СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

12 квітня 2007 року

Справа № 20-7/414

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Котлярової О.Л.,

Заплава Л.М.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

позивача: Кухарєнко В. М., довіреність №  04-02   від 10.01.07;

відповідача: Михайлової Н. В., довіреність №  12   від 05.01.07;

розглянувши апеляційну скаргу Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя  Ілюхіна Г.П.) від 07.02.2007 по справі № 20-7/414

за позовом           Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Гоголя, 20-а, м.Севастополь, 99011)

до           Державного комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16" (пр. Ген. Острякова, 149, м.Севастополь, 99055)

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій в розмірі 13284,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду міста Севастополя від 07.02.2007 у адміністративній справі № 20-7/414 (суддя Ілюхіна Г.П.) відмовлено у задоволенні позову Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій в розмірі 13284,00 грн.

Не погодившись з постановою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену вище постанову та задовольнити позовні вимоги.

Позивач вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані положення статей 18, 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991 № 875 та пунктів 13,14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 № 314, якими передбачена атестація робочого місця для працевлаштування інвалідів відповідної нозології, інформування, крім державної служби зайнятості, ще й органів соціального захисту населення та громадських організацій інвалідів. Невиконання зазначених вимог позивач вважає підставою для відповідальності за недотримання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. А тому Державне комунальне підприємство "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16" повинно перерахувати на його рахунок 13284,00 грн. штрафних санкцій, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати штатного працівника на відповідному підприємстві за 3 робочих місця, призначених для  працевлаштування  інвалідів  і  не зайнятих інвалідами (684 100 грн. - фонд оплати праці штатних працівників за рік: 103 чисельність штатних працівників = 6642,00 грн. (середньорічна заробітна плата штатного працівника) x 2 = 13284,00 грн).

03.03.2007 відкрито апеляційне провадження, 12.03.2007 розгляд апеляційної скарги призначено на 12.04.2007.

У зв’язку з зайнятістю у іншому судовому процесі судді Лисенко В.А. 12.04.2007 за розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду В.В. Сотула у складі судової колегії була проведена заміна судді Лисенко В.А. на суддю Заплава Л.М.

У судовому засіданні 12.04.2007 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній. Представник відповідача вважає оскаржуване рішення таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Повторно переглянувши матеріали справи в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до  частини 1 статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991 № 875, у редакції Закону України від 23.12.2004, для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, де працює 25 і більше чоловік, у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих.

Судом встановлено, що згідно з наданим позивачеві 27.01.2006 Державним комунальним підприємством "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16" "Про зайнятість та працевлаштування інвалідів" за формою державної статистичної звітності № 10-ПІ поштова-річна за 2005 рік, у підприємства середньооблікова кількість штатних працівників у звітному періоді становила 103 особи; чотиривідсотковий норматив місць для працевлаштування інвалідів становив 4 особи (103 x 4% = 4 особи); фактично на підприємстві працювало 2 інваліда. Фонд оплати праці штатних працівників у 2005 році зазначено у сумі 684 100 грн, середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 6642,00 грн. (а. с. 5, 22).

Державне комунальне підприємство "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16" заперечуючи проти позову, вважає його безпідставним з огляду на те, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, громадськими організаціями, тому позивачем безпідставно нараховані штрафні санкції в сумі 13284,00 грн. (а. с. 19-22).

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства, установи, організації, де кількість  працюючих  інвалідів  менша,  ніж установлено  нормативом, передбаченим частиною 1 статті 19 названого Закону, сплачують  адміністративно-господарські санкції за кожне робоче місце.

Пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 "Про затвердження Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального              захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів" встановлено, що на  підприємствах,  де працює  більш як 15 чоловік, суми штрафних   санкцій визначаються у розмірі середньої річної заробітної плати на  відповідному  підприємстві  за  кожне  робоче місце, не  зайняте  інвалідом.

Середня річна заробітна плата штатного працівника за звітом  відповідача складає 6642,00 грн. (а.с. 5).

Позивачем на адресу Державного комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16" 28.04.2006 скерована претензія № 04-184 про перерахування на його рахунок 13284,00 грн.  штрафних санкцій (а.с. 6).

Відповідачем штрафні санкції не сплачені, на підставі чого Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду.

Приймаючи постанову 07.02.2007, суд виходив з безпідставності заявленого позову.

Судова колегія згодна з цими висновками, так як згідно з частиною 1 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, у редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин, працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування,  громадськими організаціями інвалідів.

