КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2006                                                                                           № 19/25-31/245

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Розваляєвої Т.С.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Нудьга І.Г. (дов. № Н-07/3094 від 02.10.05);

від відповідача -Звізда С.М.( дов. № 874/3 від 26.10.2005)

від третьої особи – Луценко Т.В. ( дов. № 26 від 03.05.2006)

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.05.2006

у справі № 19/25-31/245 (Качан Н.І.)

за позовом                               Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Трансфорвардінг Лімітед АГ"

третя особа           Державна адміністрація залізничного транспорту України “Укрзалізниця”

про                                                  стягнення 8055610,15 грн.

за зустрічним позовом Закритого акціонерного товариства Трансфорвардінг Лімітед АГ”

до            Державного підприємства “Донецька залізниця”

про            спонукання до виконання договірних зобов’язань та стягнення 62708,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2006 у справі № 19/25-31/245 відмовлено в задоволенні первісного позову про стягнення 8055610,15 грн. перерахунку залізничного тарифу за перевезення вантажів у власних вагонах відповідача за липень, серпень, вересень 2004 та лютий 2005; також відмовлено в задоволенні зустрічного позову про розірвання договору № Е-030044 від 30.12.2004 на організацію перевезення вантажів у власних вагонах та стягнення авансового платежу 62708,13 грн.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що знижки з тарифів на перевезення вантажів залізницями у власних вагонах були надані Державною адміністрацією залізничного транспорту “Укрзалізниця” у відповідності із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 № 455-р “ Про тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом”, і на підставі наданих знижок відповідач сплачував за перевезення, а перерахунок тарифів, проведений у квітні 2005 року, не є підставою для стягнення коштів з відповідача.

Щодо зустрічного позову про розірвання договору та повернення авансового платежу за договором № Е-030044 від 30.12.2004 на організацію перевезення вантажів у власних вагонах, то у позові відмовлено з тих підстав, до строк дії договору встановлений до 31.12.2005, і відповідач не надав доказів розірвання договору. Відповідач відмову в задоволенні зустрічного позову не оскаржує.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач – Державне підприємство “Донецька залізниця” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення від 19.05.2006 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі .

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що Донецька залізниця є державним підприємством, яке виконує перевезення за регульованими тарифами, які встановлюються на підставі Закону України “Про ціни та ціноутворення” в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, і не має права самостійно надавати знижки .За надані послуги з перевезення вантажів залізниця повинна отримати регульований тариф, який не є прибутком залізниці, а судом першої інстанції неповно з’ясовано правильність застосування Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 № 455-р.

Представники позивача , відповідача та третьої особи в судове засідання з’явились.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила :

04.08.2005. державним підприємством “Донецька залізниця” заявлено позов про стягнення вартості послуг залізниці з посиланням на те, що за листом відповідача йому було присвоєно відповідну категорію оператора та застосовані відповідні знижки до тарифів на перевезення вантажів приватним залізничним рухомим складом, що не відповідало дійсним об’ємам перевезення відповідача.

Відповідач проти позову заперечував та зазначив, що підставою для нарахування платежів є розпорядження Укрзалізниці. Також відповідач посилається на те, що обов’язковою умовою входження товариства відповідача до корпорації “Міжрегіональний промисловий союз” повинен бути договір, а тому у позивача відсутні докази того, що відповідач звернувся до нього з інформацією про входження товариства до корпорації.

Разом з тим, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення збитків з позивача, які спричинені зупиненням перевезень та закриттям рахунку товариства, на якому залишився авансовий платіж у розмірі 62708,13 грн., що відповідач вважає односторонньою відмовою від виконання договірних зобов’язань. В подальшому ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” змінило предмет зустрічного позову та просить суд розірвати Договір № Е-030044 від 30.12.04р. та стягнути кошти у розмірі 62 708, 13 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.06р. касаційну скаргу ДП “Донецька залізниця” задоволене частково, рішення господарського суду міста Києва від 02.09.05р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.10.05р. по справі № 19/25 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи Рішенням Господарського суду від 19.05.2006 у справі № 19/25-31/245 в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено повністю.

У відповідності із статтею 101 Господарського процесуального Кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

При розгляді справи колегією суддів Київського апеляційного господарського суду встановлено наступне :

11.12.03р. та 30.12.2004 року між сторонами було укладено два Договори № Е-030044 та № Е-030044 відповідно, про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

За умовами вищезазначених договорів позивач зобов’язався надавати експедитору послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, та додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів з оплатою через експедитора - відповідача по справі , для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовідправника ( вантажоодержувача) (п. 2.3. Договорів).

Також залізниця зобов’язалась здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з експедитором згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати експедитору відповідні розрахункові документи Технологічного центру з обробки первинних документів (ТехПД ) через ст. Ясинувата (п. 2.4. Договорів).

