ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.07 р.                                                                                 Справа № 22/410а

Суддя господарського суду Донецької області Волошинова Л. В.

при секретарі судового засідання Прядці І. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства “Макіїввугілля” м. Макіївка

до: Макіївської об’єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення від 13.11.2006 р. № /3/

за участю

прокурора:  Гармашова І. В.

представників сторін:

від позивача: Гладкова Л. М., Шинковенко Н. В. – за довір.

від відповідача: Городецька О. В., Хомчук І. М., Саленко В. Ю.  – за довір.

третя особа

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство “Макіїввугілля” м. Макіївка, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Макіївської об’єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення від 13.11.2006 р. № /3 на суму 1 245 106,81 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на безпідставність застосування до нього передбачених п. п. 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних (фінансових) санкцій, оскільки податковим органом не доведений факт перебування спірних активів у податковій заставі.

Враховуючи рішення Конституційного Суду України від 24.03.2005 р. № 2-рп/2005 (справа № 1-9/2005), яким положення п. п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в частині поширення права податкової застави на будь – які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу були визнані такими, що не відповідають Конституції України, позивач наполягає на тому, що податковий орган не виконав своїх обов’язків щодо реєстрації податкової застави, які передбачені п. 8.3 ст. 8 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” і своєчасно не вніс змін до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

За цих обставин позивач наполягає на тому, що на теперішній час неможливо встановити, які саме активи під час проведення заліків зустрічних вимог на суму 1 238 488,33 грн. перебували у податковій заставі.

Відповідач проти позову заперечує і наполягає на тому, що право податкової застави на всі активи Державного підприємства “Макіїввугілля” м. Макіївка виникло 12.09.2002 р.

За приписами п. п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” право податкової застави поширюється на будь – які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу.

Рішення Конституційного Суду України від 24.03.2005 р. № 2-рп/2005 (справа № 1-9/2005) було ухвалене 24.03.2005 р., тому його положення поширюються лише на тих платників податків, чиї активи передаються у податкову заставу саме з цієї дати.

Щодо відчуження готової продукції, відповідач наполягає на тому, що за приписами п. п. “а” п. п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону передбачене право платника податку без узгодження з податковим органом здійснювати продаж майна, майнових та немайнових прав, що використовуються у підприємницькій діяльності (інших видах діяльності, яка за умовами оподаткування прирівнюється до підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти, за цінами, що не є меншими за звичайні.

Враховуючи той факт, що розрахунки за продані товари (товарні запаси, роботи та послуги) здійснювались шляхом проведення заліків зустрічних однорідних вимог, а не за кошти, податковий орган наполягає на тому, що відповідні операції підлягали узгодженню з ним.

За клопотаннями представників сторін провадження у справі зупинялось з 13.02.2006 р. до 10.01.2007 р., з 10.01.2007 р. до 12.02.2007 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

13.11.2006 р. за результатами адміністративного оскарження Макіївською об’єднаною державною податковою інспекцією було прийняте податкове повідомлення – рішення № /3 (арк. справи 7), яким до Державного підприємства “Макіїввугілля” м. Макіївка були застосовані передбачені п. п. 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 245 106,81 грн.

Підставою прийняття вказаного податкового повідомлення – рішення став акт комплексної документальної планової виїзної перевірки Державного підприємства “Макіїввугілля” м. Макіївка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов’язкових платежів), додержання валютного законодавства за період з 01.04.2004 р. по 31.12.2004 р., з 01.06.2005 р. по 31.12.2005 р. від 28.04.2006 р. № 221/23-4/32442295 (витяг з акту долучений до матеріалів справи, арк. справи 8-38).

На стор. 160 акту перевірки (арк. справи 16) податковим органом зроблено висновок про порушення підприємством вимог п. п. „а” п. п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Зазначене порушення полягає в тому, що протягом 2004, 2005 років Державне підприємство „Макіїввугілля” м. Макіївка здійснювало продаж активів не за кошти, а шляхом проведення заліків зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1 238 488,33 грн., та здійснювало відчуження активів не за кошти (безоплатна передача) без узгодження з податковим органом на суму 6 618,48 грн. (див. арк. справи 7).

