КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2006                                                                                           № 8/86

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Розваляєвої Т.С.

суддів:                                         Бившевої Л.І.

Кошіля В.В.

при секретарі:                              Омельчук Н.І.

За участю представників:

від позивача - Гаврилова С. Е.,

від відповідача - не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПП "Студія-ательє архітектури та дизайну "Барва"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.06.2006

у справі № 8/86 (Оленич Т.Г.)

за позовом                               ПП "Студія-ательє архітектури та дизайну "Барва"

до                                                   ПП "Дюйм"

про                                                  стягнення 20644,15 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.06.2006р.у справі № 8/83 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення, в якій просить його скасувати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що висновки місцевого господарського суду, викладені у спірному рішенні, не відповідають обставинам справи; судом неправильно застосовано норми матеріального права; на підставі ст. 218 ГК України відповідач повинен нести відповідальність як за неналежне виконання умов договору від 06.09.2003р., так і за здійснення будівельних робіт без відповідної ліцензії; господарський суд першої інстанції не дав належної правової оцінки листу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю № 10 від 16.02.2003р., в якому зазначається про факт порушення відповідачем законодавства в частині незаконного складання проектно-кошторисної документації, а договір від 06.09.2003р. визнається незаконним з подальшим притягненням ПП “Дюйм” до адміністративної відповідальності за порушення закону та порядку виконання проектно-кошторисної документації у будівництві; відповідно до вимог чинного законодавства проекти будівництва в повному обсязі підлягають обов’язковій комплексній державній експертизі, без позитивного висновку якої неможливе проведення кінцевих розрахунків між сторонами; в матеріалах справи достатньо письмових доказів, які дають змогу зробити висновок про спричинення позивачеві моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 24.04.2003р. між Студією-Ательє Архітектури та Дизайну “Барва” (виконавець) та Будівельно-монтажним управлінням “Житлобуд-1” Відкритого акціонерного товариства “Чернігівбуд” (замовник) укладено договір № 147-03, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робочого проекту реконструкції приміщень колишнього дитячого садка у с. Деревини Городянського району Чернігівської області під прикордонну заставу “Деревини”.

06.09.2003р. між ПП “Студія-Ательє Архітектури та Дизайну “Барва” (замовник) та ПП “Дюйм” (виконавець) укладено договір на виконання технічної документації, відповідно до п. 1., 2., 3. якого виконавець бере на себе зобов’язання виконати роботу для замовника, яка заключається в такому: виконання креслень марки ОВ і ВК, складання кошторису на сантехнічні роботи (ОВ і ВК) по реконструкції систем опалення і водопостачання, каналізації в приміщення прикордонної застави “Деревини” Городянського району Чернігівської області; роботи повинні бути виконані в термін до 15.11.2003р. та відповідати відповідним вимогам; замовник зобов’язується прийняти роботу та оплатити її в місячний термін від дня підписання акту прийому-здачі; ціна робіт за договором складає 3 192 грн. 00 коп., крім того – 20% - 638 грн. 40 коп., всього договірна ціна складає 3 830 грн. 40 коп.

29.03.2006р. Приватне підприємство “Студія-Ательє Архітектури і Дизайну “Барва” звернулось з позовом до Приватного підприємства “Дюйм” про стягнення 4 716 грн. 42 коп. реальних збитків, 9 770 грн. 00 коп. упущеної вигоди, 1 157 грн. 73 коп. додаткових витрат, 5 000 грн. 00 коп. матеріальної компенсації моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що через неналежне виконання відповідачем його зобов’язань за договором від 06.09.2003р. проект в сантехнічній системі не отримав позитивної оцінки комплексної державної експертизи, внаслідок чого був направлений на доопрацювання; рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.10.2005р. у справі № 12/228 договір від 06.09.2003р. був визнаний недійсним на майбутнє; в зв’язку з визнанням договору недійсним позивач не мав можливості доопрацювати проект в сантехнічній частині, в результаті чого недоотримав кошти за виконання проектної документації в розмірі 9 770 грн. 00 коп.; до того ж внаслідок недобросовісності відповідача позивач поніс прямі збитки в розмірі 4 716 грн. 42 коп., які були стягнуті з позивача на користь відповідача на підставі рішення господарського суду як оплата за роботи; крім того, позивачеві була завдана моральна шкода, а саме: підприємство позивача втратило ряд замовлень, з ліцензії позивача було виключено деякі види робіт; сума матеріальної компенсації за моральну шкоду, завдану відповідачем, на думку позивача становить 5 000 грн. 00 коп.; до того ж відповідач повинен сплатити на користь позивача додаткові витрати в сумі 1 157 грн. 73 коп., які складаються із 700 грн. 00 коп. витрат на юридичну допомогу та 457 грн. 73 коп. витрат на оплату державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу по справам № 15/183, 12/228, 15/294/30.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на те, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.04.2006р. в межах провадження по справі № 15/183 з позивача по даній справі на користь відповідача стягнуто 4 716 грн. 42 коп., які заявляються позивачем до стягнення як реальні збитки останнього.