Відповідач як експедитор за умовами зазначених Договорів зобов'язався здійснювати оплату послуг залізниці згідно Тарифного керівництва № 1 на умовах авансових платежів (п.п. 2.1., 2.5. Договорів).

Пунктом 3.4. Договорів на експедитора покладений обов'язок щомісячно проводити звірку розрахунків в Технологічному центрі по обробці первинних документів станції Ясинувата з оформленням результатів звірки відповідним актом.

Відповідно до Закону України “Про ціни і ціноутворення” в господарських взаємовідносинах застосовуються державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи та вільні ціни і тарифи. Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне значення, а також на продукцію, товари та послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне ( домінуюче) становище на ринку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 “Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)” в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 встановлено, що Міністерство транспорту подає Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо встановлення тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов’язані з ними послуги.

Згідно зі статтею 57 Статуту залізниць України тарифи на перевезення вантажів встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 455-р “Про тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом” встановлено тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом та знижки до тарифу на перевезення вантажів приватним залізничним рухомим складом в залежності від категорії особи (оператора). При цьому у відповідності до пункту 2 примітки до Розмірів індексації тарифів на перевезення вантажів приватним залізничним рухомим складом, встановлених зазначених розпорядженням, до першої категорії належать особи (оператори), що вносять плату за перевезення у приватних вагонах вантажів в обсязі не менш як 1,5 млн. тонн включно, до другої - від 0,3 до 1,5 млн. тонн, до третьої - в обсязі до 0,3 млн. тонн на місяць.

Наказом № 144-ц від 20.07.2004 року, виданим ДАЗТ “Укрзалізниця” на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 455-р “Про тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом”, затверджено “Порядок обліку на залізницях обсягів перевезень вантажів у власних вагонах та визначення категорії платника тарифу для застосування знижок до тарифів на перевезення вантажів у цих вагонах”.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.5, 2.1 цього Порядку облік обсягів перевезень у власних вагонах для кожного платника тарифу (оператора) здійснюється Головним обчислювально-інформаційним центром, який щомісячно до 14 числа наступного за звітним місяцем надає до Головного комерційного управління інформацію за встановленою формою про виконані обсяги перевезень вантажів у власних вагонах (з обсягами перевезень від 300 тис. тон за місяць і більше). Головне комерційне управління на підставі наданої Головним обчислювально-інформаційним центром інформації щомісячно визначає та встановлює категорію платників тарифу (операторів) за перевезення вантажів у власних вагонах на наступний місяць. Знижки, що встановлені для 3-ї категорії платника, є базовими.

Таким чином, вказаними нормами законодавства України передбачено, що встановлення категорії платників тарифу (операторів) за перевезення вантажів у власних вагонах здійснюється Державною адміністрацією залізничного транспорту України “Укрзалізниця” на підставі власних даних. Надання будь-якої інформації експедитором для отримання тієї чи іншої категорії, як і звернення з проханням встановити певну категорію платника тарифів до ДАЗТ “Укрзалізниця” не передбачено. Знижки на встановлені тарифи надаються залізницями, в тому числі позивачем на підставі телеграм Державної адміністрації залізничного транспорту України “Укрзалізниця”, а не у відповідності до інформації перевізника.

Відповідно до вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 455-р “Про тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом” та наказу ДАЗТ “Укрзалізниця” від 20.07.2004 р. № 144-ц Державною адміністрацією залізничного транспорту України “Укрзалізниця” було визначено Закритому акціонерному товариству “Трансфорвардінг Лімітед АГ”; в залежності від обсягів перевезень за попередній місяць відповідні категорії оператора, а саме:- у липні - вересні 2004 року - II категорія;- у жовтні 2004 року - січні 2005 року -1 категорія;- у лютому 2005 року - II категорія.

Позивач зазначає, що І категорія була встановлена Державною адміністрацією залізничного транспорту України “Укрзалізниця” відповідачу на підставі листа генерального директора корпорації “Міжрегіональний промисловий союз” Козака В.В. від 21.09.2004 р. № 245, в якому останній звернувся до Укрзалізниці з проханням встановити для ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” першу категорію як для оператора, що входить до цієї корпорації.

Згідно з листом Департаменту контррозвідувального захисту економіки держави Служби безпеки України від 30.03.2005 року № 8/3/1-12958, направленим на адресу ДАЗТ “Укрзалізниця”, за інформацією Голови правління ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” Ковальчука А.А. у відповідь на запит Антимонопольного комітету України, відповідач не входить до складу корпорації “Міжрегіональний промисловий союз”. Аналогічна інформація надана і генеральним директором корпорації Козаком В.В., якою фактично спростовується раніше надана інформація про входження ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” у структуру Корпорації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ДАЗТ “Укрзалізниця” помилково, на підставі неперевірених даних віднесла ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” до групи операторів першої категорії та визначила сумарні обсяги перевезення вантажів, які становили 6,0 млн. тонн.

