ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

18.07.06р.

Справа № А37/166

за позовом Прокурора Центрально -Міського району м.Кривого Рогу в інтересах держави в особі Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техновік ЛТД", м.Кривий Ріг

про стягнення на суму 4501,90 грн.

Суддя Кеся Н.Б.

Секретар с/з Грузін І.М.

Представники:

Від прокурора: не з'явився

Від позивача: Дичик В.С. –дов.№7664/10/100 від 28.04.06р.

Від відповідача: Коваленко Г.В. - дов. від 05.06.06р.

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного Кодексу України в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Центрально - Міського району м.Кривого Рогу в інтересах держави в особі Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі (далі –позивач) звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Техновік ЛТД" (далі –відповідач) і просить суд стягнути заборгованість у вигляді штрафних санкцій в сумі 4501,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю податкового боргу на зазначену суму та посиланням на наявність порушень, щодо яких Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Позивач позов підтримує повністю.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що не згодний з висновками позивача про наявність порушень чинного законодавства з його боку. Крім того, відповідач вказує на те, що спірні санкції застосовані позивачем до нього у 2003 році і до подачі вказаного позову не вживалося заходів з їх стягнення.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ :

Відповідач зареєстрований рішенням Виконкому Криворізької міської ради від 08.07.04р. № 240. та знаходився на обліку з 08.07.1994року у ДПІ у Центрально –Міському районі м. Кривого Рогу, з 01.07.2003року –в Південній МДПІ у М. Кривому Розі.

За результатами перевірки від 14.10.2003року щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.10.2003року №000742306/0, яким на підставі Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” нараховані фінансові санкції на суму 4501,90 грн., які станом на 03.04.2006року є несплаченими.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з Преамбулою Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Таким чином, вказаний Закон не регулює податкові правовідносини. У зв’язку з цим посилання позивача на наявність податкового боргу на суму позову слід визнати безпідставним.

Відповідно до ст.25 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” суми фінансових санкцій, які визначені статтями 17-24 цього Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами підприємницької діяльності до Державного бюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

За обставинами справи, з моменту закінчення строку для добровільного виконання відповідачем рішення про сплату санкцій, пройшло більше двох років. В ході судового розгляду відповідач неодноразово звертав увагу суду на те, що позивачем протягом тривалого часу не вживалося заходів щодо стягнення спірних санкцій.

Відповідно до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що чинне законодавство не містить інших правил щодо строків позовної даності для звернення суб’єкта владних повноважень до суду, тому при вирішенні вказаного спору слід застосувати загальний строк давності, встановлений зазначеним кодексом.

Таким чином, в позові слід відмовити, оскільки сума позову не є податковим боргом та яка заявлена з порушенням строку давності.

Одночасно суд не приймає аргументи відповідача щодо відсутності фактів порушень, за якими нараховані спірні санкції, оскільки рішення про їх застосування на час вирішення спору є чинним, а незгода відповідача з цим рішенням є предметом окремого судового розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 94, 160-163, п.6 розділу 6 Перехідних та прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Б.КЕСЯ

Постанова оформлена у повному обсязі 31.07.2006року