КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2006                                                                                           № 7/474-8/158

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Зеленіна В.О.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача -Левченко І.М. (дов. № 451/1 від 01.06.2006р. );

від відповідача: Бойко Н.О. (дов. № 3/1 від 16.05.2005р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закрите акціонерне товариство "ІВЕКО-Україна"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.08.2006

у справі № 7/474-8/158 (Катрич В.С.)

за позовом                               ТОВ "Фірма Акант+К"

до                                                   Закрите акціонерне товариство "ІВЕКО-Україна"

про                                                  стягнення 436385,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.08.2006р. у справі № 7/474-8/158 позов задоволено повністю, стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Івеко Україна” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма Акант + К” 392757,65 грн. вартості неякісного товару, 32521 грн. витрат на виготовлення кузова, 11107,04 грн. збитків від проведення гарантійного ремонту, 1785 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу, 525,41 грн. вартості на проведення судово – автотехнічної експертизи.

Зобов’язано Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма Акант + К” в день надходження від Закритого акціонерного товариства “Івеко Україна” суми 436385,69 грн. передати останньому по акту приймання – передачі автомобіль модель ІVECO Euro Cargo MLL 180 Е 28 R у кількості 1 шт.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України покупець у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків усунення яких пов’язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з’явилися знову після їх усунення) покупець має право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Оскільки позивач своєчасно повідомляв відповідача про порушення умов договору щодо якості, про що свідчать листи, протоколи вирішення спірних питань від 28.05.04р., 03.06.2004р. та 21.06.2004р., які представник відповідача в порушення умов ст. 8 контракту № ІVU/106-РВ від 10.06.2003р. відмовився підписувати, також матеріалами справи встановлено факти неодноразових гарантійних ремонтів автомобіля, то позовні вимоги ТОВ “Фірма Акант + К” в частині стягнення 392757,65 грн. що складають вартість автомобіля є правомірними та підлягають задоволенню.

Також судом першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 679 ЦК України відповідно до якої продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту та згідно ст. 224 ГК України в якій зазначено, що відповідач повинен відшкодувати збитки, завдані продажем неякісного товару, стягнуто з відповідача 32521,00 грн. витрат позивача на виготовлення кузова – фургона та 11107,04 грн. збитків від проведення гарантійного ремонту.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ЗАТ “Івеко - Україна” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва по справі № 7/474 – 8/158 від 22.08.2006р. та прийняти нове, яким відмовити ТОВ “Акант + К” в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, оскільки сторонами було погоджено всі технічні характеристики та комплектуючі автомобіля, додаткових зобов’язань відповідача по додатковому обладнанню автомобіля не передбачалось, відповідність отриманого позивачем автомобіля нормам законодавства України підтверджується сертифікатом відповідності державного зразка, виданого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 27.10.2003р. за реєстровим номером № UА1.009.94243-03 з додатком, виданий безпосередньо на автомобіль ІVECO Euro Cargo MLL 180 Е 28 R, який і отримав позивач.

Позивачем, в порушення гарантійних умов, встановлено на автомобіль обладнання – кузов – фургон, виготовлений сторонньою організацією без письмового погодження з боку заводу – виробника чи продавця, в зв’язку з чим право на гарантію автоматично анулюється, а посилання суду першої інстанції на те, що ТОВ “Анатоль”, яке виготовило кузов – фургон, мало відносини та вело переговори з відповідачем з приводу переобладнання автомобіля, не підтверджено жодним наявним в матеріалах справи доказом.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт залишення автомобіля в користуванні позивача, це є доказом того, що позивач від договору не відмовився, а отже у суду не було правових підстав задовольняти вимоги позивача щодо повернення сплаченої за автомобіль суми.

Місцевим господарським судом не надано належної оцінки тому, що строк позовної давності для даного спору, виходячи з правил обчислення строків, встановлених ст.ст. 253 – 255 ЦК України, сплив 31.10.2004р. а позивач звернувся до суду з позовом 11.11.2004р. тобто після закінчення строку позовної давності.

В поясненні від 23.10.2003р. по справі ЗАТ “Івеко Україна” за розглядом апеляційної скарги відповідач наголошує на тому, що фактично між сторонами існували договірні відносини по поставці товару, до яких необхідно застосовувати спеціальні норми права, встановлені Господарським кодексом України. А ст. 269 Господарського кодексу України не передбачає у разі неналежної якості поставлених товарів право покупця на відмову від договору та отримання назад сплачених коштів, а за ст. 269 Господарського кодексу України має лише право стягнути штраф.

