КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2006                                                                                           № 42/717

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Кошіля В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Пац В.О.

від відповідача -Перепелиця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта”

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2006

у справі № 42/717 (Паламар П.І.)

за позовом                               Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до                                                   Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  зобов"язання укласти договір

постанова прийнята 13.06.2006 з перервами у судовому засіданні 25.04.2006, 16.05.2006 відповідно до ст. 77 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2006 у справі №42/717 позов задоволено частково. Зобов’язано Відкрите акціонерне товариство “Укрнафта” укласти з Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” договір купівлі-продажу природного газу на 2005 рік в обсязі 1900 млн. м3 по ціні 112,20 грн. за 1000 м3 газу в редакції Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” згідно листа № 6/1-792-6196 від 15.08.2005p., окрім положень п. 1.1 договору в частині, що передбачає продаж природного газу для потреб бюджетних організацій, що утримуються за рахунок бюджетів усіх рівнів. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 85,00 грн. витрат по оплаті державного мита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції зроблено неправомірні та необґрунтовані висновки наявним обставинам у справі та припущено суттєвих порушень норм матеріального та процесуального права.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав. Представник позивача у судовому засіданні просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2006 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна інстанція переглядає справу відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

15.08.2005 року позивач запропонував листом № 6/1-792-6196 відповідачу укласти договір купівлі-продажу природного газу.

Предметом договору купівлі-продажу був продаж відповідачем у III-IV кварталах 2005 року 1900 млн. м3 природного газу власного видобутку позивачу для потреб населення та бюджетних організацій по ціні 112,20 грн. за 1000 м3 газу.

01.09.2005 відповідач листом № юр-2027-850 відмовився від укладення договору купівлі продажу з підстав неприйнятності запропонованої ціни продажу природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України “Про нафту і газ”, Кабінет Міністрів України та інші уповноважені на це органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику в нафтогазовій галузі та здійснюють управління нею.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 “Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом” потреба в природному газі населення, установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, задовольняється з ресурсів газу, видобутого газодобувними підприємствами, підпорядкованими Національній акціонерній компанії “Нафтогаз України”, Відкритому акціонерному товариству “Укрнафта” та іншим газодобувним підприємствам, частка держави в статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, а у разі його нестачі - з ресурсів газу, отриманого як рентна плата за транзитне транспортування російського природного газу через територію України. Реалізацію природного газу населенню, установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів здійснює Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” через свою Дочірню компанію “Газ України”, підприємства з газопостачання та газифікації і Відкрите акціонерне товариство “Київгаз”.

Отже використання природного газу, видобутого відповідачем, для інших потреб, за винятком газу, що використовується для забезпечення технологічних та інших виробничих потреб, та газу, що добувається в результаті спільної діяльності, не передбачено.

Відповідно з указаними вимогами чинного законодавства обов’язок по забезпеченню природним газом населення, установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, покладений на позивача. Газ для цих потреб передбачено одержувати позивачем з ресурсів видобутку, що забезпечується у тому числі відповідачем.

Укладення договору купівлю-продажу з передачі відповідачем природного газу власного видобутку позивачу є обов’язковим.

Частою 1 ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Частою 6 ст. 179 ГК України, суб’єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв’язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб’єкти зобов’язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов’язкові умови таких договорів.

Отже посилання відповідача щодо непідвідомчості суду вирішення розбіжностей, що виникли під час укладення договору на передачу природного газу для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, суперечать вимогам Цивільного Кодексу та Господарському Кодексу.

Відповідно до ст. 181 ГК України, встановлений загальний порядок укладення господарських договорів.

Згідно ч. 6 ст. 179 ГК України, суб’єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв’язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб’єкти зобов’язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов’язкові умови таких договорів.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем всупереч вимог Господарського Кодексу за наявності заперечень щодо окремих умов договору протягом встановленого двадцятиденного строку не надіслав позивачу два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Умови запропонованого позивачем відповідачу договору в частині купівлі-продажу природного газу для потреб населення відповідають вимогам чинного законодавства, яка визначена позивачем відповідно до вимог постанов Національної комісії регулювання електроенергетики України № 337 від 18.03.1999 “Про затвердження граничного рівня оптової ціни на газ природний, що використовується для потреб населення, і тарифів на послуги з транспортування та розподілу газу природного для споживачів України”, № 437 від 30.04.2004 “Про затвердження тарифів на транспортування та постачання природного газу”. Як вбачається з наведеного посилання відповідача щодо укладення договору в цій частині без підставними.

Ціна на газ природний, що використовується для потреб населення, підлягає державному регулюванню та затверджується Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Також запропоновані позивачем умови договору в частині продажу природного газу для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів за ціною 112,20 грн. за 1000 м3 суперечать вимогам постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 21 від 14.01.2004 “Про затвердження граничного рівня оптової ціни на природний газ для підприємств, які постачають природний газ для бюджетних організацій та установ”.

Отже апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції вимоги позивача про зобов’язання укласти договір купівлі-продажу природного газу задоволено обґрунтовано, окрім положень п. 1.1 договору в частині, що передбачає продаж природного газу для потреб бюджетних організацій, що утримуються за рахунок бюджетів усіх рівнів.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта”, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2006 у справі № 42/717 є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2006 у справі № 42/717 без змін.

Матеріали справи № 42/717 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Кошіль В.В.