КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2006                                                                                           № 20/183

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Андрієнка В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Семашко Д.М. (дов. б/н від 15.02.2006)

від відповідача -Затхей М.Г. (директор)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський Автоцентр"

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.06.2006

у справі № 20/183 (Палій В.В.)

за позовом                               ТОВ "БС-Сервіс"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський Автоцентр"

про                                                  стягнення 50893,37 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Київський республіканський Автоцентр”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “БС-Сервіс”

про зобов’язання прийняти дизельне паливо у кількості 15404 літрів, стягнення 17060,70 грн. збитків внаслідок поставки дизельного палива неналежної якості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 20/183 від 20.06.2006 позовні вимоги за первісним позовом задоволені повністю: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Київський республіканський Автоцентр” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “БС-Сервіс” 50679,17 грн. основного боргу, 185,00 грн. пені, 29,20 грн. 3% річних, 508,93 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 20.06.2006 повністю та прийняти нове, яким у позові Товариству з обмеженою відповідальністю “БС-Сервіс” відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема статей 673,674, 678,680,690 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та на не відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

У відповідності із статтею 101 Господарського процесуального Кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Представники сторін в судове засідання з’явився, підтримали свої доводи викладені в апеляційній скарзі та запереченні на апеляційну скаргу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю “БС-Сервіс” звернулось до суду першої інстанції з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Київський республіканський Автоцентр” про стягнення 50 893,37грн. заборгованості за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №0812-05 від 08.12.2005р. (далі – Договір).

ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” заперечує проти стягнення з його 50893,37 грн., зазначаючи, що поставлене паливо не відповідало вимогам ГОСТ по якості. У зв’язку з чим, ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” взяв зазначене паливо на відповідальне зберігання, з метою подальшого проведення експрес аналізу, про що зазначив у видатковій накладній №БС-0000044від 10.02.2006р. та довіреності на одержання товарно-матеріальних цінностей.

В свою чергу ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” подав до Господарського суду м. Києва зустрічну позовну заяву до ТОВ “БС-Сервіс” про зобов’язання прийняти назад дизельне паливо у кількості 15 404 літрів та стягнення 17 060,70грн. збитків внаслідок поставки дизельного палива неналежної якості та 5000,00грн. послуг адвоката.

Позивач заперечує проти доводів відповідача звертаючи увагу на те, що ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” як отримувач продукції не склав акт із зазначенням кількості перевірених нафтопродуктів і характеру виявлених порушень якості, не викликав для участі у прийманні продукції і складанні двостороннього акта представника виготовлювача (відправника), а лише в односторонньому порядку безпідставно зробив на первинних документах відмітки про прийняття палива на відповідальне зберігання.

Між сторонами укладено договір поставки №0812-05 від 08.12.2005р., відповідно до умов якого постачальник (ТОВ “БС-Сервіс”) зобов’язався передати, а покупець (ТОВ “Київський республіканський Автоцентр”) зобов’язався прийняти та оплатити нафтопродукти, на умовах визначених цим договором та додатків до нього.

Умовами Договору передбачено, що в своїх правовідносинах сторони керуються Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуск нафти та нафтопродуктів на підприємствах та в організаціях України.

Пункт 3.1 Договору встановлює, що якість товару повинна відповідати паспорту якості заводу виробника.

Згідно п.п. 4.1, 4.2 ціна, кількість та асортимент кожної окремої партії товару попередньо погоджуються сторонами засобами телефонного, факсимільного або поштового зв’язку з подальшим відображенням у рахунку на оплату. Рахунок підлягає сплаті на протязі одного банківського дня з моменту його виставлення, якщо інше не буде зазначено у рахунку. Оплата повинна здійснюватись на умовах попередньої оплати за 1 добу до постачання.

09.02.2006р. покупцю було виставлено рахунок-фактура №БС-0000038 на суму 50679,17грн. У рахунку зазначено, що рахунок дійсний до сплати до 09.02.2006р.

Відповідно до видаткової накладної №БС-0000044 від 10.02.2006р. постачальник здійснив поставку продукції покупцю. Проте, покупець у накладній та у довіреності на одержання товарно-матеріальних цінностей зазначив, що прийняв товар на відповідальне зберігання, оскільки товар був завезений без надання паспорта якості заводу-виробника та без перерахунку. Якість дизельного палива сумнівна, потребує додаткового експрес-аналізу.

