ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
29.03.07                                                                                           Справа  № 5/1584-19/297А
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Ювенал”, м.Львів

на постанову Господарського суду Львівської області від 08.12.2006р.

у справі № 5/1584-19/297А

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Ювенал”, м.Львів

до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова, м.Львів

про скасування податкового повідомлення-рішення № /1/16546 від 20.03.2006р.

За участю представників сторін:

від позивача: Ільїнська О.Л. –представник.

від відповідача: Шиба Л.П. –начальник юридичного відділу, Пилип”як П.В. –головний державний податковий інспектор, Дропан Н.Я. - головний держаний податковий ревізор-інспектор.

Особам, які беруть участь у справі, права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49,51 Кодексу адміністративного судочинства України, роз’яснено. Заява про відвід суддів не поступало.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Львівської області від 08.12.2006р. у справі № 5/1584-19/297А (суддя Левицька Н.Г.) відмовлено у задоволенні позовних вимог ТзОВ „Ювенал”, м.Львів до ДПІ у Залізничному районі м.Львова, м.Львів про скасування податкового повідомлення-рішення № /0/8139 від 20.03.2006р.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що у позивача відсутнє підтвердження факту надання послуг та їх зв”язок з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), не доведено їх використання у власній господарській діяльності та відсутня підстава для включення вартості даних маркетингових послуг без підтвердження відповідними, складеними згідно з чинним законодавством, первинними та розрахунковими документами до складу валових витрат.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що за результатами планової комплексної документальної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ТзОВ „Ювенал”, позивачем у справі, вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.05р. по 01.01.06р., ДПІ у Залізничному районі м.Львова, відповідачем у справі, було складено акт № 56/23-0/31290234 від 06.03.2006р., яким встановлено завищення валових витрат в 2005 році на суму 414,9 тис. грн., в т.ч. в ІІІ кварталі 2005 року в сумі 414,9 тис. грн., внаслідок чого позивачу відповідно до оскарженого податкового повідомлення-рішення визначено податкове зобов”язання за платежем: податок на прибуток підприємства в сумі 124440,00 грн., в тому числі основний платіж –103700,00 грн. та 20740,00 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Скаржник, позивач у справі, з постановою місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить постанову суду скасувати, позовні вимоги задоволити, з підстав, наведених в апеляційній скарзі. Зокрема скаржник стверджує, що судом першої інстанції обставини справи, що мають значення для справи, недоведені і з”ясовані неповно, внаслідок чого судом порушені норми матеріального права, а висновки, викладені у постанові господарського суду Львівської області, не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема, позивач, покликаючись на норми Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”, Цивільний кодекс України, стверджує про правомірність віднесення маркетингових послуг до валових витрат.

На підставі доданих до матеріалів справи документальних доказів позивач пов”язує понесені витрати на надання маркетингових послуг із власною господарською діяльністю, і вважає, що факт надання послуг належним чином підтверджено відповідними первинними документами.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, просить постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення, та як вважає, що висновки акту перевірки позивачем не спростовані, і правомірно підтверджені судом.

У судовому засіданні 22.03.2007р. оголошувалась перерва до 29.03.2007р.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, доводи відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а постанову Господарського суду Львівської області від 08.12.2006р. - скасувати та прийняти нову постанову, якою задоволити позов ТзОВ „Ювенал” про скасування податкового повідомлення-рішення від 20.03.2006р. № /0/8139 ДПІ у Залізничному районі м.Львова.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Підставою для донарахування податку на прибуток і застосування штрафних санкцій були твердження відповідача про те, що маркетингові послуги, вартість яких відображена у податковому обліку позивача, не підтверджена первинними документами позивача і не пов”язана з його власною господарською діяльністю, тому їх вартість безпідставно віднесена до складу валових витрат, з чим погодився суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови. Такий висновок, на думку апеляційного господарського суду, зроблений безпідставно.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” дозволяється віднести в склад валових витрат суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 цього ж Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв”язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем  продукції (робіт, послуг) платника податку.

Між позивачем і суб”єктом підприємницької діяльності –фізичною особою Щепанкевич І.І. укладений договір без номера від 15.06.2005р. щодо надання послуг, який за своїми правовими ознаками є Договором про надання маркетингових послуг. Згаданий договір відповідає нормам статті 901 Цивільного кодексу України, яка визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець) зобов”язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а Замовник зобов”язується оплатити Виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з умовами Договору від 15.06.2005р. Виконавець (резидент України, суб”єкт підприємницької діяльності –фізична особа Щепанкевич І.І.) зобов”язаний був за завданням Замовника (позивача) надати йому послуги з пошуку клієнтів, консультацій щодо укладення угод з клієнтами, а також зовнішньоекономічних контрактів, що стосується продажу товару (казеїн технічний, молоко сухе, сир сичужний твердий), консультації по міжнародно-транспортному перевезенню, сприяння швидкому митному очищенню, а також інші послуги за дорученням Замовника.

