КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.07.2006
№ 14/436

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                          Кошіля В.В.

Вербицької О.В.

при секретарі:

За участю представників:

Позивача:                    ОСОБА_1- підприємець

ОСОБА_2
(дов.№б/н від 27.06.2006)

Відповідача-1:          не з'явився

Відповідача-2:          Севастіяненко Н.В. (дов.№1/6-3/455
від 24.05.2006)

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ДП "Київпассервіс"

на рішення Господарського суду м.Києва від
27.12.2005

у справі № 14/436 (Калатай Н.Ф.)

за позовом                               Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1

до                                                   ДП
"Київське обласне автотранспортне управління"

ДП "Київпассервіс"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про
стягнення 35211,96грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено
позов до Державного підприємства „Київське обласне автотранспортне управління”
про стягнення з 35 211,38 грн., в тому числі, 30054,69 грн. боргу за договором
про сумісну діяльність, пов'язану з обслуговуванням пасажирів автомобільним
транспортом від 10.03.2000.

Рішенням
Господарського суду міста Києва від 27.12.2005 у справі № 14/436 позов
задоволено частково.

Відповідач-2
звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача-2 розглянувши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши, на
підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм законодавства, колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

У
справі встановлено наступне:

10.03.2000
між позивачем як Перевізником та Державним підприємством „Київське обласне
автотранспортне управління” (далі відповідач 1) був укладений Договір № 198 про
сумісну діяльність, пов'язану з обслуговуванням пасажирів автомобільним
транспортом, за умовами якого сторони взяли на себе зобов'язання щодо
організації перевезення пасажирів від автостанції відповідача-1 автобусами
позивача на затверджених у встановленому порядку автобусних маршрутах.

Згідно
Розділу 3 Договору позивач, зокрема, зобов'язаний виділяти на автостанції
технічно справні автобуси, забезпечувати їх подачу до відправлення в рейс на
початковий пункт маршруту для посадки пасажирів згідно часу, встановленого
розкладом руху, здійснювати перевезення пасажирів за квитками, форма яких
затверджена Мінтрансом України.

Згідно
Розділу 4 Договору відповідач-1, зокрема, зобов'язаний проводити своєчасно
попередній та поточний продаж квитків на автобуси, що відправляються від
автостанцій.

Згідно
п. 5.1 Розділу 5 Договору відповідач-1 із загальної виручки від реалізації
квитків по відомостях касової продажі (форми 20-АСС) на приміських, міжміських
(внутрішньообласних, міжобласних) та міжнародних маршрутах перераховує по мірі
надходження відомостей у слідуючих розмірах: позивачу як Перевізнику - 90%,
відповідачу-1-10%.

Відповідно
до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України,
Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до
тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним
чинності.

Згідно
ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання
його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно
ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є
договори.

Згідно
ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована
на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно
ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Будь-яких
змін щодо зазначених у п. 5.1 Договору умов у встановленому законом порядку
сторонами не вносилося, а відтак, посилання позивача на те, що відповідач-1 був
зобов'язаний перераховувати позивачеві 90% від вартості реалізованих за умовами
Договору квитків визнаються судом законними.

Проте,
з урахуванням наявних в матеріалах справи документальних доказів позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

За
твердженням позивача, за період з 01.05.2003 по 01.03.2005 відповідачем-1
реалізовано квитків на загальну суму 187309,39 грн., а перераховано на рахунок
позивача 138554,39грн.

Проте,
доданими до справи документальними доказами підтверджується реалізація квитків
відповідачем-1 за цей період на загальну суму 155940,40 грн., та перерахування
позивачу 115460,60 грн.

Доказів
реалізації відповідачем-1 квитків у серпні-листопаді 2003 на загальну суму
(31368,98 грн. (9951,63+6293,95+8219,59+6903,81 відповідно) та перерахування
позивачу за цей період 23093,80 грн. (6564,78+7116,95+4290,86+5121,21
відповідно), як значиться у доданому позивачем до позовної заяви розрахунку, у
матеріалах справи не міститься.

