КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2006                                                                                           № 39/252

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Алданової С.О.

суддів:                                         Шипка В.В.

Борисенко І.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача – не з’явився

від відповідача – не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркурій"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.10.2006

у справі № 39/252 (Гумега О.В.)

за позовом                               Комунальне підприємство "Галагани"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркурій"

про                                                  стягнення 7358,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.10.2006р. у справі № 39/252 позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 6264,80грн. основного боргу, 88,54 грн. витрат по сплаті державного мита та 100,46 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, у позові відмовити. Підставами для скасування рішення суду скаржник зазначає порушення норм матеріального та процесуального права, яке полягає у незастосуванні до спірних відносин положень ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 545, 613, 614 Цивільного кодексу України, а також неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Представник позивача у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання також не з’явився, але до суду надійшло клопотання ТОВ “Меркурій” про відкладення розгляду справи у зв’язку з хворобою юриста підприємства. Зважаючи на те, що про час і місце розгляду справи ТОВ “Меркурій” було повідомлене належним чином, наведені у клопотанні відповідача обставини документально не підтверджені, надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а також враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання апеляційної інстанції не визнана обов’язковою, колегія суддів вважає, що клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Факт нез’явлення у судове засідання представників сторін судова колегія не вважає таким, що перешкоджає розгляду апеляційної скарги, а тому вирішила розглянути її у відсутності представників КП “Галагани” та ТОВ “Меркурій” - за наявними матеріалами справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів встановила наступне:

02.01.2002 року між Комунальним підприємством "Надія" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркурій" укладено договір № б/н на оренду нежилих приміщень, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення, вартість якого визначена експертним шляхом в буд. № 6-10 по вул. Чистяківській, загальною площею 387,4 кв.м, на першому поверсі під продовольчий магазин.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2005 р. у справі № 36/154 за позовом Комунальне підприємство “Галагани” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Меркурій” про усунення перешкод у користуванні майном встановлено, що відповідно до умов зазначеного договору КП “Надія” передало, а відповідач прийняв в орендне користування визначене умовами договору приміщення площею 387,4 кв.м. для використання під продовольчий магазин.

Крім того, вказаним рішенням суду також встановлено, що орендодавцем за договором оренди нежилих приміщень № б/н від 02.01.2002 р. стало з 01.08.2002 Комунальне підприємство "Ґалаґани", оскільки згідно акту приймання-передачі майна, що належить до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва 01.08.2002 р. було передано з балансу Комунального підприємства "Надія" на баланс Комунального підприємства "Ґалаґани" житлові господарства, в тому числі і спірне нежитлове приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У відповідності до ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає свою чинність для нового власника.

Пунктом 6.2. договору строк дії договору було встановлено з 02.01.2002 р. по 02.01.2003          року.

Згідно п. 4.7 та 6.2 вказаного договору при закінченні строку дії договору або відмови орендаря від оренди, об’єкт оренди передається орендодавцю за актом. За час фактичного користування об’єктом оренди після припинення дії даного договору до передачі приміщення за актом орендар зобов’язаний внести плату за користування приміщенням у розмірі орендної плати.

Відповідно до п. 1.3. договору від 02.01.2002р. місячний розмір орендної плати на момент початку договору становить 1862,90 грн. Орендну плату відповідно до умов договору орендар зобов'язався сплачувати незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця (п. 1.4.).

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про те, що після закінчення строку дії договору об’єкт оренди був переданий орендодавцю за актом відповідно до вимог п.п. 4.7, 6.2 договору. Так само як і відсутні докази того, що строк дії вказаного договору був сторонами пролонгований.

Тому судом визнається, що дія договору від 02.01.2002р. припинилась 02.01.2003, але об’єкт оренди залишився у користуванні відповідача.

Позивачем було надіслано на адресу відповідача рахунок –фактуру № 713 від 28.07.05, № 812 від 31.08.05 та акти виконаних робіт № 459 від 28.07.05, № 490 від 31.08.05, відповідно до яких відповідач має сплатити позивачу за користування у липні, серпні 2005 року об’єктом оренди 6264,80 грн.

Відповідач акти виконаних робіт не підписав, рахунки-фактури не оплатив. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем по орендній платі за липень-серпень 2005 року по зазначеному договору становить 6264,80 грн.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 р. встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правовідносини між позивачем та відповідачем виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 р., однак обов'язок відповідача по сплаті орендної плати продовжує існувати після набрання ним чинності, отже до вказаних відносин повинен застосовуватися ЦК України.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України, зокрема, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму ч. 1 ст. 762 ЦК України.

Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що невиконання ним зобов’язань по сплаті орендних платежів зумовлено зустрічним невиконанням з боку позивача обов’язків, які є необхідною умовою виконання, а саме не підписання позивачем направлених на його адресу відповідачем актів прийому-передачі виконаних робіт. У зв’язку з чим відповідач вважає, що він має право відмовитись від виконання своїх зобов’язань за договором від 02.01.02 в силу приписів ч. 6 ст. 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що зобов’язана сторона має право відмовитись від виконання зобов’язання у разі неналежного виконання другою стороною обов’язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимог даної статті відповідачем не надано доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості по орендним платежам за липень, серпень 2005 року або підтверджували наявність обставин, які згідно з законом є підставою для відмови у виконанні договірних зобов’язань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості по орендній платі за договором № б/н на оренду нежилих приміщень від 02.01.2002р. в розмірі 6264,80 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 1093,58 грн., яка ґрунтується на положеннях п. 5.2. договору № б/н на оренду нежилих приміщень від 02.01.2002 р., де передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5% за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленому чинним законодавством України.

Пунктом 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

В силу п. 1. ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Враховуючи те, що строк дії договору від 02.01.02 закінчився 02.01.03, сторонами не було у письмовій формі досягнуто домовленості щодо сплати пені за несвоєчасну оплату орендних платежів за фактичне користування приміщенням після закінчення строку дії договору оренди, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення пені безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2006р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Меркурій” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2006р. у справі № 39/252 – без змін.

Матеріали справи повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Алданова С.О.

Судді                                                                                          Шипко В.В.

Борисенко І.В.