За результатами розгляду матеріалів справи суд вважає, що податкове повідомлення – рішення Макіївської об’єднаної державної податкової інспекції від 13.11.2006 р. № /3 має бути визнане недійсним в частині застосуванні штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1 238 488,33 грн. за наступними підставами.

Відповідно до 1.17 ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. № 2181-III (зі змінами та доповненнями) податкова застава - це спосіб забезпечення податкового зобов'язання платника податків, не погашеного у строк. Податкова застава виникає в силу закону. У силу податкової застави орган стягнення має право в разі невиконання забезпеченого податковою заставою податкового зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами у порядку, встановленому законом.

Підпунктом „а” п. п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону визначений перелік операцій, здійснення яких можливе лише за умови письмового їх узгодження з податковим органом.

До цих операцій Законом віднесені операції з купівлі чи продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу) нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових та немайнових прав, що використовується у підприємницькій діяльності платника податків (інших видах діяльності, які за умовами оподаткування прирівнюються до підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 1.17 статті 1, статті 8 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (справа про податкову заставу) від 24.03.2005 р. по справі № 1-9/2005 положення п. п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону в частині поширення права податкової застави на будь – які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу були визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Відповідно до п. 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 24.03.2005 р. по справі № 1-9/2005 положення п. п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення по справі № 1-9/2005 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна повинні бути внесені зміни щодо поширення права податкової застави лише на майно, вартість якого відповідає сумі податкового боргу позивача. В свою чергу положення п. п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону поширюються на операції, здійснювані платником податку саме з тими активами, вартість яких відповідає сумі податкового боргу платника податків, і щодо яких до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про перебування у податковій заставі.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (зворотній бік арк. 103 справи), 05.05.2003 р. Державним підприємством „Інформаційний центр” Міністерства юстиції України здійснена реєстрація податкової застави. Об’єктом обтяження стало “Невизначене майно. Все майно та майнові права Державного підприємства „Макіїввугілля” м. Макіївка”. Саме на цей запис посилаються представники податкового органу під час вирішення спору.

Відповідно до спільного наказу Державної податкової адміністрації України та Міністерства юстиції України “Про реєстрацію податкових застав нерухомого майна” від 07.02.2003 р. № 9/5/59 в редакції, яка була чинною станом на 05.05.2003 р. (дата реєстрації податкової застави), до створення Державного реєстру податкових застав реєстрація податкових застав нерухомого майна здійснюється в Державному реєстрі застав рухомого майна в порядку, встановленому Інструкцією про порядок реєстрації застав рухомого майна в Державному реєстрі застав рухомого майна, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 26 лютого 1999 року № 13/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1999 року за № 123/3416.

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 вказаної Інструкції реєстрація застави рухомого майна в Державному реєстрі здійснюється реєстратором за заявою заставодержателя або заставодавця.

Пунктом 1.2 розділу 1 Інструкції передбачено, що у заяві про реєстрацію застави рухомого майна зазначаються відомості про заставодавця та заставодержателя, загальний опис предмета застави, підпис заявника.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції відомості про предмет застави повинні містити  ідентифікаційні ознаки предмета застави, а якщо предметом застави є рухоме майно, що підлягає державній реєстрації відповідно до законодавства (транспортні засоби: автомобілі, причепи, катери, судна, літаки тощо), то до загального опису включаються відомості про серійний номер транспортного засобу, назву моделі та рік виробництва).

Спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства юстиції України “Про внесення змін до спільного наказу Міністерства юстиції України та Державної податкової адміністрації України від 07.02.2003 N 9/5/59” від 18.08.2005 р. № 92/5/347 пункт 1 спільного наказу Державної податкової адміністрації України та Міністерства юстиції України “Про реєстрацію податкових застав нерухомого майна” від 07.02.2003 р. № 9/5/59 був викладений в новій редакції.

