ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2007                                                                                   Справа № 6/633-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Лазаренко П.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився;

від відповідача-1  –Кравцов Д.В., довіреність від 02 січня 2007 року № 63;

від відповідача-2  –Гравова Н.В., довіреність від 09 вересня 2006 року № 014-2818;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2006 року у справі № 6/633-06

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь Дніпропетровської області

до Корпорації “Науково-виробнича інвестиційна група “Інтерпайп”, м.Дніпропетровськ

Закритого акціонерного товариства “Єнакіївський коксохімпром”, м.Єнакієве Донецької області

про стягнення 1081 грн.84 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2006 року у справі № 6/633-06 (суддя Коваленко О.О.) в задоволенні позову ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” до Корпорації НВІГ “Інтерпайп” та ЗАТ  “Єнакіївський коксохімпром” відмовлено в повному обсязі.

При прийнятті рішення господарський суд виходив із відсутності підстав для покладення відповідальності за нестачу продукції на відповідачів та недоведеності факту неналежного виконання ними зобов’язань за договором. Судом вказано на порушення позивачем вимог Інструкції П-6 при прийманні продукції за кількістю, у зв’язку з чим складені позивачем акти не мають доказової сили.

Не погодившись з рішенням суду позивач –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача-2 суму 1081 грн.84 коп.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про правомірність визначення ним маси нетто коксу шляхом відрахування з ваги брутто маси вагону за трафаретом, що відповідає параграфу 12 розділу 4 та параграфу 14 розділу 3 Правил перевезень вантажів, п.14 Інструкції П-6, Стандарту ДСТУ 322-12-2-94. Також позивач вказує, що при прийманні коксу він виходив із вологості, яка була вказана в сертифікаті якості виробника, що відповідає умовам договору та абзацу 5 п.4.3 стандарту ДСТУ 322-12-2-94.

Відповідач-1 –Корпорація НВІГ “Інтерпайп” проти апеляційної скарги заперечує. У поданому відзиві просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Зазначає, що він не отримував від позивача ніяких повідомлень про виявлену недостачу товару, що є суттєвим порушенням умов договору з боку позивача. Згідно п.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі випадки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Відповідач-1, з посиланням на ст.209 ЦК України, вказує на відсутність його вини як основної умови відповідальності.

Відповідач-2 –ЗАТ “Єнакіївський коксохімпром”, проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, рішення вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві вказує на допущені позивачем порушення при прийомці продукції і складанні акту вимог Інструкції П-6 щодо визначення кількості отриманої продукції, виклику представників вантажовідправника та продавця, зберігання вантажу під час перерви у прийомці, а також визначення сухої маси коксу.

Позивач –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки) /а.с.87/, своїм правом участі в судовому засіданні не скористався, явку представників в судове засідання не забезпечив. Враховуючи те, що наявні в справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача. Заявлене  останнім клопотання про відкладення розгляду справи судової колегією відхиляється як необґрунтоване.

Вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

27 грудня 2001 року між сторонами –ВАТ Нікопольський завод феросплавів” (покупець) та Корпорацією “Інтерпайп” (продавець) укладено договір № У1631/2002/881 /а.с.13-16/, відповідно до умов якого продавець зобов’язався продати покупцю коксовий горішок, коксовий дріб’язок –кокс доменний, а покупець прийняти і оплатити цю продукцію, асортимент, кількість, ціна якої вказані в специфікаціях, оформлених у вигляді Додатків до договору, які є його невід’ємною частиною (п.1.1 договору).

Згідно п.3.1 договору товар поставляється на умовах “С.Р.Т., станція Нікополь Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000 р.).

Відповідно до п.4.1 договору якість товару підтверджується сертифікатом якості виробника і повинна відповідати Держстандартам, технічним та іншим умовам.

В п.5.2 договору сторонами встановлений порядок розрахунків шляхом банківського переказу грошових коштів покупцем на рахунок продавця протягом 3-х банківський днів з моменту виставлення  рахунку.

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили, що приймання товару по кількості здійснюється у відповідності з Інструкцією про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу № П-6 від 15 червня 1965 року, та по якості –Інструкцією про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої Постановою Держарбітражу № П-7 від 25 квітня 1996 року. У випадку виявлення неякісності або недостачі продукції при прийомці його вантажоотримувачем виклик представника продавця та вантажовідправника є обов’язковим.

