КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2006                                                                                           № 43/240

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Алданової С.О.

Кошіля В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Дивак В.В.

від відповідача -Сидорук М.І.

від третьої особи -          не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду м.Києва від 21.04.2006

у справі № 43/240 (Пасько М.В.)

за позовом                               Закрите акціонерне товариство "Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан Пауер"

до                                                   Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал"

третя особа відповідача           Київська міська державна адміністрація

третя особа позивача

про                                                  визнання договорів недійсними

у судовому засіданні 29.06.2006 по справі було оголошено перерву на 30.06.2006 відповідно до ст. 77 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2006 позов задоволено. Визнано недійсним договір № 9312/5-10 від 10.04.2001 на подачу води з комунального водопроводу від 01.04.2001, укладений між Закритим акціонерним товариством “Енергогенеруюча компанія “Укр-Кан Пауер” та Відкритим акціонерним товариством “Київводоканал”. Визнано недійсним договір ; 9325/5-10А від 17.04.2001 укладений між Закритим акціонерним товариством “Енергогенеруюча компанія “Укр-Кан Пауер” та Відкритим акціонерним товариством “Київводоканал”.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення яким в позовних вимогах відмовити повністю. Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було належним чином та не повно з’ясовані обставини справи, та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, але представники у судовому засіданні просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2006 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна інстанція переглядає справу відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

10.04.2001 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 9312/5-10 про подачу води з комунального водопроводу.

До договору № 9312/5-10 їдуть додатками: протокол розбіжностей, у якому містяться дві вимоги відповідача: а) виключити з п. 2.1.4 договору обов’язок відповідача здійснювати заміну несправних водолічильників; б) виключити другий абзац п. 3.1. договору, у якому міститься умова, що кількість гарячої води, яку житлово-експлуатаційні організації (ЖЕО) виставляють на оплату споживачам, повинна дорівнювати кількості води поданої відповідачем для підігріву; протокол узгодження розбіжностей, у якому повністю приймається редакція договору запропонована відповідачем.

Як вбачається з преамбули договору № 9312/5-10 сторони вказують, що підставою укладання договору є розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.09.2000 № 1626 “Про покращення стану розрахунків, ДКО “Київводоканал” за спожиту електроенергію”.

Пунктом 1.1 договору № 9312/5-10, відповідач зобов’язувався подати на межу балансової належності відповідача і організацій, на балансі яких знаходяться підігрівачі та трубопроводи гарячої води питну воду, необхідну для приготування гарячої води, яка постачається житловими організаціями населенню, а позивач зобов’язувався оплатити воду, подану відповідачем згідно умов, вказаних у договорі.

Відповідно п. 3.1. договору, кількість питної води, що подається відповідачем та підігрівається позивачем для потреб населення, визначається за показниками водолічильників, встановлених на відгалуженнях до підігрівачів води.

Згідно п. 3.4. договору, позивач сплачує відповідачу вартість поданої питної води, яка є сировиною для приготування гарячої, води, за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством.

17.04.2001 між позивачем та відповідачем укладено договір № 9325/5-10А на подачу води з комунального водопроводу.

Пунктом п. 1.1. договору, позивач зобов’язується відшкодувати відповідачу вартість питної води, призначеної для приготування гарячої води ЖЕО для населення, яку відповідач поставив з 01.12.2000 року по 01.04.2001 рік, тобто за період до укладання договору.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що для забезпечення беззбиткової роботи відповідача, Київською міською державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 1626 від 12.09.2000 “Про покращення стану розрахунків ДКО “Київводоканал” за спожиту електроенергію”, відповідно до якого відповідач повинен був отримувати платежі за поставлену холодну воду, яка є сировиною для виробництва гарячої води, від енергопостачальних організацій від позивача.

19.01.2001 Київською міською державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 63 “Про встановлення тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення”, згідно якого встановлено тарифи для проведення розрахунків за холодну воду, яка є сировиною для виробництва гарячої води для населення, між ДКО “Київводоканал” та теплопостачальними підприємствами м. Києва, що позбавило позивача можливості продовжувати правовідносини з ЖЕО, які існували до прийняття зазначених розпоряджень розпоряджень.