Отже,
матеріали справи свідчать про те, що відповідачем-1 за період з 01.05.2003 по
01.03.2005 було реалізовано квитків на загальну суму 155940,41 грн. та
перераховано позивачу 115460,59 грн., що підтверджується доданими до матеріалів
справи належним чином засвідченими копіями реєстрів відомостей 20-АСС за
травень 2003 - липень 2003, за грудень 2003 - січень 2005 та актів звірки
взаємних розрахунків: за № 259 від: 25.06.2003, 15.07.2003, 18.08.2003,
17.01.2004, 01.02.2004, 10.02.2004, 22.03.2004; за № 260 від: 19.04.2004,
13.05.2004; за № 254 від: 22.06.2004, 15.07.2004, 19.08.1004, за № 255 від:
20.09.2004, 20.10.2004, 24.11.2004; за № 254 від: 21.12.2004, 20.01.2005; за №
255 від: 16.02.2005, 21.03.2005.

Враховуючи,
що відповідач-1 за умовами Договору прийняв на себе зобов'язання перераховувати
позивачу 90% загальної виручки від реалізації квитків, він мав перерахувати
позивачеві за спірний період 140346,37 грн.

Матеріалами
справи доводиться, що за спірний період відповідач-1 в порушення умов Договору
перерахував позивачу лише 115461 грн., внаслідок чого його борг позивачу
становить 24885,37 грн.

З
урахуванням зафіксованого сторонами в акті № 259 від 25.06.2003 сальдо на
користь позивача в розмірі 554,62 грн., розмір заборгованості відповідача перед
позивачем за Договором складає 25439,39 грн.

Відповідно
до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Факт
наявності боргу у відповідача-1 перед позивачем в розмірі 25439,39 грн.
належним чином доведений матеріалами справи і відповідачем 1 не спростований, а
відтак, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача-1 основного
боргу підлягають частковому задоволенню в сумі 25439,39 грн.

Щодо
вимог позивача про стягнення інфляційних витрат в сумі 3992,10 грн. та річних в
сумі 1164,59 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно
до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання грошового

|зобов'язання,
на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого
індексу Інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних

від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або

законом.

Дії
відповідача-1 є порушенням прийнятих ним на себе договірних зобов'язань, тому
вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та річних підлягають
задоволенню.

Рішення
господарського суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального
права, підстави для його скасування, передбачені ст.104 ГПК України, відсутні.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

Керуючись
ст.ст. Заявлено позов до Державного підприємства „Київське обласне
автотранспортне управління” про стягнення з 35 211,38 грн., в тому числі,
30054,69 грн. боргу за договором про сумісну діяльність, пов'язану з
обслуговуванням пасажирів автомобільним транспортом від 10.03.2000.

Рішенням
Господарського суду міста Києва від 27.12.2005 у справі № 14/436 позов
задоволено частково.

Відповідач-2
звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача-2 розглянувши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши, на
підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм законодавства, колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

У
справі встановлено наступне:

10.03.2000
між позивачем як Перевізником та Державним підприємством „Київське обласне
автотранспортне управління” (далі відповідач 1) був укладений Договір № 198 про
сумісну діяльність, пов'язану з обслуговуванням пасажирів автомобільним
транспортом, за умовами якого сторони взяли на себе зобов'язання щодо
організації перевезення пасажирів від автостанції відповідача-1 автобусами
позивача на затверджених у встановленому порядку автобусних маршрутах.

Згідно
Розділу 3 Договору позивач, зокрема, зобов'язаний виділяти на автостанції
технічно справні автобуси, забезпечувати їх подачу до відправлення в рейс на
початковий пункт маршруту для посадки пасажирів згідно часу, встановленого
розкладом руху, здійснювати перевезення пасажирів за квитками, форма яких
затверджена Мінтрансом України.

Згідно
Розділу 4 Договору відповідач-1, зокрема, зобов'язаний проводити своєчасно
попередній та поточний продаж квитків на автобуси, що відправляються від
автостанцій.

Згідно
п. 5.1 Розділу 5 Договору відповідач-1 із загальної виручки від реалізації
квитків по відомостях касової продажі (форми 20-АСС) на приміських, міжміських
(внутрішньообласних, міжобласних) та міжнародних маршрутах перераховує по мірі
надходження відомостей у слідуючих розмірах: позивачу як Перевізнику - 90%,
відповідачу-1-10%.