На підставі договору від 27 грудня 2001 року № У1631/2002/88 відповідач-2 –ЗАТ “Єнакіївський коксохімпром” по залізничним накладним №№ 50254502, 50254503 відвантажив на адресу позивача коксовий горішок /а.с.21-22/.

Вказаний вантаж прибув на станцію Нікополь 15 листопада 2003 року у зазначених в накладних вагонах №№ 67616748, 63523815, в справному стані, без ознак втрати, розкрадання і виданий залізницею в порядку ст.52 Статуту залізниць України без перевірки.

Як вбачається із матеріалів справи, комісією позивача за участю представників громадськості Боженка І.Л, який діяв на підставі посвідчення від 14 листопада 2003 року № 3431/1 та Алексієнка В.І., який діяв на підставі посвідчення від 14 листопада 2003 року № 3431/2 /а.с.17-18/, складені акти  від 15 листопада 2003 року № 3431/1 та від 16 листопада 2003 року №3431/2 про приймання продукції по кількості /а.с.19-20/. Відповідно до  вказаних актів при зважуванні на 100 тонних вагонах виявлена недостача продукції у кількості 3,6 т., причиною недостачі зазначено неправильне визначення маси вантажу відправником.

В жовтні 2006 року позивач –ВАТ “НЗФ” звернувся до господарського суду з позовом до НВІГ “Інтерпайп” та ЗАТ “Єнакіївський коксохімпром” про стягнення про стягнення суми вартості недостачі коксової продукції за фізичною вагою 3,6 тони, з урахуванням норми природної втрати 1% по сухій вазі 2,21 тони в сумі 1081 грн.84 коп.

Судова колегія вважає правильним висновок господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог ВАТ “НЗФ”.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вірно зазначено в рішенні господарського суду, при прийманні продукції та складанні акту прийняття продукції по кількості позивачем порушені вимоги Інструкції П-6, у зв’язку з чим акт від 16 листопада 2003 року № 3431/2 не може бути доказом недостачі кокосової продукції.

Згідно п.3 Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965 року № П-6, підприємство-отримувач зобов’язано забезпечити прийняття продукції по кількості у точній відповідності до стандартів, технічним умовам, Основним та Особливим умовам поставки, цієї Інструкції, іншим обов’язковим правилам та договору.

Пунктом 6.1 договору від 27 грудня 2002 року № У 1631/2002/881 сторонами встановлено, що приймання товару по кількості здійснюється у відповідності з Інструкцією П-6, а також передбачений обов’язковий виклик представників продавця та вантажовідправника для участі у прийомці продукції у випадку виявлення її неякісності або недостачі.

Пунктом 16 Інструкції П-6 встановлено, що при виявленні недостачі отримувач продукції зобов’язаний призупинити подальше її приймання, забезпечити збереження продукції, а також прийняти заходи щодо запобігання її змішанню з іншою однорідною продукцією. Про виявлену недостачу продукції складається акт за підписами осіб, які проводили прийняття продукції.

Відповідно до п.17 Інструкції П-6 одночасно з призупиненням прийомки отримувач зобов’язаний викликати для участі у продовженні прийомки та складання двостороннього акту представника одномісцевого відправника. Представник позамісцевого відправника (виробника) викликається у випадках, передбачених в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов’язкових правилах або в договорі.

Пунктом 17а Інструкції передбачено, що повідомлення про виклик представника відправника (виробника) повинно бути надіслано (передано) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 год. після виявлення недостачі, якщо інші строки не встановлені Основними та Особливих умовами поставки, іншими обов’язковими правилами або договором.

Проте, як вірно зазначено господарським судом, позивачем не надано доказів належного виклику представників відповідачів для участі у прийманні продукції за кількістю.

Твердження позивача про повідомлення відповідачів факсом про направлення представників для участі у контрольному перевантаженні вагонів судовою колегією відхиляється, оскільки позивачем не надано доказів фактичного відправлення вказаного повідомлення і отримання його відповідачами, які факт отримання повідомлень від позивача заперечують.