В той же час, пунктом 5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів передбачено, що підприємства розробляють заходи  щодо створення  робочих місць  для  інвалідів,  включають  їх  до  колективного договору, інформують центри зайнятості,  місцеві органи соціального  захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для  працевлаштування інвалідів.

Відповідач щомісячно до 28 числа інформував Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створені робочі місця шляхом направлення звітів Ф-ЗПН.

У пункті 14 Положення № 314 від 03.05.1995 зазначено, що підприємства щорічно до 1 лютого року, що настає за  звітним,  подають відділенням Фонду  соціального  захисту  інвалідів  відомості  про середню  річну  заробітну плату на підприємстві, середньо облікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Отже, працевлаштування інвалідів може здійснюватись органами, що визначені у статті 18 Закону України від 21.03.1991 № 875, лише за наявності отриманої від підприємства інформації про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів.

Належним повідомленням про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів є систематичне подання звітів за формою державної статистичної звітності № 3-ПН. Відповідно до пункту 2.1 Інструкції щодо заповнення державної статистичної звітності за формами № 3-ПН „ Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках”, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 06.07.1998 № 244, звіт за формою № 3-ПН подається підприємствами, незалежно від форм власності і господарювання, місцевому центру зайнятості 28 числа щомісячно, де проставляється наявність вільних робочих (вакантних посад) в рахунок річної броні, для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у тому числі і інваліди. Наявність вільних робочих місць (вакантних посад) зазначається щодо  кожної  категорії  громадян  окремо  під своїми шифрами, для інвалідів це „14”.

Отже, звіти за формою державної статистичної звітності № 3-ПН містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду.

Судом встановлено, що Державне комунальне підприємство "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16" протягом 2005 року надавало Севастопольському міському центру зайнятості відомості про вакансії для працевлаштування інвалідів у формі звітів № 3-ПН станом на 28.01.2005, 25.02.2005, 25.03.2005, 28.04.2005, 27.05.2005, 07.06.2005, 24.06.2005, 28.07.2005, 26.08.2005, 28.09.2005, 28.10.2005, 28.11.2005, 28.12.2005, у яких відображено кількість вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів (а.с. 35-47).

Наявність звітів за формою № 3-ПН за 2005 рік свідчить про належне систематичне щомісячне інформування органів працевлаштування інвалідів, що виключає можливість відповідальності за недотримання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Як було зазначено вище, направленню  інвалідів на підприємство передує обов'язок юридичної особи виконати організаційні дії по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів і інформуванню  органів, передбачених статтею 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-12 від 21.03.1991, які полягають у наступному.

Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно, згідно з  пунктом 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок                    працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 № 314, відповідає встановленим вимогам  робочого  місця  для  інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Таким чином, необхідною ознакою факту створення робочого місця для працевлаштування  інваліда є наявність саме працюючого на такому місці інваліда.

Позивач стверджує, що відповідачем порушено Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 № 314, а саме не проведення атестації робочих місць для інвалідів, що виключає сам факт створення цих місць.

З аналізу положень частин 2,3 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та пунктів 2, 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів вбачається, що фактично робоче місце має бути створено з урахуванням фізичних можливостей певного інваліда, індивідуальних програм реабілітації та в залежності від відповідної нозології інваліда.

Тому, створення робочого місця для інваліда, а саме, його пристосування для праці інваліда здійснюється у кожному окремому випадку спеціально для конкретної особи. Таким чином, умовою для створення робочого місця для працевлаштування інваліда є пропозиція на працевлаштування інваліда відповідної нозології, оскільки без такої пропозиції неможливо встановити, працевлаштування інваліда якої категорії може бути запропоновано, що унеможливлює створення відповідного робочого місця.

Органи, передбачені статтею 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-12 від 21.03.1991, інвалідів на Державне комунальне підприємство "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16" у 2005 році не направляли, а тому немає підстав вважати що відповідачем порушено вимоги Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”,  Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що висновки, викладені у постанові місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи, отже підстави для скасування постанови господарського суду міста Севастополя від 07.02.2007 у адміністративній справі № 20-7/414 відсутні.

Керуючись статтями 195,  200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову господарського суду міста Севастополя від 07.02.2007 у адміністративній справі № 20-7/414 залишити без змін.

Головуючий суддя                                        З.Д. Маслова

Судді                                                                      О.Л. Котлярова

Л.М. Заплава