У відповідності до наказу ДАЗТ “Укрзалізниця” № ЦЗМ-18/542 від 04.04.2005 року позивачем було здійснено перерахування платежів за перевезення у власних вагонах по платнику ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2004 року та січень, лютий 2005 року і визначено розміри недоотриманого тарифу, які склали 8 055 019, 75 грн.

Листом від 06.04.05р. позивач повідомив відповідача про закриття коду експедитора Е-020006.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 316 Господарського кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов’язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов’язаних з перевезенням вантажу.

У відповідності до ст. ст. 929, 931 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов’язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов’язаних з перевезенням вантажу. Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

У свою чергу, Закон України “Про транспортно-експедиторську діяльність” у статті 9 встановлює, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов’язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов’язаних з перевезенням вантажу і у разі залучення експедитором до виконання його зобов’язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Експедитори за дорученням клієнтів: забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до умов договорів (контрактів), укладених відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів “Інкотермс” здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження; здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів.

Статті 526, 527 Цивільного кодексу України встановлюють, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ході розгляду справи судом встановлено, що за Договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” належним чином виконувало зобов’язання по оплаті послуг перевезення у відповідності до тарифів, в залежності від того, до якої категорії ДАЗТ “Укрзалізниця” було віднесено вантажовідправника - експедитора.

При цьому слід зазначити, що ДАЗТ “Укрзалізниця” відносила ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” до певної категорії перевізника на підставі власно проведеного обліку. Ніякі документи для віднесення до певної категорії перевізника представники ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” не надавало і не повинно було надавати.

Перевірка факту вступу відповідача до Корпорації “Міжрегіональний промисловий союз” позивачем та третьою особою не проводилась, листування на адресу відповідача не надсилалось. Облік обсягів перевезення відповідач не здійснював, оскільки обов’язок здійснювати цей облік і на підставі нього визначати категорію перевізника покладено на ДАЗТ “Укрзалізниця”.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач навмисно повідомив позивачу або третій особі невірні дані для отримання певної категорії перевізника і надання знижок вартості перевезення, а також відсутні докази поінформованості ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” про лист “Міжрегіонального промислового союзу” від 21.09.2004 р. № 245.

Як пояснив представник ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” у судовому засіданні суду першої інстанції, виходячи з тарифів, які встановлювалися третьою особою кожного місяця, відповідач визначав ціну експедиторських послуг для своїх клієнтів. На даний час договори з клієнтами виконані повністю, у зв’язку з чим припинили свою дію. Змінювати ціну послуг після виконання умов договору експедитор не має права.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що помилка у встановленні категорії перевізнику та наданні знижки допущена ДАЗТ “Укрзалізниця”, а не з вини відповідача, то за таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що донарахування вартості перевезень за минулий період у зв'язку зі скасуванням відповідачу категорій оператора є безпідставним.

За таких обставин судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні первісного позову.

За умовами Договору № Е-030044 від 30.12.04р. термін його дії встановлений до 31.12.05р. (п. 7.4.).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Цивільного Кодексу України, ст. 7, ч. 2 ст. 175 Господарського Кодексу України особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України, а майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 188 ГК України встановлено порядок зміни та розірвання господарських договорів, відповідно до якої сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надсилав пропозицій щодо розірвання спірного Договору, отже не дотримано встановленого порядку розірвання договорів, а тому вимоги в частині розірвання Договору № Е-030044 від 30.12.04р. є безпідставними.

Щодо стягнення суми 62708,13 грн., яка була перерахована ЗАТ “Трансфорвардінг Лімітед АГ” Донецькій залізниці на виконання Договору в якості авансового платежу, то суду не пред'явлено доказів щодо припинення дії Договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Позивач за зустрічним позовом відповідних документальних доказів про розірвання договору суду не пред’явив, а тому зустрічні позовні вимоги обґрунтовано визнані судом першої інстанції такими, що не підлягають задоволенню.

Понесені сторонами судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України (витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та державного мита, в тому числі з апеляційної скарги) покладаються на сторони.

За таких обставин колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва по даній справі не підлягає скасуванню , а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу державного підприємства “Донецька залізниця” на рішення Господарського суду м. Києва від 19.05.2006 у справі № 19/25 – 31/245 залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 19.05.2006 у справі № 19/25 – 31/245 залишити без змін.

3.          Матеріали справи №19/25 – 31/245 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Розваляєва Т.С.

09.08.06 (відправлено)