Також, в матеріалах справи відсутні докази забезпечення належного збереження отриманої продукції на час зупинення її приймання. Так, згідно актів №№ 3431/1 і 3431/2 приймання продукції зупинялось позивачем о 10.06 15 листопада 2002 року і було продовжено о 15.20 16 листопада 2003 року. Проте, вказані акти не містять відмітки про те, де саме знаходився вантаж під час зупинення прийоми, відсутні докази прийняття його під збереження воєнізованою охороною заводу.

Також, господарським судом правомірно зазначено про порушення позивачем вимог п.14 Інструкції П-6 щодо визначення ваги нетто спірної продукції.

Як встановлено цим пунктом, перевірка ваги нетто провадиться в порядку, встановленому стандартами, технічними умовами та іншими обов’язковими для сторін правилами. При неможливості переважування продукції без тари визначення ваги нетто провадиться шляхом перевірки ваги брутто в момент отримання продукції та ваги тари після вивільнення її з-під продукції. Результати перевірки оформлюються актами. Визначення ваги нетто шляхом віднімання ваги тари із ваги брутто за даними, зазначеними в супровідних і в транспортних документах, без перевірки фактичної ваги брутто і ваги тари не допускається.

Проте, позивачем не здійснено переваження вагону після його вивільнення з-під продукції для визначення ваги нетто. Недостача позивачем встановлена шляхом віднімання із ваги брутто ваги тари по трафарету на вагонах, що є недопустимим.

Господарським судом правомірно відхилені посилання позивача на ДСТУ 322-12-2-94 щодо визначення маси нетто по різниці маси навантаженого складу (брутто) і маси порожніх вагонів (тари), зазначеній на їх трафаретах, оскільки позивачем не надано доказів додержання встановлено цим стандартом порядку виявлення та розрахунку недостачі продукції.

Пунктом 4.3 ГСТУ 322-12-2-94 передбачено, що відбір проб коксу у споживача повинен здійснюватись за ГСТУ 23083 в момент розвантаження коксу з вагонів.

Показник масової долі загальної вологи, що встановлений споживачем, використовують для визначення сухої маси при надходженні партії коксу.

Методика контрольної перевірки маси партії коксу, що надходить до споживача (в перерахунку на суху речовину), наведена в додатку А до ГСТУ 322-12-2-94, згідно якого масу коксу (нетто) визначають за різницею маси завантаженого составу (брутто) визначеної зважуванням у споживача, та маси порожніх вагонів - тари, вказаної на їх трафаретах. Для визначення масової долі загальної вологи у коксі при надходженні партії відбирають та готують пробу за ГСТУ 22083.

Пунктом А.З додатку А до ГСТУ 322-12-2-94 наведена формула, за якою розраховується маса сухої речовини надходження партії, пунктом А.5 - формула, за якою визначається величина розхожості маси сухої речовини коксу, розрахованої за документом про якість та результату контрольної перевірки її у споживача.

Пунктом 4.3 ГСТУ 322-12-2-94 також передбачено, що допускається використовувати для визначення сухої маси партії коксу, що надійшла, масову долю загальної вологи, визначеною у постачальника та вказану в документі про якість.

Тобто, посилаючись на ГСТУ 322-12-2-94, у випадку виявлення нестачі продукції споживач повинен був здійснити контрольну перевірку масової долі загальної вологи коксу-продукції, розрахувати масу сухої речовини або надати обґрунтований розрахунок нестачі продукції згідно з актом приймання продукції за кількістю.

Докази проведення такої перевірки, а також належного розрахунку нестачі кожної партії спірної продукції на вимогу суду позивачем не надано.

Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п.22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21 листопада 2000 року № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 862/5083, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Згідно накладних /а.с.21-22/ маса тари на станції відправлення визначалась шляхом перевірки, про що є відмітка у графі “Тара”, тому в будь-якому випадку позивач був зобов’язаний при визначенні ваги нетто отриманої продукції переважувати тару.

З урахуванням зазначеного судова колегія визнає вірним висновок господарського суду про недоведеність позовних вимог ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” і відсутність підстав для задоволення позову за вказаними позивачем обставинами.

У зв’язку з викладеним, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2006 року у справі № 6/633-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” – без задоволення.

Головуючий                                                                                              О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                          Л.М.Білецька

І.М.Науменко