КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2006                                                                                           № 7/135

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Пінчука А.М.

суддів:                                         Гольцової Л.А.

Данилової Т.Б.

при секретарі:                              Решоткіній Т.О.

За участю представників:

від позивача-В. І. Бунечка (заступник начальника правового відділу юридичного управління, довіреність від 15.12.05 № юр-555/д)

від відповідача-С. В. Забави (головний юрисконсульт відділу претензійно-правової роботи Департаменту правового забезпечення претензійно-позовної та договірної роботи, довіреність від 29.12.05 № 306/102), Р. В. Клименка (головний юрисконсульт відділу претензійно-правової роботи Департаменту правового забезпечення претензійно-позовної та договірної роботи, довіреність від 29.12.05 № 318/102)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.04.2006

у справі № 7/135 (Якименко М.М.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

до                                                   ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

про                                                  розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2006 р. до господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” до Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” про спонукання до виконання умов договору уступки права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 від 29.01.03.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.02.06 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 7/135.

В позовній заяві, зокрема, зазначалось, що Відповідач зобов'язався передати Позивачу, як новому кредиторові згідно із договором про уступку права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 від 29.01.03, необхідні документи, що підтверджують право вимоги.

На думку позивача, відповідач, в порушення ст. ст. 161, 198 Цивільного кодексу України 1963 р. та строків, визначених вищезазначеним договором, не передав йому оригінали відповідних документів.

Як на підставу свої вимог, позивач посилався ще й на порушення відповідачем ст. 517 Цивільного кодексу України.

27.03.06 Позивач звернувся до господарського суду м. Києва із заявою в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України про зміну предмету позову у справі № 7/135.

Згідно із цією заявою позивач просив місцевий господарський суд розірвати договір уступки права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 від 29.01.03.

Таку вимогу Позивач обґрунтовував зокрема тим, що відповідач істотно порушив умови договору від 29.01.03 і такі його дії є підставою для розірвання вказаного договору з посиланням на ст. ст. 651, 653 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечував проти задоволення вимоги щодо розірвання договору уступки права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 від 29.01.03 посилаючись, зокрема, на пропуск позивачем строку позовної давності.

Рішенням господарського суду м. Києва від 27.04.06 Закритому акціонерному товариству “Укрнафта” повністю відмовлено у задоволенні його позовних вимог до Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” про розірвання договору уступки права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 від 29.01.03.

Рішення у даній справі мотивовано, зокрема тим, що: ні у договорі про уступку права вимоги, ні в нормах Цивільного кодексу від первісного кредитора не вимагається передання новому кредитору саме оригіналів відповідних документів; відсутні ті фактичні обставини, за наявності яких сторона може вимагати розірвання договору в порядку ст. 612 Цивільного кодексу України, оскільки з боку відповідача відсутнє порушення зобов’язання, яке завдає шкоду іншій стороні та позбавляє її того, на що вона розраховувала при укладенні договору; позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про розірвання договору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

У своїй апеляційній скарзі Відповідач стверджує, що місцевим господарським судом: не досліджено та не дано оцінки поданим сторонами належним доказам (фактичним даним), що призвело до неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи; визнано встановленими недоведені обставини; висновки, зроблені в оскаржуваному рішенні не відповідають дійсним обставинам справи; порушено та невірно застосовано норми матеріального права.

Обґрунтовуючи вищевикладене, позивач посилався, зокрема, на те, що: уступка права вимоги до боржника від відповідача до позивача взагалі не відбулася, а останній не отримав того, на що він розраховував за договором оскільки документи, які підтверджують право вимоги позивача до боржника взагалі не були передані позивачу; висновок місцевого господарського суду про те, що документи, необхідні новому кредитору для реалізації відступленого права вимоги, можуть передаватися у засвідчених копіях, грубо суперечить ст. 198 Цивільного кодексу УРСР та ст. ст. 517, 525, 526 Цивільного кодексу України; висновок про те, що строк позовної давності відраховується щодо кожного права чи інтересу, що ґрунтуються на певному зобов’язанні, і переривається цей строк також лише щодо конкретного права, стосовно якого до суду пред’являлася вимога, прямо суперечить ст. 264 Цивільного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що вона не підлягає задоволенню з підстав, якими обґрунтовується оскаржуване рішення.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 04.07.06 № 01-23/1/7, у зв’язку із перебуванням значної частини суддів у щорічних відпустках та надмірною завантаженістю судді Н. В. Капацин, останню замінено на суддю Л. А. Гольцову.

У судове засідання по розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду м. Києва від 27.04.06 у справі № 7/135 з’явились представники як позивача так і відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства “Укрнафта” не підлягає задоволенню з наступних підстав.

29.01.03 між Позивачем (Новий Кредитор) та Відповідачем (Кредитор) був укладений договір про уступку права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029.

П. 1 цього договору визначено, що Кредитор уступає, а Новий Кредитор приймає на себе право вимоги до Боржника Кредитора-Відкритого акціонерного товариства “Азовсталь”, по зобов’язанням оплати частини грошових коштів згідно із договором № 06/02-1181 від 22.08.02 на суму 8637341 грн. між Кредитором та Боржником.

