ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

18.09.06р.

Справа № А36/232

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельної компанії "Нова", м.Підгороднє Дніпропетровської області

до Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, смт.Ювілейне Дніпропетровський район Дніпропетровської області

про визнання нечинними рішень про застосування штрафних санкцій

Суддя Кожан М.П.

Секретар судового засідання Гриценко О.І.

Представники сторін:

від позивача Федосєєва І.О. довіреність б/н від 01.09.2006р.

від відповідача Грідчін С.Ю. довіреність № 16337/9/10-017 від 08.09.2006р.

Сеннов О.А. довіреність № 14858/9/10-017 від 10.08.2006р.

СУТЬ СПОРУ:

Справа розглядається на підставі ч.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить визнати нечинним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0 від 22.02.2006р. Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області.

Відповідач проти задовлення позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

За клопотанням відповідача у судовому засіданні було допитано свідків Логвинова А.В., Неживого О.А., Биць кого М.В.

13.09.06р Позивач уточнив позовні вимоги та просить визнати нечинними рішення Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області. про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0 від 20.06.2006р. та № від 20.06.2006р. натомість рішення № /0 від 22.02.2006р.

Згідно ст.160 Кодексу адміністративного судачинства України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем була проведена перевірка позивача щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб”єктами підприємницької діяльності, за результатами якої був складений акт № 000673 від 07.02.2005р.

На підставі вищезазначеного акту перевірки Дніпропетровською МДПІ прийнято рішення про застосування штрафних санкцій № /0 від 22.02.2006р. в сумі 19517грн.00коп.

У порядку апеляційного оскарження вказаного рішення у зв’язку з тим, що рішення № /0 від 22.02.2006р. містило вимоги щодо сплати різних штрафних санкцій, що не відповідає вимогам закону, Дніпропетровською МДПІ було його відкликано та прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 20.06.2006р. в сумі 19500грн.00коп. та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/0 від 20.06.2006р. в сумі 17грн.00коп.

Як зазначено в акті перевірки перевірка була проведена в офісі позивача за адресою: пр.ім.газ. «Правда», 6, м.Дніпропетровськ.

Перевіркою встановлено, що при здійсненні продажу 3-х листів 1,5х6 м сталі товстолистової марки ЗСП-5 (виробник ММК ім..Ілліча) вагою 1200кг на загальну суму 3900,00грн. розрахункова операція проведена без застосування реєстратора розрахункових операцій, без видачі відповідного розрахункового документа та здійснення торгівельної діяльності без отримання (наявності) відповідного торгового патенту чим порушено пп.1, 2 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та ст.. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Суд не погоджується із вказаними висновками відповідача та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень пп.1, 2 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Як вбачається із змісту вказаної правової норми, обов’язок щодо проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів покладається на продавця лише при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги стверджує, що він не здійснював продаж перевіряючим 3-х листів 1,5х6 м сталі товстолистової марки ЗСП-5 (виробник ММК ім..Ілліча) вагою 1200кг на загальну суму 3900,00грн. як це вказано в акті перевірки.

Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дніпропетровською МДПІ Дніпропетровської області не наведено доказів продажу позивачем спірної металопродукції.

На підтвердження факту продажу перевіряючим спірного товару відповідач надав копії акту перевірки № 000673 від 07.02.2005р. не підписаний представниками позивача, акт відмови від підписання матеріалів перевірки № 000673 від 07.02.2005р., опис наявної готівки на місці проведення розрахунків, пояснювальну Черечи С.Г., роздруківку асортименту та вартості продукції, реалізацію якої здійснює ТК «Нова».

Крім того, за клопотанням відповідача судом були допитані у якості свідків Логвинов А.В., Неживий О.А., Бицький М.В., які здійснювали перевірку позивача. Вони повідомили суду, що здійснили оплату за три листи 1,5х6 м сталі товстолистової марки ЗСП-5 (виробник ММК ім..Ілліча) вагою 1200кг на загальну суму 3900,00грн. готівковими коштами менеджеру ТК «Нова»Заєць Н.М., у приміщенні офісу підприємства. В офісі ніякої металопродукції не було. При цьому, ніяких квитанцій, накладних та інших документів, що підтверджують купівлю вказаної металопродукції Заєць Н.М. їм не надала і їм було запропоновано з’явитись у будь-який час на склад підприємства за отриманням вказаної металопродукції. Крім того, на момент здійснення оплати перевіряючи не мали наміру отримувати металопродукцію у позивача, оскільки не мали відповідного транспортного засобу для тримання 1200кг металевих листів.

Суд прийшов до висновку, що вказані докази не є належними доказами продажу позивачем спірної продукції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ч.1 ст.. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позивач не здійснив продаж перевіряючим металопродукції за готівкові кошти, отже не має підстав для застосування до нього санкцій, передбачених пунктом 1 ст. 17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Обставини відсутності факту купівлі-продажу під час здійснення вказаної перевірки підтверджується і листом Державної податкової адміністрації України №5416/6/14-3014/159 від 12.05.2006р.

У зв’язку із встановленням судом відсутності продажу позивачем у його офісі перевіряючим за готівкові кошти металопродукції не має підстав для застосування до позивача санкцій за здійснення торгівельної діяльності без отримання (наявності) відповідного торгового патенту відповідно до ст.. 8 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Таким чином, спірні рішення слід визнати нечинними.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 Розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати нечинним рішення Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/0 від 22.02.2006р.

Визнати нечинним рішення Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 20.06.2006р.

Визнати нечинним рішення Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/0 від 20.06.2006р.

Присудити судові витрати у сумі 3грн. 40коп. з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Нова".

Відповідно до ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя М.П.Кожан

Дата складення постанови у повному обсязі- 28.09.2006р.