КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2006                                                                                           № 12/69

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Вербицької О.В.

Кошіля В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Мандригель Р.С.

від відповідача -Конотець Т.П., Меленевська Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.04.2006

у справі № 12/69 (Лавриненко Л.М.)

за позовом                               Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії

“Нафтогаз України”

до                                                   Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації“Чернігівгаз”

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 4508510,09 грн.

у судовому засіданні 27.06.2006 по справі було оголошено відкладення на 05.07.2006 відповідно до ст. 77 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.04.2006 в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення яким позов задовольнити. Також позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції зроблено неправомірні та необґрунтовані висновки наявним обставинам у справі та припущено значну кількість суттєвих порушень норм матеріального та процесуального права. А саме ст.ст. 32, 43 ГПК України, ст.ст. 161, 214, 216 ЦК України та ст.ст. 1, 5 Закону України “Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію”.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.04.2006 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна інстанція переглядає справу відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

29.12.2002 між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання природного газу № 06/02-2193.

Відповідно до умов цього договору позивач взяв на себе зобов’язання поставити Покупцю (відповідачу) у 2003 році природний газ для потреб населення з урахуванням можливих втрат , а Покупець (відповідач) зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору (п. 1.1. Договору).

Пунктом 2.1. Договору визначено обсяг постачання газу в 2003 році - до 378 400 000 тис. куб. м., в тому числі по місяцях.

Відповідно до п. 3.3 договору, приймання-передача газу, поставленого позивачем відповідачеві у відповідному місяці оформлюється щомісячними актами приймання - передачі газу.

Згідно п. 4.1 договору, ціна 1000 куб метрів газу, без врахування вартості транспортування газу територією України та без врахування тарифу на постачання природного газу розподільними трубопроводами відповідача становить: при наявності лічильників 93,08 грн. крім того ПДВ - 20% від вартості газу, при відсутності газових лічильників - 105,58 грн. крім того ПДВ 20% від вартості газу.

Як вбачається з актів приймання-передачі газу, які підписані позивачем та відповідачем за січень 2003 рік було поставлено газу в кількості 69 609,530 тис. м3 на суму 8 153 802,49 грн.; за лютий 2003 року – 65 856,853 тис. куб. метрів на суму 7 713 734,17 грн.; за березень 2003 року – 57 040,019 тис. куб. метрів на суму 6 675 793,55 грн.; за квітень 2003 року – 35 664,212 тис. куб. метрів на суму 4 154 592,48 грн.; за травень 2003 року – 8 805,460 тис. куб. метрів на суму 997 223,69 грн..; за червень 2003 року - 7222,373 тис. куб. метрів на суму 834 608,42 грн.; за липень 2003 року – 6 669,446 тис. куб. метрів на суму 789 571,61 грн.; за серпень 2003 року – 6 895,550 тис. куб. метрів на суму 822 342,97 грн.; за вересень 2003 року –13 941,703 тис. куб. метрів на суму 1 649 918,70 грн.; за жовтень 2003 року – 34 471,264 тис. куб. метрів на суму 4 108 998,94 грн.; за листопад 2003 року – 46 028,500 тис. куб. метрів на суму 5 425 219,14 грн; за грудень 2003 року – 61 634,505 тис. куб. метрів на суму 7 201 694,56 грн, всього в обсязі 413 839,415 тис. куб. метрів на загальну суму 48 527 500,75грн..

Позивач посилається на те, що згідно підписаної сторонами додаткової угоди № 1 від 13.03.2003 до договору на постачання природного газу для потреб населення № 0602-2193 від 29.12.2002, вартість 1000 куб. метрів газу при наявності газових лічильників становить 129,18 грн. крім того ПДВ – 25,84 грн., всього 155,02 грн., а при відсутності газових лічильників 141,68 грн крім того ПДВ 28,34 грн, всього 170,02 грн., відповідно вартість поставленого відповідачеві газу в січні 2003 року становить 8 886 015,93 грн ., в лютому 2003 року – 8 593 202,73 грн., що підтверджується актами дооцінки природного газу до актів прийому передачі газу за січень та лютий 2003 року від 21.03.2003, які підписані були сторонами. Загальна вартість поставленого в 2003 році газу становить 50 139 182,72 грн..

