КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2006                                                                                           № 3/266

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                         Барицької Т.Л.

Ропій Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Виноградський О.Є. – представник ( дов. № б/н від 16.10.2006);

від відповідача - 1: Богомаз А.К. –провідний юрисконсульт ( дов. № 18-2956/11 від 27.12.2005);

від відповідача - 2: повідомлений, але не з’явився;

від третіх осіб :1. Шинкаренко Я.В. – пров. спеціаліст (дов. № 042/1/7-1823 від 30.03.2005);

2. Тараненко В.В. – заст. нач. відділу ( дов. № 220/261/д від 02.08.2006);

3. повідомлений, але не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Печерської районної у м. Києві ради

на рішення Господарського суду м.Києва від 10.08.2006

у справі № 3/266 (Хілінська В.В.)

за позовом                               Закритого акціонерного товариства „Фінансово-промислова компанія „Дека”

до                                                   1. Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва „Печерськжитло”

2. Печерської районної у м. Києві ради

третя особа відповідача           1. Головне управління комунальної власності м. Києва

третя особа позивача                     2. Головне квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України

3. Міністерство оборони України

про                                                  визнання права власності

За клопотанням сторін та у відповідності до ст.ст. 69, 99 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги продовжено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.08.2006 у справі № 3/266 позов задоволено повністю. За рішенням визнано за Закритим акціонерним товариством „Фінансово-промислова компанія „Дека” право власності на нежитлове приміщення № 180 площею 184 кв.м., розташоване в підвалі будинку № 2 на вул. Драгомирова у м. Києві.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Печерська районна у м. Києві рада звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 10.08.2006 у справі № 3/266, посилаючись на те, що при прийнятті рішення господарським судом неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник не погоджується із висновком господарського суду стосовно того, що позивач набув права власності у відповідності до вимог ст. 128 Цивільного кодексу УРСР, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у зв’язку з передачею йому по акту від 20.12.1999 на підставі пункту 1.2 договору приміщення підвалу площею 184,0 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Драгомирова, 2, оскільки згідно із вказаним актом відбулася передача приміщення лише з зазначенням площі, а не приміщення № 180.

На момент підписання акту діяв наказ Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, зареєстрований Міністерством юстиції України 19.01.1996 р. №31/1056 „Про затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб", відповідно до яких оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності інвесторам, які у встановленому законодавством України порядку отримали у власність об'єкти нерухомого майна або його частини, побудовані за їх кошти, при наявності відповідного рішення органу державної виконавчої влади, місцевого самоврядування, акта приймання-передачі об'єкта (частини) інвестору ( п.4.1 Правил), а тому на думку скаржника, правовстановлюючим документом на підвал є свідоцтво про право власності, а акт приймання-передачі є лише одним із документів, що подається особою для оформлення свідоцтва про право власності.

Також скаржник зазначає, що Печерська районна у місті Києві рада право власності на спірне приміщення (підвал) отримала на підставі Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", рішення Київської міської ради від 27.12.2001, №208/1672 "Про формування комунальної власності територіальних громад міста Києва", розпорядження КМДА від 12.03.2003 № 385 з додатками та наступними змінами, розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 16.03.2004 № 286, які на сьогоднішній день є дійсними.

На момент укладення договору № 16 від 04.05.1994 та підписання акту приймання-передачі підвалу діяв Закон України „Про приватизацію державного житлового фонду", відповідно до якого підвал є допоміжним приміщенням і належить власникам квартир багатоквартирних будинків на праві спільної сумісної власності.

У відзиві на апеляційну скаргу Закрите акціонерне товариство „Фінансово-промислова компанія „Дека” просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2006 року у справі № 3/266 без змін, а апеляційну скаргу Печерської районної у м. Києві ради без задоволення, зокрема, зважаючи на те, що доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі Печерської районної у місті Києві ради є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Головне управління комунальної власності м. Києва у відзиві на апеляційну скаргу підтримує апеляційну скаргу Печерської районної у м. Києві ради та просить у позові відмовити повністю, оскільки: нежитлове приміщення площею 184,0 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Драгомирова, 2 належить до комунальної власності Печерського району, яке було передано до комунальної власності Печерського району на підставі Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", рішення Київської міської ради від 30.11.2000 №106/1083 "Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва відомчого житлового фонду та інженерних мереж", розпорядження КМДА від 12.03.2003 № 385 із наступними змінами від 19.01.2004 № 47; позивачем не надано доказів наявності у нього правових підстав для використання спірного приміщення, а саме: свідоцтва на право власності на дане приміщення.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів були заслухані пояснення представників сторін, досліджені наявні матеріали справи та встановлено наступне.