Представники позивача та відповідача в судове засідання з’явились.

Розглянувши апеляційну скаргу, наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

ТОВ “Фірма Акант + К” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до ЗАТ “Івеко – Україна” про стягнення 392757,65 грн. вартості неякісного автомобіля, придбаного у відповідача за контрактом № ІVU/106-РВ від 10.06.2003р. та 32521,00 грн. витрат пов’язаних з виготовленням кузова, 11107,04 грн. збитків, пов’язаних з проведенням гарантійного ремонту.

01.02.2005р. ТОВ “Фірма Акант + К” надало суду першої інстанції уточнення до позовної заяви, відповідно до якої просило, у зв’язку з відмовою від контракту № ІVU/106-РВ від 10.06.2003р. стягнути з відповідача 436385,69 грн., з яких: 392757,65 грн. вартості неякісного автомобіля, 43628,04 грн. збитків (з них 32521,00 грн. витрати позивача, пов’язані з виготовленням кузова – фургона та 11107,04 грн. збитків, пов’язаних з проведенням гарантійного ремонту) та судові витрати у розмірі сплаченого державного мита в сумі 1700,00 грн., витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. та 525,41 грн. вартості проведення судово – будівельної експертизи.

18.08.2005р. рішенням Господарського суду м. Києва, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2005р. позов задоволено частково, стягнуто з ЗАТ “Івеко Україна” на користь ТОВ “Фірма Акант + К” 392757,65 грн. боргу та 11107,04 грн. збитків, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.01.2006р. касаційну скаргу ЗАТ “Івеко – Україна” було задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2005р. та рішення Господарського суду м. Києва від 18.08.2005р. скасовано, справу передано до Господарського суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвалою Верховного суду України від 02.03.2006р. у порушенні провадження з перегляду в касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України від 12.01.2006р. було відмовлено.

29.05.2006р. до Господарського суду м. Києва надійшла заява ТОВ “Фірма Акант + К” про зміну та збільшення позовних вимог у справі № 7/474-8/158, в якій позивач просить визнати правомірною відмову від контракту № ІVU/106-РВ від 10.06.2003р., у зв’язку з його порушенням щодо якості товару та визнати припиненими договірні зобов’язання по контракту № ІVU/106-РВ від 10.06.2003р. і стягнути з відповідача 436385,69 грн. з них: 392757,65 грн. вартості неякісного автомобіля, 43628,04 грн. вартості кузова та збитків, а також зобов’язати ТОВ “Акант + К” в день надходження від ЗАТ “Івеко – Україна” суми 436385,69 грн. передати останньому по акту приймання – передачі автомобіль.

10.06.2003р. між ЗАТ “Івеко Україна” – “Івеко Україна” та ТОВ “Фірма Акант + К” – “покупець” було укладено контракт № ІVU/106-РВ (надалі Контракт), відповідно до ст. 1 якого “Івеко Україна” бере на себе зобов’язання продати і поставити “покупцю” на умовах “DDP Україна, Київ”, а покупець бере на себе зобов’язання прийняти автомобіль ІВЕКО: модель ІVECO Euro Cargo MLL 180 Е 28 R у кількості 1 шт.

Згідно норм Законів України “Про автомобільний транспорт”, “Про дорожній рух” та Постанови Кабінету Міністрів України “Про узгодження нормативної документації на конструкцію транспортних засобів” визначено, що “автомобіль вантажний – автомобіль який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів”, в даному випадку, згідно контракту № ІVU/106-РВ від 10.03.2003р. позивач придбав 31.10.2003р. у відповідача автомобіль ІVECO Euro Cargo MLL 180 Е 28 R, шасі ZCFA 1 ТМ , який за своєю конструкцією призначений для перевезення вантажів, а внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов’язань за контрактом та за законом не був належним чином обладнаний кузовом для перевезення вантажів.

Також позивач вказував на те, що відповідач свідомо відсторонився від виконання своїх обов’язків, поклавши їх на позивача. Про це свідчить той факт, що представник відповідача разом з представником позивача вели переговори з питання виготовлення та встановлення кузова фургона на автомобіль зі спеціалізованим підприємством ТОВ СП “Анатоль”, яке мало постійні відносини з відповідачем.