Але як зазначає сам позивач, в додатковій угоді № 1 від 13.03.2003 вартість 1000 куб. метрів газу з врахуванням тарифу на постачання та тарифу на транспортування відповідача становить при наявності лічильників 155,02 грн., які складаються із вартості газу 93,08 грн крім того ПДВ –18,62 грн. та тарифу на транспортування природного газу в розмірі 43,32 грн.; при відсутності газових лічильників 155,02 грн., які складаються із вартості газу 105,58 грн крім того ПДВ – 21,12 грн. та тарифу на транспортування природного газу в розмірі 43,32 грн..

Відповідно до укладеного договору, позивач здійснює відповідачеві постачання природного газу. Доказів надання відповідачеві послуг щодо транспортування природного газу позивач не надав та в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 9 Закону України “Про ціни і ціноутворення”, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України. Ціни і тарифи на житлово-комунальні послуги (в тому числі на електроенергію і природний газ для комунально-побутових потреб населення України) встановлюються Кабінетом Міністрів України за погодженням з Верховною Радою України.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 10.03.1999 № 310, відповідно до наданих їй повноважень Указом Президента України від 21.04.1998 № 335 та Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 “Про становлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)”, встановлено вартість 1 куб м газу для побутових потреб та індивідуального опалення будинків за наявності газового лічильника в розмірі 17,5 , за відсутності лічильників – 19 коп.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.03.2001 № 88 затверджено відповідачеві тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами в розмірі 32,52 грн. за тис. куб метрів та на постачання природного газу в розмірі 10,80 грн. за тис. куб метрів.

Тариф на транспортування природного газу магістральними газопроводами ДК “ Укртрансгаз” , затверджений Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 06.02.2001 № 39 в розмірі 16,65 грн без ПДВ за тис. куб. метрів.

Вартість 1 куб метра газу, встановлена Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 10.03.1999 № 310 , включає в себе безпосередню вартість газу, тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами та на постачання природного газу , тариф транспортування магістральними газопроводами ДК “Укртрансгаз”.

З аналізу вищезазначених актів вбачається, встановлена уповноваженими органами ціна на газ, який постачається позивачем для потреб населення, становить за 1 000 куб. метрів при наявності газового лічильника 93,08 грн. крім того ПДВ – 18,62 грн. (175 грн. (загальна вартість газу) – 32,52 грн. (вартість транспортування розподільними трубопроводами) – 10,80 грн. (вартість на постачання природного газу) – 19,98 грн. вартість транспортування магістральними газопроводами ДК “Укртрансгаз”) ; при відсутності газових лічильників 105,58 грн. крім того ПДВ – 21,12 грн. ( 190 грн. (загальна вартість газу) - 32,52 грн. (вартість транспортування розподільними трубопроводами) – 10,80 грн. (вартість на постачання природного газу) – 19,98 грн. вартість транспортування магістральними газопроводами ДК “Укртрансгаз”).

Відповідно до п. 4.3 договору, ціна на газ та порядок розрахунків, що вказані в договорі, визначені на день його підписання і змінюються за рішенням компетентних державних органів України, наказами НАК “Нафтогаз України”.

В матеріалах справи відсутні докази та не надано позивачем, що уповноваженими державними органами було змінено ціна на газ, який постачається для потреб населення.

Також посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України № 113 від 03.01.2003, якою затверджено Порядок перерахування субвенцій на фінансування пільг та субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу і житлово-комунальних послуг, оскільки зазначеною Постановою встановлено механізм проведення розрахунків за видатками з надання пільг, субсидій та компенсацій за рахунок надходжень до загального фонду державного бюджету. Положень щодо зміни ціни на газ, в разі застосування затвердженого Порядку розрахунків, дана Постанова Кабінету Міністрів України не містить.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вартість поставленого позивачем відповідачеві в 2003 році природного газу становить 48 527 500,75грн..

Відповідно до п. 5.1 договору, з урахуванням протоколу розбіжностей, оплату за природний газ відповідач зобов’язаний здійснювати грошовими коштами з розподільчого рахунку згідно алгоритму розподілу грошових коштів затвердженого НАК “Нафтогаз України” або іншими видами платежів чинними на момент проведення розрахунків. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 15 числа, наступного за звітним місяця.

