КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2006                                                                                           № 8/314-47/82

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна В.О.

суддів:                                         Рєпіної Л.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємство зі 100 % іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг Ко"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.07.2006

у справі № 8/314-47/82 (Станік С.Р.)

за позовом                               Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми

до                                                   Підприємство зі 100 % іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг Ко"

третя особа відповідача           Відкрите акціонерне товариство " Страхова компанія "Алькона"

третя особа позивача

про                                                  стягнення 108717,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.07.2006 року № 83144782 позов Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми ( надалі - Фонд) до ПІКААЗ „Трейдінг Ко” про стягнення 108717,92 грн. задоволений в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати в частині стягнення пені.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог, викладених у апеляційної скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Представник третьої особи не заперечував проти вимог, викладених у апеляційної скарзі та навпаки підтримав доводи відповідача.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного.

24.10.2003 року у результаті ДПТ, що сталося о 19 годині 40 хвилин на автодорозі Київ-Довжанськ зі сторони міста Слов'янськ у напрямку міста Ізюм (в районі 655 км. + 550 м.) між ам "Нісан Прем'єра", держ.номер 555-54 СВ, що належить об'єднанню "Сумиспирт", під управлінням Олейникові Д.М. та ам "Мітсубіші темза сапфір", держ.номер 467-18 КА, під управлінням Лясоти В.Д, Олейников Д.М., який знаходився у цей період у відрядженні скінчався.

Згідно висновку судмедексперта Слов'янського відділення Донецького бюро судово медичної експертизи смерть Олейникова Д.М. наступила в результаті масивної сумісної травми тіла, що ускладнилась гострою крововтратою і розвитком шоку, що підтверджується п. 6 Акту №1 від 30.03.2004 року "Про нещасний випадок на виробництві щодо Олейнікова Д.М." (згідно п. 7.1 даного Акту Лясота Віктор Дмитрович -- перебував у трудових правовідносинах на момент скоєння ДТП з відповідачем, обіймаючи посаду водія на Підприємстві з 100% іноземним капіталом ААЗ "Трейдінг Ко") складеного повноважними представниками Сумської державної інспекції з охорони праці, Сумської обласної державної адміністрації, Сумського державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Сумиспирт" та сторонами ні при першому розгляді справи (№8/314) ні при новому розгляді справи (№8/314-47/82) не заперечувалось.

Також, згідно згаданого п. 6 Акту №1 від 30.03.2004 року вищенаведеною комісією було зазначено, що у відповідності до висновку судової автотехнічної експертизи №4691/18 від 21.11.2003 року проведеного завідуючим лабораторією судово авто технічних випробувань Донецького ШІСЕ Полуницького В.І. було визначено невідповідність у діях водія Лясоти В.Д. вимогам п. 12.1 і п. 13.1 Правил дорожнього руху, які сформували необхідні та достатні умови для настання даної події і були з нею у причинному зв'язку. Натомість, вини Олейников Д.М. у настанні ДТП 24.10.2003 року завідуючим лабораторією судово - авто технічних випробувань Донецького НПСЕ Полуницьким В.І. -не встановлено.

27.05.2004 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області винесено вирок №1-75-2004 по обвинуваченню громадянина Лясоти В.Д. у скоєні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України "Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особами, які керують транспортним засобом", згідно якого громадянина Лясоту В.Д. визнано винним.

22.07.04 Сумським міським відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України винесено Постанову №2252 "Про призначення страхової виплати у разі смерті потерпілого -Олейникова Д.М.", згідно якої було постановлено (п. 1 даної Постанови) - призначити одноразову страхову виплату у разі смерті потерпілого його сім'ї у розмірі - 82244,40 грн. з виплатою у серпні 2004 року; у п. 2 резолютивної частини даної Постанови від 22.07.04 встановлено призначити суму одноразової страхової виплати у разі смерті потерпілого, особам які мають на це право, зокрема сину Олейникова Д.М. - Олейникову М.Д. у розмірі - 16448,88 грн. з виплатою у серпні 2004 року; та у п. З резолютивної частини даної Постанови від 22.07.04 встановлено призначити суму щомісячної страхової виплати у разі смерті потерпілого, особам які мають на це право, зокрема сину Олейникова Д.М. -Олейникову М.Д. у розмірі - 789,55 грн. з виплатою даної суми починаючи з 24-го жовтня 2003 року (щомісячно).