06.06.2006 Закрите акціонерне товариство „Фінансово-промислова компанія „Дека” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва „Печерськжитло” та Печерської районної у м. Києві ради про визнання права власності на нежитлове приміщення № 180 площею 184 кв. м., розташоване в підвалі будинку № 2 на вул. Драгомирова у м. Києві.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є законним власником нежитлового приміщення № 180 площею 184 кв. м., яке розташоване в підвалі будинку № 2 на вул. Драгомирова у м. Києві, на підставі укладеного між позивачем та Центральним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України договором № 16 від 04.05.1994 про інвестування грошових коштів в будівництво для Міністерства оборони України житла для військовослужбовців, акту № 219 Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкту – 3-х секційного цегляного 13-16-13 поверхового житлового будинку на 172 квартири та акту приймання-передачі спірного приміщення від 20.12.1999, укладеного між Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України та Закритим акціонерним товариством „Фінансово-промислова компанія „Дека”.

Господарським судом м. Києва позов Закритого акціонерного товариства „Фінансово-промислова компанія „Дека” задоволено в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін з огляду на таке.

Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України).

Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва „Печерськжитло” подано позов до Закритого акціонерного товариства „Фінансово-промислова компанія «Дека» про примусове виселення його з нежитлового приміщення площею 184 кв. м. в будинку № 2 на вул. Драгомирова у м. Києві, тобто поданням вказаного позову оспорюється право власності позивача у справі на спірне приміщення.

Відповідно до статті 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що між Закритим акціонерним товариством „Фінансово-промислова компанія «Дека» (за договором інвестор) та Центральним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України (за договором замовник) був укладений договір № 16 від 04.05.1994 про інвестування грошових коштів в будівництво для Міністерства оборони України житла для військовослужбовців.

Предметом вказаного договору є інвестування грошових коштів для прискорення реалізації «Програми забезпечення житлом військовослужбовців» та будівництва з цією метою двох житлових цегляних будинків на 240 квартир (по 10240 кв. м. загальної площі квартир кожний) з вбудованими-прибудованими приміщеннями підприємств, які обслуговують населення, службовими приміщеннями, дитячим дошкільним закладом на 140 місць в м. Києві по вул. Підвисоцького «під ключ» з усією інженерною та соціально-побутовою інфраструктурою у відповідності до затвердженого проекту та у строки, що визначені графіком проектування та будівництва ( п. 1.1 договору).

Виконуючи умови договору, Закрите акціонерне товариство „Фінансово-промислова компанія „Дека”, внесло інвестиції для будівництва житлового комплексу по вул. Підвисоцького за договором № 16 від 04.05.1994 у розмірі 32617017 грн., що підтверджується довідкою № 142151483-с, підписаною Начальником розквартирування військ та капітального будівництва – начальником Головного управління Збройних Сил України та Начальником Головку Міністерства оборони України.

Згідно із підпунктом б пункту 1.2 договору зазначені інвестиції погашаються шляхом передачі у власність інвестору після закінчення будівництва всіх приміщень соціально-побутового та іншого призначення, які розміщені на першому (цокольному, підвальному) поверхах обох житлових будинків, побудованих по затвердженій проектно-кошторисній документації.

Державною приймальною комісією, яка призначена розпорядженням Печерської державної адміністрації м. Києва від 30.09.1999 № 1120, було прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт 94-81 – 3-х секційний цегляний 13-16-13 поверховий житловий будинок на 172 квартири з інженерними мережами, розташований в м. Києві, по вул. Драгомирова, 2 (будівельна адреса вул. Підвисоцького, 6), про що свідчить акт № 219 від 30.09.1999, затверджений розпорядженням голови Печерської районної державної адміністрації № 1140 від 04.10.1999.

За актом від 20.12.1999 Головне квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України в особі начальника Литвиненка В.В., що діяв на підставі довіреності від 20.01.1999 № 148/40 (наявна в матеріалах справи) передало, ЗАТ «Фінансово-промислова компанія «Дека» прийняло нежилі приміщення, розташовані на позначці – 2.800 площею 184 кв. м. за поштовою адресою: м. Київ, вул. Драгомирова, 2 (будівельна адреса вул. Підвисоцького, 6), розміщені згідно із робочими кресленнями с. 1-1, в осях 1-5; б-Г 1-3; Г-Д.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР (чинній на момент виникнення правовідносин), цивільні права виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов’язки.