Судом першої інстанції обґрунтовано застосовано прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України котрим передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин , що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Аналогічна норма міститься і в п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України.

Отже взаємовідносини по договору від 30.01.2003 № 06/03-905-TE-39 продовжують існувати між сторонами і після 01.01.2004 року, моменту введення в дію Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 193 ГК України, та ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач в період з січня 2003 року по грудень 2005 року в рахунок оплати за отриманий природний газ в 2003 році для потреб населення сплатив позивачеві 48 806 396,14 грн..

Отже можна зробити висновок, що відповідач свої зобов’язання щодо оплати отриманого газу по договору від 30.01.2003 № 06/03-905-ТЕ 39 виконав в повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% відсотки річних за прострочку оплати за період з 16.02.2003 року по 15.02.2006 року та інфляційних втрат за період з лютого 2003 року по січень 2006 року.

Згідно Закону України “Про внесення змін до ст. 214 ЦК УРСР” від 08.10.1999 було викладено ст. 214 ЦК УРСР в новій редакції, а саме: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання н вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Пунктом 2 частини 2 зазначеного Закону встановлено, що цей Закон не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов’язанню пов’язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

З 01.01.2004 вступив в силу Цивільний кодекс України та статтею 625 цього Кодексу, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язанню на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних з прострочене суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов’язав за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов’язання.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочку виконання зобов’язання за період з 15.02.2005 року по 15.02.2006 року.

Відповідно до п.п. 4, 6 ст. 231 ГК України, штрафи санкції за порушення зобов’язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, колі зобов’язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. договору № 06/02-2193 на постачання природного газу для потреб населення передбачено, що за несвоєчасну оплату спожитого газу у строки, зазначені у п. 5.1. Договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується з наступного дня після закінчення строку остаточного розрахунку з звітній місяць.

Таким чином умовами договору визначено лише порядок, а не період нарахування пені, відповідно нарахування пені за спожитий природний газ припинилось через шість місяців від настання строку оплати.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги” заборонено на рахування та стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення квартирної плати за житлово-комунальні послуг в тому числі і за газ.

Законом України “Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плата плати за жилого-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію” передбачено реструктуризація заборгованості з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги і тому числі і газопостачання терміном до 60 місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано докази що ним укладено з населенням 1021 договір на реструктуризацію боргу 2003 року.

Згідно ст. 5 Законом України “Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плата плати за жилого-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію”, що на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємствам на їх заборгованість перед постачальниками енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовуються для надання послуг.

Відповідно ст. 614 ЦК України, особа яка порушила зобов’язаня несе відповідальність за наявності її вини.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що постачання природного газу здійснювалось для потреб населення, яке звільнено від відповідальності за несвоєчасну оплату послуг газопостачання, і на даний час відповідачем сума основного боргу сплачена в повному обсязі, можна зробити висновок про відсутність вини відповідача у прострочці оплати отриманого газу.

Позивач посилаючись на те, що є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, з загальнодержавною формою власності, просить стягнути з відповідача на свою користь, відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, в зв’язку з простроченням грошового зобов’язання понад 30 днів, штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належить до державного сектору економіки, з загальнодержавною формою власності.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України відповідальність за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов’язань застосовується у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності Господарського кодексу України (після 01.01.2004), крім випадків коли за порушення господарських зобов’язань була встановлена інша відповідальність договором, укладеним до зазначеного в п. 1 цього розділу строку, а також в разі, якщо відповідні положення Господарського кодексу пом’якшують відповідальність за вказані порушення.

Оскільки умовами договору, який було укладено до 01.01.2004 була визначена сторонами відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, та застосування штрафу в розмірі 7%, відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України фактично не пом’якшує відповідальність суб’єкта господарювання за порушення виконання зобов’язання.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.04.2006 у справі № 12/69 є обґрунтованим і таким, що прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.04.2006 у справі № 12/69 без змін.

Матеріали справи № 12/69 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Кошіль В.В.