Колегія суддів погоджується з тим, що не встановивши кузов – фургон на придбаний автомобіль, позивач не мав би можливості використовувати його за призначенням, оскільки автомобіль за своєю конструкцією призначений для перевезення вантажів, але не обладнаний належним чином, не підлягає державній реєстрації в органах ДАІ, оскільки не відповідає жодному з визначень приведених в Законах України “Про автомобільний транспорт”, “Про дорожній рух” та Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 “Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок.

Статтею 5.1 Контракту зазначено, що ЗАТ “Івеко Україна” прийняло на себе зобов’язання по гарантії автомобіля і його частин, поставлених “Івеко Україна” проти будь – якого дефекту, конструкції, або збирання – викликаного використанням неналежної якості матеріалу або неналежного збирання на термін 12 місяців без обмеження пробігу. Гарантійний період починається з дати передачі покупцю обладнаного автомобіля, відповідно до даного Контракту.

Згідно умов Контракту, автомобіль ІVECO Euro Cargo MLL 180 Е 28 R, було поставлено на гарантійне та сервісне обслуговування ЗАТ “Івеко Україна”, чим ТОВ “Фірма Акант + К” виконало всі свої зобов’язання по контракту належним чином і в установлений строк.

Вищим господарським судом України, в постанові від 12.01.2006р. було зазначено, що господарські суди попередніх інстанцій, дослідивши факт встановлення на автомобіль не на сервісних станціях ІВЕКО додаткового обладнання (кузова – фургона, виготовленого сторонньою організацією) без письмового дозволу відповідача, не надали оцінку доводам відповідача щодо порушення позивачем у зв’язку з наведеним п. 5.2 контракту та умов гарантії, обговорених в гарантійних книжках, з якими позивач згідно п. 5.4 Контракту був ознайомлений і згодний (відповідно до п. 3 ч. 4 гарантійних умов гарантія стає недійсною у разі, коли автомобіль змінюється конструктивно або іншим чином, включаючи встановлення обладнання, виготовленого третьою особою без письмового дозволу відповідача).

Умови контракту передбачали необхідність обладнання автомобіля його приналежністю – кузовом, оскільки за цільовим призначенням вантажний автомобіль без кузова не може використовуватись як вантажний автомобіль. Строк гарантійного обслуговування починався після початку експлуатації автомобіля. Експлуатація автомобіля почалася саме після встановлення необхідного для нього кузова – фургона, про що відповідач у справі знав, не заперечував, підтвердження цього можна вважати проведення 17 гарантійних обслуговувань та ремонтів автомобіля відповідачем та визнання ним права покупця на заміну автомобіля на інший. Ця пропозиція відповідача знайшла своє відображення у листі - пропозиції № 77 від 23.06.2004р. позивачу, що міститься в матеріалах справи (а.с. 43).

На підставі Договору № 25/608-03 від 06.08.2003р. (а.с. 29) кузов – фургон був виготовлений саме для проданого за контрактом вантажного автомобіля по технічним характеристикам, наданим для СП “Анатоль” представником “Івеко – Україна”, який разом з представником позивача вирішував питання виготовлення та встановлення кузова – фургона на автомобіль. Бути використаним на іншому автомобілі він не може, тому відповідно до ст. 186 ЦК України як приналежність, повинен слідувати за головною річчю, тобто самим автомобілем.

Виготовлення кузова - фургона у відповідності з Технічними умовами ТУ У34,1 – 2-2002 та висновком науково – технічної експертизи № 78385 від 13.11.2003р. ДП “Державтотрансдіпроект” підтверджується тим фактом, що 12 грудня 2003 року спірний автомобіль було зареєстровано в органах ДАІ України.

Відповідно до ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Встановлення кузова – фургона не є додатковим обладнанням та не є конструктивною зміною вантажного автомобіля, а є необхідною його складовою частиною, приналежністю, яка має слідувати за автомобілем. Тому спеціальної письмової угоди щодо цього згідно контракту не вимагається. Письмове узгодження потребувалось для додаткового обладнання та конструктивних змін, що за фактичних обставин відсутнє.

Тому позивач вважає, що у склад вартості збитків, які підлягають відшкодуванню, слід включати і вартість кузова – фургона.

Для експлуатації автомобіля за його цільовим призначенням згідно з висновком науково – технічної експертизи № 78385 ДП “Державтотрансндіпроект”, затвердженого 13.11.2003р., ТОВ “СП Анатоль”, м. Київ, згідно договору № 25/608-03 від 06.08.2003р. був виготовлений і встановлений на шасі спірного автомобіля кузов – фургон загального призначення. Автомобіль був прийнятий по акту приймання – передачі транспортного засобу від 19.11.2003р. № 189449 серія ДЮА.