Замовник (позивач) і Виконавець мали цивільну правоздатність, реєстрацію в державних органах, в тому числі і податкових.

Стаття 526 Цивільного кодексу України містить припис виконання зобов”язання належним чином, а саме: відповідно до умов договору та вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства; відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Норма ст.527 ЦК України дозволяє суб”єктам названого зобов”язання самостійно формулювати правила щодо оформлення його виконання.

Згідно з п.5.1. Договору щодо надання послуг від 15.06.2005р. виконані послуги здаються Виконавцем і приймаються Замовником щоквартально на підставі Акта приймання-передачі послуг, у якому наводиться опис наданих Виконавцем послуг за звітний період та їх вартість згідно з договором, а саме: за пунктом 4.1 Договору - вказується в актах приймання-передачі послуг.

Виконані послуги, були здані СПД Шепанкевич І.І. і прийняті позивачем у відповідності до вищеназваних умов Договору, а саме: на підстав Актів здачі-прийняття виконаних робіт № 4 від 30.06.2005р. на суму 87000,00 грн., і № 5 від 30.09.2005р. на суму 327000,00 грн., якими підтверджено надання послуг, а саме: дослідження кон”юктури ринку щодо розповсюдження цільномолочної продукції, казеїну, молока сухого, проведення акцій щодо просування товару, надання консультацій по обігу продукції конкурентів, надання практичних рекомендацій щодо складання договорів згідно з чинним законодавством. Винагорода у названих Актах визначена в розмірі 5% від сум укладених договорів.

Отже, позивачем в підтвердження надання маркетингових послуг було представлено податковому органу при перевірці, а також суду під час розгляду справи - дійсний договір щодо надання цих послуг, Декларацію з податку на прибуток за 2005 рік, в якій в рядку 04.13 “інші витрати” задекларовані валові витрати на маркетингові послуги на суму 450,300 грн., що складає п”ять відсотків від задекларованого валового доходу, відображеного в рядку 03. „скоригований валовий дохід” в сумі 8447,900 грн.; а також оформлені відповідно до нормативних вимог та умов Договору Акти виконаних робіт.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи відповідно до ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на відзначене, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції була надана невірна правова оцінка Договору від 15.06.2005р. та Актам здачі-прийняття виконаних робіт від 30.06.2005р. і 30.09.2005р., внаслідок чого судом був зроблений неправильний висновок, що надані послуги не підтверджені первинними документами.

Згідно із ч.4 пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов”язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Вищеназвані Договір та Акти здачі-приймання виконаних робіт слід вважати документами, якими підтверджено надання послуг СПД Щепанкевич І.І. товариству „Ювенал”, оскільки ці документи містять в собі всі обов”язкові реквізити первинного документа, а відтак –сума валових витрат відображена відповідно до норм чинного законодавства.

Позивачем додатково в підтвердження виконання умов договору від 15.06.2005р. було надано суду Реєстр обліку операцій господарської діяльності ТзОВ „Ювенал” за 2005 рік на підставі виконаних маркетингових послуг, а також додано копії первинних документів, як то: договорів на купівлю продукції, договорів на продаж продукції, товарні накладні, вантажно-митні декларації, розрахункові документи щодо кожної фактично проведеної господарської операції, зазначеної в Реєстрі.

Однак, аналіз цих доказів та їх правова оцінка в постанові господарського суду Львівської області не відображені. З огляду на названі докази, твердження позивача про те, що він для здійснення господарських операцій з купівлі продукції на Україні та продажу її за кордон мав би провести пошук партнерів, вивчити кон”юктуру ринку та рівень цін продуктів з переробки молока (казеїну технічного та сухого молока), укласти відповідні договори тощо, - заслуговує на увагу.

Суд відзначає, що відповідачем безпідставно розширено коло документів та обсяг відомостей первинних документів, якими має бути підтверджений факт надання маркетингових послуг, (як то: характеристика умов роботи та обігу продукції конкурентів; місце проведення акцій по просуванню товару та їх вартість; відомості про потенційних споживачів; розрахунок цін та відомості про їх динаміку по періодах; опис практичних рекомендацій щодо складання договорів; номенклатура цін продукції в розрізі окремих видів послуг; письмові рекомендації щодо складання договорів; договори доручення, договори комісії тощо), - оскільки Правилами ведення податкового обліку, визначеними в Законі України „Про оподаткування прибутку підприємств”, не вимагається підтвердження витрат на проведення маркетингових послуг саме такими документами та відомостями.

Іншими актами чинного законодавства для підтвердження факту надання маркетингових послуг не встановлено спеціальних вимог щодо первинних документів, на обов”язкову наявність яких покликається відповідач і суд першої інстанції.