14.06.2006р. позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про уточнення розміру позовних вимог, в якій просив виключити 1 157 грн. 72 коп. додаткових витрат із загальної суми позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.06.2006р. у справі № 8/83 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Абзацом 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також абз. 2 п. 4 Прикінцевих положень ГК України встановлено, що до цивільних/господарських відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним/Господарським кодексом України, положення цих Кодексів застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності.

Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України та ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Таким чином договір на виконання технічної документації від 06.09.2003р. за своєю юридичною природою є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт.

Відповідно до п. 1 вказаного договору відповідач бере на себе зобов’язання виконати для замовника роботу, а саме: виконати креслення марки ОВ і ВК, скласти кошторис на сантехнічні роботи (ОВ і ВК) по реконструкції систем опалення і водопостачання, каналізації в приміщення прикордонної застави “Деревини” Городянського району Чернігівської області.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах провадження по господарській справі № 12/228 розглядався позов ПП “Студія-Ательє Архітектури і Дизайну “Барва” до Приватного підприємства “Дюйм” про визнання договору від 06.09.2003р. недійсним. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.10.2005р. у справі № 12/228 вказаний позов задоволено: договір від 06.09.2003р. на виконання технічної документації визнано недійсним як такий, що не відповідає вимогам закону; дію спірного договору припинено на майбутнє. З 07.11.2005р. зазначене рішення місцевого господарського суду набрало чинності.

Згідно із ч. 3 ст. 207 ГК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Таким чином дія договору на виконання технічної документації від 06.09.2003р. припинена з 07.11.2005р.

Позивач, звертаючись з позовом до місцевого господарського суду, просить стягнути з відповідача 4 716 грн. 42 коп. реальних збитків, які, як вважає позивач, він поніс внаслідок неналежного виконання відповідачем його зобов’язань за договором від 06.09.2003р. та внаслідок недобросовісності відповідача.

Однак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, керуючись наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.11.2005р. в межах провадження у справі № 15/183 встановлено факт виконання відповідачем підрядних робіт за договором від 06.09.2003р. та стягнуто з позивача на користь відповідача 3 830 грн. 40 коп. основного боргу, 716 грн. 63 коп. інфляційних витрат, 169 грн. 69 коп. річних. Вказане рішення набрало законної сили 13.02.2006р.

Частиною 2 ст. 35 ГПК України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.11.2005р. у справі № 15/183 має преюдиціальне значення для апеляційного господарського суду, а факт виконання відповідачем підрядних робіт за договором від 06.09.2003р. на суму 3 830 грн. 40 коп. не потребує доведення знову.

Разом з тим збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Стягнення коштів за рішенням суду не можна вважати збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Більш того, п. 1 ч. 1 ст. 889 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Таким чином сума 4 716 грн. 72 коп. є оплатою позивача за виконані відповідачем підрядні роботи з врахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилання позивача на висновок комплексної державної експертизи № 5 від 14.01.2004р. як на доказ неналежного виконання відповідачем зобов’язань за спірним договором, не заслуговує на увагу, оскільки із вказаного висновку вбачається, що підставою для повернення проекту на доопрацювання були також і недоліки, допущені позивачем, як виконавцем проекту.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 9 770 грн. 00 коп. упущеної вигоди також не підлягають задоволенню, враховуючи таке.

Упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно із абз. 1, 4 ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

З наведеного вбачається, що упущена вигода має місце, як правило, при зменшенні обсягів виробництва або реалізації продукції (робіт, послуг), вимушеній зміні їх асортименту або погіршенні їх якості внаслідок правопорушення, допущеного іншим учасником господарських відносин. Більш того, упущена вигода, як розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, базується, насамперед, на даних бухгалтерського та податкового обліку, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб’єктом господарювання певних грошових сум чи інших цінностей, якщо інший учасник відносин в сфері господарювання не допустив би правопорушення.

Вимагаючи стягнення з відповідача 9 770 грн. 00 коп. упущеної вигоди, позивач зазначає, що внаслідок порушення ПП “Дюйм” умов договору від 06.09.2003р. позивачем втрачена можливість передати замовнику за договором № 147-03 від 24.04.2003р. продукцію в повному обсязі, а тому замовник не проводить з позивачем остаточних розрахунків за вказаним договором.

Разом з тим п. п. 2.1., 2.2. договору № 147-03 від 24.04.2003р. передбачено, що за виконану науково-технічну продукцію замовник перераховує виконавцю (тобто позивачу) 27 000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 4 600 грн. 00 коп.; оплата виконується з наданням авансу по домовленості сторін, кінцевий розрахунок замовника з виконавцем по договору проводиться передплатою до часу створення акту здачі-прийомки при наявності виконаної науково-технічної продукції з її пред’явленням замовнику.

Відповідно до п. 3.1. вказаного договору здача-прийомка продукції проводиться після її повної оплати згідно із накладною по пред’явленню довіреності замовника.

Таким чином з викладеного вбачається, що умовами договору № 147-03 від 24.04.2003р. передбачена передача позивачем продукції замовнику лише після проведення останнім остаточних розрахунків з виконавцем (позивачем по справі).

За вказаних обставин посилання позивача на наявність у нього збитків у формі упущеної вигоди внаслідок неможливості отримання від замовника остаточних розрахунків є декларативним і матеріалами справи не підтверджується, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 5 000 грн. 00 коп. матеріальної компенсації моральної шкоди апеляційний господарський суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. № 4 із наступними змінами і доповненнями).

В обґрунтування вимог про стягнення з відповідача матеріальної компенсації моральної шкоди позивач зазначає, що моральної шкодою, завданою йому відповідачем, є “втрата замовлень на виготовлення проектів, а саме: втрата з вини відповідача ліцензії на право проектування спеціальних будівель і споруд військового, оборонного призначення та об’єктів правоохоронних органів” (а. с. 88).

Однак, як зазначалось вище, під майновою шкодою розуміються втрати немайнового характеру. Проте втрата замовлень на виготовлення проектів має суто майновий характер і не підпадає під категорію моральної шкоди.

Більш того, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (абз. 1, 5 ч. 1 ст. 225 ГК України).

Таким чином із змісту наведеної норми вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди є обмеженим: вимагати відшкодування такої шкоди можна лише в тому випадку, коли вказане прямо передбачено законом.

Однак ні ЦК і ГК України, ні іншими нормативно правовими актами не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди за порушення зобов’язань за договором підряду.

За вказаних обставин місцевий господарський суд вірно дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 000 грн. 00 коп. матеріальної компенсації моральної шкоди є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Не заслуговують на увагу і посилання позивача на той факт, що відповідач, укладаючи договір від 06.09.2003р. ввів позивача в оману, а тому до нього мають застосовуватись правові наслідки передбачені ч. 2 ст. 227 ЦК України.

Так при укладенні договору від 06.09.2003р., який в подальшому був визнаний судом недійсним, позивач не був позбавлений права і можливості перевірити у свого контрагента наявність необхідних дозволів (ліцензії на проведення певних видів робіт, тощо), а тому твердження про факт введення позивача в оману є необґрунтованим і не підтверджено жодними доказами.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, спірне рішення місцевого господарського суду винесено з врахуванням фактичних обставин справи та повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги внаслідок їх декларативності та безпідставності не можуть бути підставою для зміни або скасування оспорюваного рішення.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.06.2006р. у справі № 8/86 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Розваляєва Т.С.

Судді                                                                                          Бившева Л.І.

Кошіль В.В.

31.08.06 (відправлено)