Як вбачається з листа № 29/5120 від 26.12.2000 відповідача, спроби позивача змінити нерівноправні положення проекту договору № 9312/5-10 були категорично відкинуті, з категоричним посиланням на розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1626, як підставу для нав’язування кабальних умов договору № 9312/5-10.

27.03.2002 Київською міською державною адміністрації було прийняте розпорядження № 621 “Про відпуск холодної води, що використовується для виготовлення гарячої води”, згідно якого втрачало чинність назване вище розпорядження від 12.09.2000 № 1626 та встановлювався порядок розрахунків за холодну воду, яка є сировиною для виробництва гарячої води, аналогічний викладеному в розпорядженні, що втратило чинність. Додатково розпорядженням № 621 встановлювалось розмежування експлуатаційної відповідальності та відповідальності за якість продукції в сфері гарячого водопостачання.

Отже 18.05.2005 Міністерством юстиції України (висновок № 8/40 від 18.05.2005) скасовано державну реєстрацію розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.03.2002 № 621.

Підставою для скасування розпорядження від 27.03.2002 № 621 відповідно до висновку Міністерства юстиції України, незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади (КМДА), їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю. Цей висновок свідчить про незаконність видання Київської міської державної адміністрації розпорядження № 1626 від 12.09.2000.

Також як вбачається з висновку Міністерства юстиції України, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.03.2002 № 621 було скасовано розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1889 від 12.10.2005.

Як вбачається з листа відповідача до Київської міської державної адміністрації від 29.01.2001 № 6/144 містить вимогу сприяти безумовному виконанню розпоряджень № 1626 від 12.09.2000 “Про покращення стану розрахунків ДКО “Київводоканал” за спожиту електроенергію” та пов’язаного з ним розпорядження від 20.10:2000 № 1887 “Про встановлення тарифів на теплову енергію, послуги з водо-,теплопостачання для населення та порядку розрахунку за їхнє надання”.

Отже, листом від 31.10.2000 № 001-690 та розпорядження № 518 від 11.03.2001 Київської міської державної адміністрації свідчать про активне сприяння з боку останнього відповідачеві в укладанні договорів, які є предметом цієї справи.

Як було вище зазначено у преамбулі договору № 9312/5-10 на розпорядження № 1626 від 12.09.2000 як на підставу для укладання договору, теж свідчить про відсутність у позивача вільного волевиявлення при укладанні цього договору.

Незаконність розпоряджень № 1626 від 12.09.2000 та № 621 від 27.03.2002, ґрунтується не тільки на висновках Міністерства юстиції України № 8/40 від 18.05.2005 але й на частині 3 ст. 36 Закону України 2Про місцеві державні адміністрації” від 09.04.1999 року, яка забороняє місцевій державній адміністрації втручатися в господарську діяльність підприємств.

Отже, причинний зв’язок між неправомірними розпорядженнями і діями Київської міської державної адміністрації і укладанням під їх впливом договору № 9312/5-10 та договору № 9325/5-10А доведеним.

Також це підтверджується відсутністю вільного волевиявлення у керівника позивача, під час укладання ним договорів № 9312/5-10 та № 9325/5-10А є факт їх економічної недоцільності для позивача, який виражається у значних заборгованостях, які виникли у позивача перед відповідачем в результаті реалізації умов названих договорів.

Відповідно ст. 57 ЦК УРСР, що діяла на момент укладання договорів, недійсною повинна бути визнана угода, укладена з вадами волі внаслідок примусу однієї з сторін до її укладання.

Згідно підпункту д пункту 4.1 Статуту позивача від 17.08.2000, який діяв на час укладання договорів, однією з цілей діяльності Позивача є отримання прибутку. Однак, укладання названих договорів завідомо робило його діяльність збитковою, а статтею 50 ЦК УРСР, яка діяла на час укладання договорів, недійсною угода, укладена юридичною особою в суперечності встановленими цілями її діяльності.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства “Київводоканал”, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2006 у справі № 43/240 є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Київводоканал” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2006 у справі № 43/240 без змін.

Матеріали справи № 43/240 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Алданова С.О.

Кошіль В.В.