До того ж, судом першої інстанції не враховано норми пункту 5.11 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, згідно з якою не дозволяється встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі.

Суд першої інстанції вважає безпідставним віднесення позивачем до складу валових витрат вартості маркетингових послуг, оскільки, на думку суду, позивач своє твердження про використання результатів робіт у власній господарській діяльності належними доказами не підтвердив. Таке твердження є безпідставним і помилковим.

Пункт 1.32 статті 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” визначає господарську діяльність як будь-яку діяльність особи, направлену на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філії, відділення, інші відокремлені підроздліли, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ „Ювенал” у 2005 році не займався виробничою діяльністю. Відповідно до доданих до матеріалів справи Договорів на купівлю-продаж, товарних накладних, вантажно-митних накладних і розрахункових документів, позивач здійснив у 2005 році купівлю продукції на території України та її продаж іноземним партнерам. Очевидно, що позивач здійснював продаж продукції, яку попередньо придбав, при цьому слід врахувати, що діяльність з купівлі та продажу казеїну технічного та молока сухого, як продуктів з переробки молока, носить сезонний характер.

Відповідно до Декларації з податку на прибуток за 2005 рік, валовий дохід (рядок 03 „скорегований валовий дохід”), який отриманий лише від реалізації придбаного товару, склав 8447,900 грн. Валові витрати, в склад яких увійшли: витрати на придбання товарів (рядок 04.1) в сумі 7844,700 грн.; витрати на оплату праці (рядок 04.3) в сумі 2,600 грн., сума страхового збору (внесків) до фондів державного загальнообов”язкового страхування (рядок 04.4) в сумі 1,200 грн. і маркетингові послуги (рядок 04.13. „інші витрати”) у розмірі п”яти відсотків від суми валового доходу в сумі 450,300 грн., з врахуванням корегування самостійно виявлених помилок (рядок 05.2) в сумі 92,600, - становили 8391,400 грн., що відображено в рядку 06 „скориговані валові витрати”.

З врахуванням наведеного, апеляційний господарський суд вважає підтвердженим покликання позивача про використання результатів маркетингових послуг у власній господарській діяльності.

По при те, що суд першої інстанції погодився із твердженням відповідача, що результати маркетингових послуг використано не на потреби власної господарської діяльності позивача, суд не відзначив на які саме потреби використано результати цих послуг.

Поняття „Маркетинг” визначено в наказі Держкомстату від 09.09.2003р. № 261 „Про затвердження форм державних статистичних спостережень із статистики науки й інновацій та інструкцій про порядок їх складання”. Відповідно до рядка 107 розділу 1 (Витрати на технологічні інновації) глави 2 (Порядок складання форми), затвердженої вищеназваним наказом і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.09.2003р. за № 850/8171 Інструкції про порядок складання статистичної звітності № 1-інновавція „Обстеження технологічних інновацій промислового підприємства”, маркетинг – це витрати на дослідження ринку. Згідно з пунктом 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 „Витрати”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000р. за № 27/4248, - витрати на дослідження ринку (маркетинг) визначаються як витрати, що пов”язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг) і включаються до складу витрат на збут. Отже, маркетингова діяльність, як невід”ємна частина інноваційної діяльності, що є одним із джерел діяльності і розвитку підприємництва в Україні, становить об”єкт державного дослідження, обліку та звітності.

Надані СПД Щепанкевич І.І. позивачу послуги за своїми ознаками та змістом відповідають поняттю „маркетинг”, оформлені належними документами і обліковані відповідно до Законів України „Про оподаткування прибутку підприємств” та „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”.

При цьому, посилання суду першої інстанції на відсутність договорів комісії, доручення чи інших угод, які б засвідчували причетність СПД Щепанкевич І.І. до укладення договорів з фірмами-нерезидентами, не заслуговує на увагу, оскільки згідно з ст.ст.901, 1000, 1011 Цивільного кодексу України правочини комісії, доручення тощо не складають предмет маркетингових послуг, а є самостійними предметами цивільно-правових відносин. До того ж, в розумінні п.5.11 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” платник податків не зобов”язаний доводити причинно-наслідковий зв”язок, пов”язаність договорів у даній справі тощо.

