ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2007 р.                                                                      Справа №5/370

по позову Закритого  акціонерного товариства “Кременчуцький лікеро-горілчаний завод”, м. Кременчук

до Закритого  акціонерного товариства “Алкопром”, м. Кременчук

про   визнання договору та додаткових угод недійсними

Суддя   Гетя Н.Г.

Представники :

від позивача:      Вигодський С.В., дов. № 145 від 20.10.2006р.

від відповідача:  Ципко Р.В.

Рішення приймається в умовах перерви оголошеної в судовому засіданні від 17.07.2007р.

Суть спору:  розглядається позовна заява Закритого акціонерного товариства “Кременчуцький лікеро-горілчаний завод” до Закритого  акціонерного товариства “Алкопром” про визнання договору  оренди від 02.06.2001р. № 30 8-а та додаткових угод до нього  недійсними.

Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечує,  посилаючись на сплив строку позовної давності.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, -

встановив:

Між позивачем  та відповідачем був підписаний договір оперативної оренди від 02.06.2001р. № 30 8-п строком до 02.07.2006р., за яким позивач орендував у відповідача промислове обладнання по розливу лікеро-горілчаної продукції.

У травні 2007р. позивачеві  із матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів,  поданих відповідачем до господарського суду Полтавської області (справа № 16/196) стало відомо про існування додаткової угоди від 01.04.2003р. до договору оперативної оренди, яку не було підписано повноважним представником позивача і, яка  існує на підприємстві, Це сталося завдяки тій обставині, що засновником, директором ЗАТ “Алкопром” та одночасно членом Спостережної ради   “Кременчуцький лікеро-горілчаний завод” являлася одна й та ж особа  Толове В.А. Обидва підприємства  знаходилися  фактично за спільною адресою та вказана особа мала визначний вплив на їх господарську діяльність.

Таким чином, позивач посилається на недійсність таких угод з огляду на положення ст.. 63 ЦК України (діяла на момент складання договору), а також вказує, що при укладенні основного договору відповідачем порушено п.п. 5.1., 10.3.8. Статуту ЗАТ “Алкопром”, тобто вчинені право чини не відповідають  закону –ч. 1 ст. 10, 11, 12 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р.

Позивачем заявлені усні клопотання: про відновлення строку позовної давності і щодо додаткової угоди до договору від 01.04.2003р. недійсною, обґрунтовуючи вищевикладеним та тим, що таку угоду голова правління не підписував та дізнався про неї лише 24.05.2007р., а також про право суду виходу за межі позовних вимог для захисту його законних прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд дослідивши матеріали справи, обговоривши усі її обставини, заслухавши пояснення представників сторін, котрі з”явилися вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. І ст. 10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” під 10.04.1992р. (в редакції, що діяло на момент укладення від 17.05.2001р.) істотними умовами договору оренди є: об”єкт оренди (оклад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов”язань; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов”язки щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

У договорі оперативної оренди від 02.06.2001р. відсутня умова про не застосування до правовідносин, що виникають чи можуть виникнути між сторонами, положень Закону України “Про оренду державного та комунального майна”. Таким чином, сторони при складенні основного договору станом на 02.06.2001р. мали враховувати положення вищевказаного Закону.

Об”єкт оренди (склад) безпосередньо в договорі не зазначений, але міститься посилання у п. 1, 3 на додаток №1 (мається), а його вартість визначена у п. 1.1 договору. Між сторонами визначено термін дії договору у п. 9.1 до 02.07.2006р. Порядок виконання зобов”язань та відповідальність сторін, передбачена у розділах 5-8 цього договору.

Проте, в іншій частині спірний договір вимогам ч. 1 ст. 10, ст. 12 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р. (в редакції, що діяла на момент укладення від 17.05.2001р.) не відповідає; не вказана вартість майна з урахуванням індексації; відсутній додаток №2 до договору, передбачений п. 3.1, яким має встановлюватися розмір орендної плати з урахуванням індексації; відсутній порядок використання амортизаційних відрахувань; відсутні умови відновлення орендованого майна та страхування орендарем взятого ним в оренду майна та, обов”язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. Крім того, відповідно до ст. 11 Закону, оцінка об”єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, яка передує укладенню договору оренди та, яка фактично, не проводилась.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 12 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р. (в редакції, що діяла на момент укладення від 17.05.2001р.), ст. 153 ЦК УРСР, договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписаним сторонами тексту договору, із змісту спірного договору та з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що згоду по усіх його істотних умовах, визначених законом для угод даного виду сторони не дійсним.

Згідно із п 17 Роз”яснені, ВАСУ від 12.03.1999р. №02-5/111 (із змінами та доповненнями) “недійсною може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами у потрібній формі досягнуто згоді з усіх істотних умов (ст. 153 Цивільного кодексу). Якщо в процесі вирішення спору буде встановлено, що угоду між сторонами фактично не було укладено, господарському суду на підставі п. 11 ст. 80 ГПК України слід припинити провадження у справі.

Таким чином, договір оперативного обладнання оренди від 02.06.2001р., №30 8-а в період з 02.03.2001р. до 01.04.2003р. фактично вважався не укладеним, а тому між сторонами до цієї дати не виникло ніяких взаємних прав та обов”язків (зобов”язальних правовідносин).

В частині, що стосується як с кладення основного договору, так й додаткової угоди до нього до відповідних правовідносин, судом підлягають застосуванню положення ЦК УРСР (в редакції 1963р.), які діяли на момент їх складання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 21 Закону, розмір орендної плати може бути змінено, на вимогу однієї із сторін у разі зміни цін і тарифів та інших, випадках, передбачених законодавчими актами України. Однак, при укладенні додаткової угоди сторони не враховували вказаних вимог Закону, в тому числі, відсутнє законне обґрунтування зміни орендної плати, тобто залишилися не Врегульованими істотні умови договору.,

Відповідно до ст.. 80 ЦК України, суд з врахуванням обставин справи визнає причину пропуску позовної давності поважною, оскільки завдяки тій обставині, що засновником,  директором ЗАТ “Алкопром” та одночасно членом Спостережної ради “Кременчуцький лікеро-горілчаний завод” являлася  одна й та ж особа –Таловер В.А. обидва підприємства знаходилися  фактично за спільною адресою.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82, п.1-1 ст. 80, ст. 84 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Припинити провадження у справі.

Суддя                                                   Гетя Н.Г.