На виконання вищенаведеної Постанови від 22.07.2004 року дружині померлого працівника Олейниковій Аллі Сергієвні Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Суми (позивачем, який згідно Довідки Держкомстату України про включення до ЄДРПОУ №516 від 07.02.2001 року - є юридичною особою) було перераховано згідно платіжного доручення №759 від 18.08.2004 року та Списку отримувачів грошової допомоги потерпілим на виробництві з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Суми страхові виплати. Сумарно за вищенаведені періоди з серпня 2004 року по березень місяць 2006 року позивачем було перераховано страхових виплат дружині померлого працівника Олейниковій А.С. - 122815,75 грн.

Заперечуючи проти рішення суду відповідач вказує, що господарським судом помилково були застосовані статті ЦК УРСР, так як рішення про виплату страхових внесків прийнято вже після набрання чинності ЦК України; що він є суб’єктом страхування від нещасного випадку, тощо.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, оскільки по-перше,- відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004р. зазначається, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Отже, право на відшкодування витрат у позивача виникає лише після здійснення ним відповідних страхових виплат, тобто застосуванню підлягає ЦК України.

По-друге,- відповідно до ст.147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Згідно ст. 69 Закону України „Про Конституційний Суд України" від 16.10.1996р.№ 42296-ВР рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Таким чином, господарським судом безпідставно проігноровано рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-рп2004, а саме п.4.2 у справі № 1-92004 (про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві) де зазначено, що „передбачене статтею 257 КЗпП України та статтею 1167 Цивільного кодексу України відшкодування моральної шкоди як один із способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовуються особою, яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999р.№ 1105-ХІУ (далі - Закон № 1105). Зазначені норми регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам, які не є суб'єктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється дія Закону (Закон № 1105) ".

Відповідно до ст.6 Закону №1105 суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, страхувальники та страховик. Страхувальниками є роботодавці, а страховиком є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Згідно зі ст.7 Закону № 1105.

Як вбачається, відповідач використовує у роботі найману працю, сплачує страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, тобто є суб'єктом страхування від нещасних випадків відповідно до Закону № 1105.

Крім того, діюче законодавство вказує на незалежність страхових внесків від теріторіальністі їх внесення роботодавцями, бо внески робляться до загальнодержавного Фонду, а територіальні підрозділи Фонду соціального страхування від нещасних випадків є лише територіальними збирачами таких внесків до загальнодержавного Фонду, тобто грошові внески відповідача, що є роботодавцем та страхувальником, разом з грошовими внесками інших роботодавців-страхувальників, є головним джерелом формування грошової частини Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України, які використовуються для виплати страхових сум потерпілим, що підпадають під дію Закону № 1105.

Також, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що чинним законодавством про соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві, не передбачено обов'язку роботодавця як страхувальника відшкодувати страхові виплати (ст.45 Закону №1105) та таке відшкодування не є джерелом формування грошових фондів, за рахунок яких здійснюється виплата страхових сум. Даний факт не оспорюється представником позивача, а його вимоги з посиланням на ст.1187,1188 ЦК України необґрунтовані.

По-трете,- господарський суд дійшов помилкового висновку що, позивач набув право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, оскільки мова йде не про відшкодування шкоди у прямому розумінні, а про відшкодування виплачених страхових внесків.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню, а рішення господарського суду м. Києва підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу підприємства з 100% іноземним капіталом ААЗ „Трейдінг КО” задовольнити, рішення господарського суду від 05.07.2006 № 83144782 скасувати.

2. Прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми до Підприємства з 100% іноземним капіталом ААЗ „ Трейдінг Ко” про стягнення 108717,92 грн.

3. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Синиця О.Ф.

27.09.06 (відправлено)