За уступку права вимоги Новий Кредитор зобов'язався перерахувати Кредитору грошові кошти в розмірі 8637341 грн. в 30-денний термін з моменту підписання договору (п. 2.1).

Кредитор зобов'язався протягом 10 календарних днів з моменту кладення договору письмово повідомити Боржника про уступку права вимоги та передати Новому Кредитору необхідні документи, що підтверджують право вимоги.

Відповідно до п. 4.1 договір набрав чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов’язань.

Документи, які підтверджують право вимоги Позивача були йому передані Відповідачем у вигляді належним чином завірених копій 24.02.06.

До 23.01.06 ні позивач ні відповідач не мали претензій один до одного щодо виконання п. 2.2 договору про уступку права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 від 29.01.03.

На виконання п. 2.1 договору 30.01.03 Позивач направив на адресу Відповідача лист № 32-ВР/22 про припинення зобов’язань в частині перерахування 8637341 грн. шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог.

Посилання Позивача на те, що Відповідач був зобов’язаний передати йому виключно оригінали документів не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та умовах укладеного між сторонами договору про уступку права часткової вимоги.

Зокрема, ст. 517 Цивільного кодексу України не містить вказівок на обов’язок первісного кредитора передати новому кредиторові саме оригінали документів, які засвідчують права, що передаються.

З урахуванням положень ст. 9 Закону України “Про бухгалтерській облік та фінансову звітність” та факту уступки частини права вимоги апеляційна інстанція погоджується із висновками місцевого господарського суду щодо неможливості передачі оригіналів документів, які засвідчують права, що передаються.

Заявлена 27.03.06 Позивачем вимога про розірвання договору про уступку права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 правомірно не задоволена місцевим господарським судом з урахуванням відсутності обов’язкових обставин, визначених ст. 651 Цивільного кодексу та з урахуванням пропуску строку позовної давності.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи те, що Позивач при укладенні договору уступки права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 розраховував на отримання від Відповідача права вимоги до Відкритого акціонерного товариства “Азовсталь”, зобов’язання Відповідача щодо передачі права вимоги та зобов’язання Позивача щодо перерахування грошових коштів в розмірі 8637341 грн. припинились їх виконанням, у суду відсутні підстави вважати, що має місце факт істотного порушення Відповідачем умов вказаного договору.

При цьому судом береться до уваги і те, що Позивач уступив отримане за договором право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю “Укргеофізсервіс”, підписавши з ним договір про уступку права вимоги, реалізувавши уступлене йому право вимоги і отримавши те, на що він розраховував.

Посилання Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на безпідставність висновку місцевого господарського суду щодо пропуску строку позовної давності по вимозі про розірвання договору уступки права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Підстави для застосування у даному випадку спеціальної позовної давності відсутні.

Ст. 260 Цивільного кодексу визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно (ст. 255 Цивільного кодексу України).

Про ніби-то порушення Відповідачем п. 2.2 договору уступки права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 Позивач мав дізнатися 09.02.03 і строк позовної давності має обраховуватися сам із цієї дати. Отже, строк позовної давності сплинув 08.02.06 (відповідно до поштового штемпеля на конверті, в якому була надіслана позовна заява-це день звернення Позивача із вимогою про спонукання до виконання умов договору).

Звернення позивача до місцевого господарського суду із вимогою про розірвання договору уступки права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 від 29.01.03 відбулося 27.03.06.

Ст. 267 Цивільного кодексу встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відзиві від 13.04.06 № 31/10-4764 на заяву про зміну предмета позову Відповідач посилався, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору уступки права вимоги № 32/19-УВ-02/03-1029 від 29.01.03, на пропуск Позивачем строку позовної давності.

Під час розгляду спору місцевим господарським судом позивач не заявляв про наявність поважних причин пропуску позовної давності і не просив суд визнати такі причини поважними.

Апеляційна інстанція вважає, що заявлена Позивачем первісна вимога про спонукання до виконання умов договору є самостійною (альтернативною) відносно заявленої ним же вимоги про розірвання договору і, отже, його посилання на необхідність застосування в даному випадку ст. 264 Цивільного кодексу України є безпідставним і норми вказаної статті Цивільного кодексу України в даному випадку застосуванню не підлягають.

Під час здійснення апеляційного провадження порушення місцевим господарським судом норм процесуального законодавства в процесі розгляду спору не виявлені.

Всі інші доводи особи, що подала апеляційну скаргу, апеляційна інстанція вважає необґрунтованими та безпідставними, а висновки, викладені у оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду є такими, що ґрунтуються на чинному законодавстві та наявним у справі доказам.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України України, Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на рішення господарського суду м. Києва від 27.04.06 у справі № 7/135 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду м Києва від 27.04.06 у справі № 7/135 залишити без змін.

3.Справу № 7/135 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Пінчук А.М.

Судді                                                                                          Гольцова Л.А.

Данилова Т.Б. (переведена)

14.07.06 (відправлено)