ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.

№ 35/170

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т. Дроботової -головуючого

Н. Волковицької  Л. Рогач

за участю представників:

Позивача

Луханіна М. І. дов. від 07.11.05
р.

Відповідачів

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державного  підприємства „Донецька   залізниця"

на постанову

від 22.11.2006 року Донецького
апеляційного господарського суду

у справі

№35/170 господарського суду Донецької
області

за позовом

Державного  підприємства „Донецька   залізниця"

до

Приватного  підприємця ОСОБА_1

про

про витребування майна з чужого
незаконного володіння

та за зустрічним позовом

Приватного  підприємця ОСОБА_1

до

Державного  підприємства „Донецька   залізниця"

про

визнання договору оренди дійсним
до 31.12.07р.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Донецька
залізниця" звернулось до господарського Донецької області із позовом до
Приватного підприємця ОСОБА_1 про витребування з чужого незаконного володіння
майна у вигляді асфальтного покриття площею 30,0 кв.м., розташованого за
адресою АДРЕСА_1.

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернувся з зустрічною позовною заявою про визнання дійсним до 31.12.2007 року
договору оренди НОМЕР_1.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 11.09.2006 року позовні вимоги Державного підприємства
„Донецька залізниця" задоволені повністю шляхом зобов'язання відповідача
повернути позивачу частину асфальтного покриття площею 30 кв.м., розташовану за
адресою АДРЕСА_1.

В задоволені зустрічних позовних
вимог відповідача відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що
недодержання вимог пункту 2 статті 793, статті 794 Цивільного кодексу  України в частині нотаріального посвідчення
та державної реєстрації договорів найму будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) строком на один рік і більше тягне за собою наслідки, які
передбачені статтею 220 Цивільного кодексу України, а саме у разі недодержання
сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

У задоволенні зустрічних вимог суд
відмовив з огляду на те, що договір оренди індивідуально визначеного
(нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності НОМЕР_1 не
міг бути пролонгованим без додержання вищевказаних вимог діючого законодавства,
а тому відповідач безпідставно займає приміщення, що належить позивачу.

Постановою від 22.11.2006 року
Донецького апеляційного господарського суду за апеляційною скаргою Приватного
підприємця ОСОБА_1 рішення господарського суду Донецької області від 11.09.2006
року в частині задоволення позовних вимог Державного підприємства „Донецька
залізниця" скасоване та прийняте нове рішення, яким у позові відмовлено.

В іншій частині рішення
Господарського суду від 11.09.2006р. по справі 35/170 залишено без змін за
мотивами, викладеними у постанові.

Постанова обґрунтована тим, що
позивачем не надано документів, які б підтверджували його право власності на
асфальтове покриття.

В частині зустрічного позову
апеляційний суд виходив з того, що відсутні законні підстави до визнання
Договору оренди дійсним в порядку частини 2 статті 220 Цивільного кодексу
України, оскільки право відповідача не порушено, діючим законодавством
нотаріальне оформлення продовження дії Договору не передбачене, а продовження
його дії до 31.12.07р. відбулося автоматично.

Державне  підприємство „Донецька   залізниця" звернулося до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою на постанову від 22.11.2006
року Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить постанову
скасувати а рішення залишити без змін.

Позивач у касаційній скарзі зазначає,
що апеляційним судом порушені норми матеріального права, а саме статей 220,
793, 794 Цивільного кодексу України, статті 9 Закону України „Про оренду
державного та комунального майна" в частині порядку укладення договору
оренди капітальної споруди, що належить до державної власності, внаслідок чого
була винесена оскаржувана постанова.

На думку заявника судом не прийняті
до уваги наявні в матеріалах справи докази, а саме: лист структурного
підрозділу „Донецька залізниця" - Краснолиманського БМЕУ, направлений
відповідачу НОМЕР_2 про відмову в укладанні договору оренди на займану ним
площу асфальтного покриття, про яку повідомило регіональне відділення ФДМ
України в Донецькій області. Вказаний документ є доказом неправомірності
займання ОСОБА_1 покриття перону, тому, що згоди на передачу в оренду не надав
орган управління майном - Міністерство транспорту та зв'язку України. Про
належність вказаного майна до державної власності підтверджувала надана до суду
інвентарна картка обліку основних засобів НОМЕР_3.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача та пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін
та перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної
оцінки обставин справи і повноти їх встановлення в рішенні та постанові суду, а
також правильність застосування господарським судом норм процесуального та
матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не  підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу України,
касаційна інстанція рішення місцевого господарського суду та постанови
апеляційного господарського суду переглядає за касаційною скаргою (поданням) та
на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
предметом спору за первісним позовом є витребування майна з чужого незаконного
володіння.

За приписами частини 2 статті 48
Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням
володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Частина 5 цієї ж статті передбачає,
що  положення  щодо захисту права власності поширюються
також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного
господарського відання, оперативного управління, довічного успадковуваного
володіння або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Ця особа
має право на захист свого володіння також від власника.

Отже для розгляду даного спору по
суті позивачу необхідно було довести право власності або право володіння
спірним майном.

Як встановлено апеляційним
господарським судом позивачем не надано документів, які б підтверджували його
право володіння або право власності на асфальтове покриття.

Представлена позивачем інвентарна
картка обліку основних засобів

НОМЕР_3 на перон апеляційним судом
обґрунтовано не прийнята до уваги, оскільки інвентарна картка є документом
бухгалтерського обліку і не підпадає під поняття підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, передбачених статтю 11 Цивільного кодексу України.

Крім того, згідно статті 48 Закону
України "Про власність" володіння майном вважається правомірним,
якщо  інше  не
буде встановлено судом.

Судами як першої так і другої
інстанції встановлено, що відповідач займає спірну територію на підставі
договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.10.2001р., на підставі
якого позивач передав відповідачу у тимчасове користування вказане асфальтове
покриття на строк до 31.12.2004 року.

Звертаючись із зустрічним позовом
відповідач зазначив, що тільки у січні 2006 року він отримав від структурного
підрозділу ДП "Донецька залізниця" - Краснолиманського БМЕУ листа, в
якому пропонувалось звільнити займану територію.

Відповідно частини 2 статті 17
Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у  разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Аналогічні приписи містяться у статті 764 Цивільного
кодексу України.

Приймаючи постанову та залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у  задоволення вимог за зустрічним позовом
апеляційний господарський суд виходив з того, що жодна зі сторін після
закінчення строку дії договору не надала заяву про його припинення.

Твердження заявника про порушення
судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого
підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів,
що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу
України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування постанови апеляційної інстанції колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтями 1117,
пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И
В :

Постанову
від 22.11.2006 року Донецького апеляційного господарського суду у справі
№35/170 господарського суду Донецької області залишити без змін, а касаційну
скаргу Державного  підприємства „Донецька   залізниця" без задоволення .

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л.Рогач