Експлуатація автомобіля розпочата 12.12.2003р. після його реєстрації в органах ДАІ України.

Згідно умов Контракту, автомобіль було поставлено на гарантійне та сервісне обслуговування, яке проводив відповідач.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що відповідач в порушення вимог контракту та вимог ст. 233 ЦК УРСР продав товар неналежної якості, оскільки за час експлуатації за період з 12.12.2003р. по 22.10.2004р. неодноразово виходив з ладу та потребував 17 разів ремонту в межах гарантійного строку, які провадив відповідач на своїх гарантійних СТО, що підтверджується Сервісною книжкою (т.1 а.с. 55-57).

10 серпня 2004р. фірма “Акант + К” заявила до ЗАТ “Івеко Україна” претензію, вих. № 406 (т.1 а.с. 17-21), в якій заявила про свою відмову від контракту та вимогу повернути сплачені за автомобіль кошти 63499,85 Євро, а також відшкодувати 41339,08 грн. збитків.

Претензії позивача залишені відповідачем без задоволення. А тому, позивач відмовився від контакту № ІVU/106-РВ від 10.03.2003р та просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 392757,65 грн., що складають вартість автомобіля та 43628,04 грн. збитків.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України, до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України зазначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Абзацом 2 пункту 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України зазначено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, зі змісту абз. 2 п. 4 Перехідних положень Господарського кодексу України та до абз. 2 п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України, норми цих кодексів застосовуються до триваючих по договору прав та обов’язків.

Отже до спірних правовідносин, що виникли між сторонами по зазначеному контракту слід застосовувати положення Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин посилання відповідача на те, що спірні відносини мають бути розглянуті виключно на підставі Господарського кодексу України, а застосовувати Цивільний кодексу України, зокрема ст. 693 Цивільного кодексу України, не можна, - не ґрунтується на чинному законодавстві.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 678 ЦК України зазначено, що покупець у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків усунення яких пов’язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявлялися неодноразово чи з’явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи автомобіль 17 разів виходив з ладу та проходив гарантійні ремонти на СТО відповідача, що є достатнім для висновків про те, що проданий товар є неякісним. До того ж, у висновку автотехнічної експертизи № 5820 від 08.07.2005р., всі зазначені несправності, які виникли в автомобілі, не пов’язані з неналежною експлуатацією автомобіля власником, а можуть відноситись до недоліків заводського походження (т. 1 а.с. 230 – 238).

Порушення вимог щодо якості автомобіля є істотними недоліками, тобто такими, які з’явилися знову після їх усунення та пов’язані з затратами часу на їх усунення, а на даний час руйнація елементів каркасу кабіни потребує її заміни, що пов’язано зі значними витратами та можливою загрозою безпеці дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 697 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Обмеження, визначене в умовах контракту на продаж та експлуатації, про те, що покупець не може вимагати розірвання договору або компенсації збитків, не застосовується, оскільки суперечить нормам чинного законодавства.

Таким чином, позивач нарахував та просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 43628,04 грн. збитків (з них 32521,00 грн. витрати позивача на виготовлення кузова – фургона та 11107,04 грн. збитки від проведення гарантійного ремонту).

Постановою Вищого господарського суду України від 12.01.2006р. зазначено, що господарський суд неправильно застосував ст. 615 ЦК України, згідно з якою внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання в повному обсязі зобов’язання припиняється, оскільки суд, пославшись як на підставу для задоволення позовних вимог про повернення сплаченої за товар грошової суми на ч. 2 ст. 678 ЦК України, не взяв до уваги, що вимога про повернення сплачених за товар коштів є правовим наслідком односторонньої відмови від договору, якої не відбулося, оскільки автомобіль залишається в експлуатації позивача.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи позивач пропонував відповідачу повернути автомобіль (т. 1 а.с. 20, 39, 40, 43), але відповідач продовжував строк гарантійного обслуговування, відмовляючи у припиненні відносин та відповідно, у поверненні витрачених на його придбання коштів. Залишити автомобіль без вирішення питання повернення коштів, позивач не міг, оскільки, як свідчить позиція викладена відповідачем, покупець залишається без автомобіля і без грошей.