Відповідно
до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України,
Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до
тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним
чинності.

Згідно
ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання
його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно
ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є
договори.

Згідно
ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована
на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно
ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Будь-яких
змін щодо зазначених у п. 5.1 Договору умов у встановленому законом порядку
сторонами не вносилося, а відтак, посилання позивача на те, що відповідач-1 був
зобов'язаний перераховувати позивачеві 90% від вартості реалізованих за умовами
Договору квитків визнаються судом законними.

Проте,
з урахуванням наявних в матеріалах справи документальних доказів позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

За
твердженням позивача, за період з 01.05.2003 по 01.03.2005 відповідачем-1
реалізовано квитків на загальну суму 187309,39 грн., а перераховано на рахунок
позивача 138554,39грн.

Проте,
доданими до справи документальними доказами підтверджується реалізація квитків
відповідачем-1 за цей період на загальну суму 155940,40 грн., та перерахування
позивачу 115460,60 грн.

Доказів
реалізації відповідачем-1 квитків у серпні-листопаді 2003 на загальну суму
(31368,98 грн. (9951,63+6293,95+8219,59+6903,81 відповідно) та перерахування
позивачу за цей період 23093,80 грн. (6564,78+7116,95+4290,86+5121,21
відповідно), як значиться у доданому позивачем до позовної заяви розрахунку, у
матеріалах справи не міститься.

Отже,
матеріали справи свідчать про те, що відповідачем-1 за період з 01.05.2003 по
01.03.2005 було реалізовано квитків на загальну суму 155940,41 грн. та
перераховано позивачу 115460,59 грн., що підтверджується доданими до матеріалів
справи належним чином засвідченими копіями реєстрів відомостей 20-АСС за
травень 2003 - липень 2003, за грудень 2003 - січень 2005 та актів звірки
взаємних розрахунків: за № 259 від: 25.06.2003, 15.07.2003, 18.08.2003,
17.01.2004, 01.02.2004, 10.02.2004, 22.03.2004; за № 260 від: 19.04.2004,
13.05.2004; за № 254 від: 22.06.2004, 15.07.2004, 19.08.1004, за № 255 від:
20.09.2004, 20.10.2004, 24.11.2004; за № 254 від: 21.12.2004, 20.01.2005; за №
255 від: 16.02.2005, 21.03.2005.

Враховуючи,
що відповідач-1 за умовами Договору прийняв на себе зобов'язання перераховувати
позивачу 90% загальної виручки від реалізації квитків, він мав перерахувати
позивачеві за спірний період 140346,37 грн.

Матеріалами
справи доводиться, що за спірний період відповідач-1 в порушення умов Договору
перерахував позивачу лише 115461 грн., внаслідок чого його борг позивачу
становить 24885,37 грн.

З
урахуванням зафіксованого сторонами в акті № 259 від 25.06.2003 сальдо на
користь позивача в розмірі 554,62 грн., розмір заборгованості відповідача перед
позивачем за Договором складає 25439,39 грн.

Відповідно
до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Факт
наявності боргу у відповідача-1 перед позивачем в розмірі 25439,39 грн.
належним чином доведений матеріалами справи і відповідачем 1 не спростований, а
відтак, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача-1 основного
боргу підлягають частковому задоволенню в сумі 25439,39 грн.

Щодо
вимог позивача про стягнення інфляційних витрат в сумі 3992,10 грн. та річних в
сумі 1164,59 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно
до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання грошового

|зобов'язання,
на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого
індексу Інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних

від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або

законом.

Дії
відповідача-1 є порушенням прийнятих ним на себе договірних зобов'язань, тому
вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та річних підлягають
задоволенню.

Рішення
господарського суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального
права, підстави для його скасування, передбачені ст.104 ГПК України, відсутні.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Державного
підприємства „Київпассервіс” залишитибез задоволення, рішення Господарського
суду міста Києва від 27.12.2005 у справі № 14/436 - без змін.

2.          Справу повернути до Господарського
суду міста Києва.

Головуючий суддя
Моторний О.А.

Судді
Кошіль В.В.

Вербицька
О.В.