строк виконання зобов'язання відповідача відносно передачі квартир тільки у разі, якщо на момент настання цієї дати квартири існували в натурі. Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи згідно Акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію, що був затверджений рішенням Кременчуцької міської Ради № 679 від 04.07.2003 року будинок № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297 був зданий в експлуатацію лише 27 липня 2003 року.

При цьому позивач участі в прийнятті будинку в експлуатацію не приймав, повідомлення про здачу будинку не отримував, а тому не міг бути обізнаний про дату, з якої мав право витребувати належні йому квартири, а значить і про дату (у випадку не передачі житла) з якої його право могло бути порушеним.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В той же час, згідно вимог п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Про порушення свого права позивач дізнався тільки після того, як направив вимогу про передачу житла, на яку відповідь не отримав та після отримання повідомлення, яким відповідач не підтвердив наявність заборгованості перед позивачем, а саме 03.01.2007 року.

Враховуючи викладене, дослідивши всі фактичні обставини справи та наявні матеріали суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності та наявність підстав для задоволення первісного позову.

Розглянувши разом з первісним позовом зустрічний позов ВАТ ..Кременчуцький ДБК" до АТ „Укртатнафта" про визнання недійсним спірного договору суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до умов договору на будівництво 10-ти поверхового 119 кв. житлового будинку з окремо-стоячим магазином в кв. 297 м. Кременчука від 19 липня 1997 року. укладеного між АТ "Укртатнафта" та ВАТ "КДК", сторони домовились в порядку долевої участі побудувати 10-ти поверховий 119 кв. житловий будинок з окремо-стоячим магазином в кв. 297 м. Кременчука.

Долею АТ „Укртатнафта" у будівництві передбаченого умовами Договору будинку є, зокрема, не незавершене будівництво, як зазначає позивач за зустрічним позовом, а витрати в розмірі 1 959,1 тис. грн., які здійснені АТ „Укртатнафта" на будівництво будинку. Тобто твердження позивача ґрунтуються на невірному тлумаченні умов договору.

ВАТ „Кременчуцький ДБК" також зазначає, що будівництво здійснювалось Відкритим акціонерним товариством „Кременчукнафтооргсинтез" за державні кошти. Проте таке твердження також не є обґрунтованим, оскільки кошти належали ВАТ „Кременчукнафтооргсинтез" як господарському товариству, що є юридичною особою.

Ст. 1 Закону України „Про господарські товариства" визначає, що господарські товариства є юридичними особами.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу Української РСР (нормативно-правовий акт діяв під час виникнення спірних правовідносин) юридичними особами визнаються організації, які мають відокремлене майно, можуть від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов'язки, бути позивачами і відповідачами в суді, арбітражі або в третейському суді.

Здійснюючи будівництво ВАТ „Кременчукнафтооргсинтез" діяло від свого імені, а не від імені держави, а тому результат вчинення дій, направлених на набуття або зміну цивільних прав та обов'язків належить юридичній особі, а не державі.

Крім того, Позивач наполягає на тому, що у зв'язку з тим, що ВАТ „Кременчукнафтооргсинтез" було на 100 % державним підприємством цей будинок будувався за державні кошти та належав державі.

Проте, відповідно до ст. 32 Цивільного кодексу Української РСР засновник юридичної особи або власник її майна не відповідають за її зобов'язаннями, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями власника або засновника. За таких обставин, позиція Позивача щодо належності коштів та результату їх вкладення державі є хибною та необґрунтованою.

При цьому АТ „Укртатнафта" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Кременчукнафтооргсинтез" і всі активи та пасиви, що належали ВАТ ..Кременчукнафтооргсинтез" були передані АТ „Укртатнафта".

Факт того, що Позивач є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Кременчукнафтооргсинтез" доводиться витягом з Статуту АТ "Укртатнафта". а також Наказами Фонду Державного майна України "Про реорганізацію АТ "Кременчукнафтооргсинтез" від 17.01.1996 року № 3-К та "'Про передачу майнового комплексу АТ "Кременчукнафтооргсинтез" від 05.03.1996 року № 271, копії яких додані до первісної позовної заяви.

Як видно із зустрічного позову, в обґрунтування своєї позиції щодо недійсності спірного договору позивач за зустрічним позовом посилається на Закон України „Про приватизацію державного майна".

Відповідно до преамбули даного нормативно-правового акту цей Закон регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, з метою створення багатоукладної соціально орієнтованої ринкової економіки України. За таких обставин зазначений закон не може бути застосовано до спірного договору, оскільки як вказано вище майно, що внесено як доля АТ „Укртатнафта" до будівництва будинку відповідно до умов договору належало підприємству, як самостійній юридичній особі, а не державі.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства. установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Проте, як вбачається із змісту зустрічного позову, дії ВАТ „Кременчуцький ДБК" направлені захист інтересів держави, а не своїх власних. Проте доказів надання державою повноважень на вчинення таких дій позивач не надавав суду.

Таким чином, суд вважає, що підстави  для задоволення зустрічного позову відсутні.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст. 33,43, 49, 60, 69, 82-85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Закритого акціонерного товариства транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія „Укртатнафта" до Відкритого акціонерного товариства „Кременчуцький домобудівельний комбінат" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький домобудівельний комбінат" (39600, м. Кременчук, вул. Ярмаркова, 9, р/р № 289184701 у відділенні „Укрсоцбанку", м. Кременчук, МФО 331348, ) на користь Закритого акціонерного    товариства    транснаціональна    фінансово-промислова    нафтова    компанія "Укртатнафта" (м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, р/р 8587 в Центральному Кременчуцькому відділенні ПОД ВАТ ,,Райффайзен Банк Аваль", м. Кременчук, МФО 331605, ) 4 480 470,4 грн. збитків, нанесених внаслідок невиконання договірного зобов'язання, 25 500 грн. Витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Відмовити Відкритому акціонерному товариству „Кременчуцький домобудівельний комбінат" в задоволенні зустрічного позову до Закритого акціонерного товариства транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія „Укртатнафта" про визнання недійсним договору від 19.06.1997 р.

4. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Суддя                                                                      Тимощенко О.М.