Апеляційний господарський суд відзначає, що при дослідженні питання щодо використання результатів маркетингових послуг у власній господарській діяльності позивача, судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, суд помилково стверджує, що в Актах здачі-прийняття виконаних робіт зазначено, що вартість наданих послуг становить 5% вартості контрактів, укладених у сфері зовнішньоекономічної діяльності ТзОВ “Ювенал”. Фактично у згаданих Актах відзначено, що винагорода складає 5 % від суми укладених договорів, - і дійсно, як вбачається з матеріалів справи, позивачем були укладені договори, сторонами яких виступили як резиденти України, (ЗАТ „Галичина” м.Радехів Львівської області; ВАТ „Шумський маслозавод” м.Шумськ Тернопільської області; ТзОВ „Ременівський молокозавод” Кам”янка-Бузького району Львівської області), так і іноземні фірми-нерезиденти, (компанії LACTOS Німеччина; INTERO OD B.V.Нідерланди; ТзОВ „Інтерпродукт” Росія ).

Відповідач в Акті перевірки помилково відзначає, що в Договорі вказано, що послуги надаються на території України, хоча основний і єдиний вид діяльності підприємства –це експорт товарів за кордон. Не дослідивши фактичних обставин справи і наданих позивачем доказів, суд безпідставно у постанові повторює помилкову думку відповідача про те, що основний і єдиний вид діяльності підприємства –це експорт товарів за кордон. Згідно з ст.5.1 Статуту ТзОВ „Ювенал” основним предметом діяльності є торгівельна діяльність в сфері оптової, фірмової, комісійної, комерційної, роздрібної  торгівлі як на ринку України, так і за її межами.

Суд стверджує, що основний і єдиний вид діяльності підприємства –це експорт товарів за кордон, посилаючись на пункт 2.2 Акту перевірки відповідача. Отже, суд, покликаючись на Акт перевірки, неправомірно надає його висновкам імперативний характер, тоді як саме скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі цього Акту, було предметом даного адміністративного позову і є предметом даної апеляційної скарги.

Як на додатковий доказ не підтвердження використання позивачем результатів маркетингових послуг у власній господарській діяльності суд безпредметно посилається на те, що суду не було представлено доказів проведення оплати СПД Щепанкевич І.І. за надані маркетингові послуги.

За пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України „Про оподаткування прибутку” датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів  з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) –дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг). Згідно з нормами пп.11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є резидентами, які сплачують цей податок зокрема, у складі єдиного податку, (СПД Шепанкевич І.І. у 2005 році була платником єдиного податку згідно з Свідоцтвом серії В № 258956 від 21.06.05р.,) - є дата оприбуткування платником податку товарів, а для  робіт (послуг), –є дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Отже, Закон не пов”язує правомірність віднесення маркетингових послуг до складу валових витрат та підтвердження використання їх результатів у власній господарській діяльності платника податку з фактом оплати Виконавцю наданих маркетингових послуг.

До того ж, покликання суду першої інстанції щодо не проведення оплати Виконавцю наданих маркетингових послуг спростовано позивачем. Згадані послуги станом на 01.04.2006р., тобто до відкриття провадження у даній справі в суді першої інстанції, були оплачені частково в сумі 120000,00 грн., що підтверджено оглянутими в суді оригіналами платіжних документів і наданими суду їх копіями з клопотанням від 05.03.2007р. про долучення їх до матеріалів справи, (платіжні доручення № 3 від 22.02.2006р., № 4 від 02.03.2006р., № 7 від 17.03.2006р., № 236 від 29.03.2006р.).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень, обов”язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Позивачем у процесі судового розгляду справи у першій та апеляційній інстанціях були наведені доводи з посиланням на законні та нормативні вимоги, були додані, крім Договору про надання маркетингових послуг і Актів здачі-прийняття виконаних робіт, інші документальні докази, такі як: договори на купівлю та продаж продукції, товарні накладні, вантажно-митні декларації та платіжні документи, а також документи податкової звітності в підтвердження надання маркетингових послуг. З іншого боку, податковим органом (відповідачем) будь-яких інших належних доказів, окрім доводів, викладених в Акті перевірки, суду надано не було. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам позивача і несправедливо надав перевагу доказам відповідача над доказами позивача.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що надані СПД Щепанкевич І.І. і прийняті позивачем маркетингові послуги не підтверджені належними первинними документами, не пов”язані з підготовкою, організацією, продажем продукції (робіт, послуг) і не використовувались позивачем у власній господарській діяльності. Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для включення вартості даних послуг до складу валових витрат є неправомірним і необґрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб”єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що заявлену апеляційну скаргу слід задоволити, постанову господарського суду Львівської області від 08.12.2006р. у справі № 5/1584-19297 скасувати та прийняти нову постанову, якою задоволити позовні вимоги ТзОВ “Ювенал” повністю, скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.03.2006р. № /0/8139 ДПІ у Залізничному районі м.Львова .

Тому керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задоволити.

Скасувати постанову Господарського суду Львівської області від 08.12.2006р. у справі № 5/1584-19/297А.

Позов задоволити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.03.2006р. № /0/8139.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, згідно із ст.212 КАС України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                                Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                                    Процик Т.С.

Суддя                                                                                                    Галушко Н.А.