Недоліки в якості проданого автомобіля дають підстави стверджувати, що мало місце істотне порушення вимог щодо якості та надійності товару особливої групи – джерела підвищеної небезпеки, на який встановлений гарантійний строк експлуатації.

З матеріалів справи видно, що позивач своєчасно повідомляв відповідача про порушення умов договору щодо якості, про що свідчать листи, протоколи вирішення спірних питань від 28.05.04р., 03.06.04р. та 21.06.04р., які представник відповідача в порушення умов ст. 8 укладеного сторонами контракту, відмовився підписувати. Разом з тим, відповідач запропонував варіант обміну автомобіля на інший з доплатою 15000 Євро. Ця пропозиція не відповідає умовам контракту, тому стала неприйнятною для позивача.

Претензія позивача залишена відповідачем без задоволення з посиланням на порушення позивачем умов п. 5.2 контракту та переобладнання автомобіля без письмового погодження з ним, всупереч інструкціям заводу – виробника.

Заперечення відповідача не відповідають дійсності, спростовується вищевикладеним та тим, що позивач належним чином виконав умови експлуатації автомобіля, не здійснював заміну його конструкції, функціонування та зовнішній вигляд, а отже право на гарантію не було анульовано, гарантійні ремонти фактично відповідачем виконувались.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що витрати позивача пов’язані з виготовленням кузова – фургона з урахуванням амортизації в розмірі 32521,00 грн. підлягають задоволенню.

В частині стягнення з відповідача 11107,04 грн. збитків, пов’язаних з проведенням гарантійного ремонту, позовні вимоги колегія суддів вважає також обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню (т.1 а.с. 59-128).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було збільшено позовні вимоги у справі № 7/474-8/158, та просив визнати правомірною відмову від контракту № ІVU/106-РВ від 10.03.2003р., у зв’язку з його порушенням щодо якості товару, визнати припиненими договірні зобов’язання по контратку № ІVU/106-РВ від 10.03.2003р., стягнути з відповідача 392757,65 грн. вартості неякісного автомобіля, 43628,04 грн. вартості кузова та збитків і зобов’язати ТОВ “Акант + К” в день надходження від ЗАТ “Івеко – Україна” суми 436385,69 грн. передати останньому по акту приймання – передачі автомобіль.

Так як матеріалами справи підтверджується правомірність заявлених позовних вимог, а відповідачем в порушення норм ст. 33 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, не доведено протилежне, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно посилання ЗАТ “Івеко Україна” на те, що строк позовної давності сплинув 31.10.2004р. а позивач звернувся до суду з позовом лише 11.11.2004р. тобто після закінчення строку позовної давності колегія суддів вважає зазначити наступне.

Згідно ст. 681 ЦК України до вимог у зв’язку з недоліками проданого застосовується позовна давність в один рік, а якщо на товар встановлено гарантійний строк – від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку.

Відповідно до ст. 676 Цивільного кодексу України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі - продажу.

Гарантійний строк, встановлений договором купівлі – продажу, продовжується на час, протягом якого покупець не міг використовувати товар у зв’язку з обставинами, що залежать від продавця, до усунення їх продавцем.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджується судом першої інстанції, експлуатація автомобіля була розпочата з 12.12.2003р. після його реєстрації в органах ДАІ України. Таким чином, позовна давність повинна була сплинути 12.12.2004р., отже позивач звернувся до суду в межах позовної давності.

Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, який почався з дня 31.10.2003р. передачі автомобіля покупцю і відповідно закінчився 31.10.2004, а позивач звернувся з позовом до суду 11.11.2004 – не ґрунтується на чинному законодавстві. Навіть якщо рахувати строк позовної давності з 31.10.2003р. то у відповідності із ч. 2 ст. 676 Цивільного кодексу України гарантійний строк повинен бути продовжений на час 17 гарантійних ремонтів.

Стаття 681 Цивільного кодексу України встановлює, що до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності).

Виходячи з цього, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Посилання ЗАТ “Івеко Україна” на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи і не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення у відповідності з вимогами ст. 104 ГПК України.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача, то відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті державного мита та за інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

За таких обставин, колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.08.2006р. по справі № 7/474-8/158 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. .Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Івеко – Україна” на рішення Господарського суду м. Києва 22.08.2006р. у справі № 7/474-8/158 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.08.2006р. у справі № 7/474-8/158 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 7/474-8/158 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Зеленін В.О.

27.10.06 (відправлено)