ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 р.
№ 42/89

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Козир Т.П.

суддів :
Мележик Н.І.,
Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Національного комплексу
“Експоцентр України”

на постанову
від 12.09.2007 р. Київського
апеляційного господарського суду

у справі
№ 42/89

за позовом
Національного комплексу
“Експоцентр України”
(надалі –Експоцентр)

До
ЗАТ “Охорона-Комплекс”
(надалі –Товариство)

Про
повернення безпідставно одержаних коштів, ціна позову 149 274,60 грн.

за участю представників:

від позивача
-  Степанець О.П.

від відповідача
-  не з’явились

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2007 р. Експоцентр звернувся до суду з позовом до Товариства про стягнення 149274,60 грн. на підставі ч. 3 ст. 653, ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Товариство проти задоволення позову заперечувало.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.04.2007 р. (суддя Паламар П.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2007 р. (судді: Мартюк А.І., Зубець Л.П., Лосєв А.М.), в позові відмовлено з підстав неправомірності та необґрунтованості пред'явлених вимог.

Не погоджуючись з постановою, Експоцентр звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 27.11.2003 р. між Експоцентром (замовник) та Товариством (виконавець) укладено договір на надання послуг № Ф61/276-3 (надалі –Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надавати замовнику послуги контрольно-пропускного режиму через КПП на територію останнього, перелік яких вказано в дислокації (додаток № 2 до Договору), охорону об'єктів, обладнаних системою охоронно-пожежної сигналізації (перелік –додаток № 3 до Договору), забезпечення належного порядку відповідно до маршрутів цілодобового патрулювання на автомобілі по всій території позивача (додаток № 4), візуальний нагляд за об'єктами, які не обладнані засобами охоронно-пожежної сигналізації, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги до 20 числа поточного місяця, згідно рахунку-фактури, що надається відповідачем до 10 числа поточного місяця. Строк дії договору встановлений з 27.11.2003 р. до 31.03.2004 р. та вважається продовженим на той же строк, якщо за 30 діб до його закінчення про припинення договору жодна із сторін не буде вимагати його припинення (пункти 10.1, 10.2 Договору).

В силу ст. ст. 4, 41, 151 ЦК УРСР між сторонами на підставі Договору виникли зобов’язальні відносини.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України (ст. ст. 161, 162 ЦК УРСР) одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами досліджено, що угодою від 12.12.2005 р. про розірвання Договору сторони розірвали останній з 20.12.2005 р.

Судами встановлено, що згідно акту звірки розрахунків на час розірвання Договору Експоцентр станом на 20.12.2005 р. мав заборгованість перед Товариством по оплаті наданих за договором послуг в сумі 149274,60 грн., що підтверджується актами приймання наданих послуг №№ 09-Ф/61 від 30.09.2005 р., 10-Ф/61 від 31.10.2005 р., 11-Ф/61 від 19.11.2005 р., 11-Ф/61 від 19.11.2005 р., 11-Ф/61 від 30.11.2005 р., 01-Ф/61 за грудень 2005 р.

Судами досліджено, що платіжними дорученнями № 20 від 11.01.2006 р., № 23 від 11.01.2006 р., № 24 від 11.01.2006 р., № 25 від 11.01.2006 р., № 26 від 11.01.2006р., № 216 від 02.02.2006 р., № 217 від 02.02.2006 р. борг за Договором у сумі 149274,60 грн. позивачем був сплачений, що підтверджується також актом звірки між сторонами від 31.08.2006 р.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованих та правомірних висновків про те, що грошові кошти в оспорюваній сумі одержані Товариством не безпідставно, а в рахунок оплати наданих за Договором послуг. Тому, підстави для застосування ст. ст. 1212, 1213 ЦК України відсутні.

Відповідно до положень ст. 180 ГК України закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Висновки судів про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам  справи,  нормам  матеріального  і  процесуального  права,  є законними та обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, мотивовано відмовлено в позові.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду, якими спростовано обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного комплексу “Експоцентр України” залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2007 р. у справі № 42/89 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      Т. Козир

С у д д і                                                                                            Н. Мележик

О. Подоляк