Згідно із ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР, ст. 2 Закону України „Про власність” право власності – це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Підставою набуття права власності є певні юридичні факти з яким закон пов’язує виникнення права власності.

Так, статтею 128 Цивільного кодексу Української РСР визначено момент виникнення права власності у набувача майна за договором, а саме: право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку, що у відповідності до вимог ст. 128 Цивільного кодексу УРСР, у зв'язку з передачею по акту від 20.12.1999 на підставі підпункту б пункту 1.2 договору у ЗАТ «Фінансово-промислова компанія «Дека» виникло право власності на спірне нежитлове приміщення підвалу.

З огляду на задоволення позовних вимог про визнання за ЗАТ «Фінансово-промислова компанія «Дека» права власності на нежитлове приміщення № 180 площею 184 кв. м., розташоване в підвалі будинку № 2 на вул. Драгомирова у м. Києві, місцевий господарський суд вірно не взяв до уваги Закон України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", рішення Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад міста Києва», розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.03.2003 № 385 з додатками та наступними змінами, розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 16.03.2004 № 286 з додатками, акт приймання - передачі відомчого житлового будинку № 2 по вул. Драгомирова, оскільки:

- відповідно до ст.1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" цей Закон регулює відносини, пов'язані з передачею об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність; передача у державну або комунальну власність об’єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішенням відповідних місцевих рад;

- згідно із частинами 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним;

- ст. ст. 4, 56 Закону України „Про власність” передбачено, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном; власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України;

- відповідно до ст. 56 Закону України «Про власність» жодний державний орган не має права втручатись у здійснення власником, а також особами, переліченими у пункті 5 статті 48 цього Закону, їх правомочностей щодо володіння, користування й розпорядження своїм майном або встановлювати не передбачені законодавчими актами України додаткові обов'язки чи обмеження;

- згідно із ст. 57 Закону України «Про власність», якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено;

- частиною 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству.

Доводи скаржника стосовно того, що згідно із актом від 20.12.1999 на підставі пункту 1.2 договору відбулася передача приміщення лише з зазначенням площі, а не приміщення № 180 безпідставні, оскільки в зазначеному акті приймання-передачі чітко визначено розміщення нежитлового приміщення загальною площею 184 кв. м. в будинку по вул. Драгомирова, 2, а саме: розміщені згідно із робочими кресленнями с. 1-1, в осях 1-5; б-Г 1-3; Г-Д. Крім того, згідно з поверховим планом та експлікацією внутрішніх площ до плану будови Київського бюро технічної інвентаризації будівлі по вул. Драгомирова, 2 спірному приміщенню було присвоєно № 180.

Апеляційним господарським судом не може бути прийняте до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі на наказ Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, зареєстрований Міністерством юстиції України 19.01.1996 р. №31/1056 „Про затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб", оскільки згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року N121 наказ Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56 втратив чинність. Крім того, як правильно встановлено господарським судом першої інстанції не оформлення права власності позивачем не може слугувати підставою для припинення його права власності на спірне приміщення.

Печерська районна у місті Києві рада, стверджуючи в апеляційній скарзі про те, що вона є власником спірних приміщень, одночасно заявила, що на момент укладення договору № 16 від 04.05.1994 та підписання акту приймання-передачі підвалу позивачу діяв Закон України „Про приватизацію державного житлового фонду", відповідно до якого підвал є допоміжним приміщенням і належить власникам квартир багатоквартирних будинків на праві спільної сумісної власності, однак в порушення приписів ст. 33 ГПК України Печерська районна у місті Києві рада не надала доказів, підтверджуючих факт передачі підвального приміщення власникам квартир багатоквартирного будинку, а тому останньою не доведено порушення прав і обов’язків власників квартир.

Таким чином враховуючи викладене, немає підстав визнати доводи Печерської районної у місті Києві ради, викладені в апеляційній скарзі, переконливими та такими, що спростовують докази, надані в обґрунтування позовних вимог, а тому колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення господарський суд першої інстанції всестороннє та у повному обсязі дослідив докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 10.08.2006 у справі № 3/266 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Матеріали справи № 3/266 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька Т.Л.

Ропій Л.М.

28.12.06 (відправлено)