За змістом цієї норми реєстрація податкових застав нерухомого майна здійснюється в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в порядку, установленому Законом України від 18.11.2003 № 1255-IV “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень”, Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830, Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5, зареєстрованим у Мін'юсті України 29.07.2004 р. за № 942/9541.

Суд посилається на приписи зазначеної вище норми, оскільки, як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (арк. справи 123, 124), спірні операції здійснювались позивачем з серпня по грудень 2005 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” від 18.11.2003 р. № 1255-IV предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Залежно від змісту обтяження предмет обтяження повинен належати боржнику або обтяжувачу на праві власності чи на праві господарського відання. Відносини щодо рухомого майна, яке належить особі на праві господарського відання, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин щодо рухомого майна, яке належить особі на праві власності.

Статтею сьомою Закону визначено, що у правочині, на підставі якого або у зв'язку з яким виникає обтяження, повинен визначатись опис предмета обтяження. У разі відсутності опису предмета обтяження чи якщо існуючий опис не дозволяє ідентифікувати предмет обтяження, таке обтяження є недійсним.

Якщо предметом обтяження є окремий об'єкт, його опис надається за індивідуальними ознаками. Якщо предметом обтяження є сукупність об'єктів рухомого майна, його опис також може надаватися за родовими ознаками. В обох випадках опис предмета обтяження повинен дозволяти ідентифікувати рухоме майно як предмет обтяження.

Опис предмета обтяження за родовими ознаками може, зокрема, вказувати на:

1) усі існуючі та майбутні активи рухомого майна або окремого виду рухомого майна певної особи;

2) усі або окрему частину товарно-матеріальних цінностей суб'єкта господарської діяльності;

3) дебіторську заборгованість суб'єкта господарської діяльності.

Приписи останньої частини зазначеної норми свідчать про те, що усі існуючи та майбутні активи (частина товарно – матеріальних цінностей, дебіторська заборгованість) платника податків можуть бути ідентифіковані за родовими ознаками.

Родові речі характеризуються загальними для речей даного роду ознаками (кількістю, мірою або вагою).

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” активи платника податків - це кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання.

Визначення термінів “матеріальний актив”, “нематеріальний актив” та “кошти” наведене в п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в редакції Закону України від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР.

За приписами цього Закону матеріальний актив - це основні фонди та оборотні активи у будь-якому виді, що відрізняється від коштів, цінних паперів, деривативів та нематеріальних активів.

Нематеріальний актив - це об'єкти інтелектуальної, в тому числі промислової власності, а також інші аналогічні права, визнані у порядку, встановленому відповідним законодавством, об'єктом права власності платника податку.

Кошти - це гривня або іноземна валюта.

Як вже зазначалося раніше, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна об’єктом обтяження стало “Невизначене майно. Все майно та майнові права Державного підприємства „Макіїввугілля” м. Макіївка”.

Вказане формулювання суперечить вимогам Інструкції про порядок реєстрації застав рухомого майна в Державному реєстрі застав рухомого майна та Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” і  виключає можливість визначитися з переліком майна, на яке поширювалось право податкової застави, під час здійснення спірних господарських операцій.

За таких обставин суд вважає, що податкове повідомлення – рішення від 13.11.2006 р. № /3 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1 238 488,33 грн. має бути визнане недійсним.

Під час розгляду справи позивач погодився з правомірністю застосування до нього передбачених п. п. 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6 618,48 грн. (безоплатна передача бензину на суму 5 818,48 грн. та костюмів на суму 800 грн.).

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 17-20, 69-72, 86, 158 – 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Державного підприємства “Макіїввугілля” м. Макіївка до Макіївської об’єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення від 13.11.2006 р. № /3 задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення від 13.11.2006 р. № /3 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1 238 488,33 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства “Макіїввугілля” м. Макіївка судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1,70 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова підписана 07.03.2007 р.

Суддя                                                                                                Волошинова Л.В.