Відповідач наполягає, що при попередній поставці палива, яка мала місце 18.01.2005р., постачальником було поставлено покупцю паливо неналежної якості, внаслідок чого паливне обладнання покупця вийшло з ладу, що спричинило затрати на їх ремонт у сумі 4204,97грн.

Постачальником 10.02.2006р. було здійснено поставку другої партії нафтопродуктів. Сертифіката якості дизельного пального та паспорт якості при поставці палива постачальником не було надано покупцеві, в зв’язку з чим покупець прийняв паливо на відповідальне зберігання та для перевірки якості палива. Випробувальний центр нафтопродукції видав паспорти якості, №65 від 10.02.2006р.та №68 від 14.02.2006р. де було зазначено, що дизельне паливо не відповідало вимогам ДСТУ 3868-99, у зв’язку з перевищенням вмісту води. За проведений аналіз пального покупцем було сплачено 909,70 грн., про що свідчить платіжне доручення №145 від 09.02.2006р. Крім того, у зв’язку з неналежним виконанням ТОВ “БС –Сервіс”, покупець був вимушений закупляти дизельне паливо безпосередньо у роздрібній мережі АЗС, що призвело до додаткових витрат покупця на суму 11945,40грн.

Додаток №1 до “Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України”, який має назву “Порядок приймання нафти та нафтопродуктів за якістю” (далі-Порядок), містить положення, якими встановлено, що при виявленні невідповідності якості нафти або нафтопродуктів, що надійшли та тари, а якій вони містяться, вимогам нормативної документації, договору чи супровідним документам про їх якість, одержувач припиняє подальше приймання і складає акт, у якому вказує кількість оглянутої продукції та характер виявлених дефектів. Одержувач зобов’язаний забезпечити зберігання продукції невідповідної якості в умовах, що унеможливлюють погіршення її якості та змішування з іншою аналогічною продукцією та викликати для участі в прийманні продукції і складання двостороннього акта представника виготовлювача (відправника).

Згідно з п. 4 Правил повідомлення про виклик представника виготовлювача (відправника) повинно бути передано за факсом або телеграфом не пізніше 24 годин, якщо інший термін не встановлено умовами поставки або договором.

П.п. 11,12 Правил передбачають, що у всіх випадках для визначення якості нафти або нафтопродуктів проводиться відбір проби у відповідності до вимог ГОСТ 2517. Відібрані проби опечатуються або пломбуються з доданням етикетки, яку підписують особи, що брали участь у відборі. Про відбір проби складається акт, який підписується усіма особами, що брали в цьому участь.

Згідно з п. 13 Правил, з відібраних проб одна залишається у отримувача, друга - направляється в акредитовану Держстандартом України випробувальну лабораторію для проведення випробувань на відповідність продукції вимогам нормативної документації на неї, про що робиться відповідна позначка в акті відбору проби.

За результатами приймання продукції за якістю з участю представників, складається акт про фактичну якість отриманої продукції, (п. 14 Правил).

В п. 15 Правил зазначено, що акт повинен бути підписаний усіма особами, що брали участь у перевірці якості продукції. Особа, що не згодна зі змістом акта, зобов’язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку.

В акті перед підписом осіб, що брали участь у прийманні, повинно бути вказано, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, в якому дані не відповідають дійсності.

Відповідач наполягає на тому факті, що повноважні представники відмовились підписувати акт.

Позивач проти даного факту заперечує, зазначає що його представники ніколи не бачили наданого відповідачем акту приймання нафтопродуктів.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 690 ЦК України якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов’язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов’язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк. Таким чином, якби представник постачальника був дійсно присутнім при прийнятті нафтопродуктів, то у покупця не виникло б підстав для прийняття палива на відповідальне зберігання та злиття його з автоцистерни у свою ємкість.

Зважаючи на дану норму законодавства ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” не мало б підстав приймати дизельне паливо на відповідальне зберігання. Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, про те що ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” не надав суду доказів того, що ним викликався представник ТОВ “БС-Сервіс” для участі в прийманні продукції і складання двостороннього акта.

Відповідач звернувся з листом для перевірки якості поставленого товару 10.02.2006р. Проте, у паспортах №65 та 68, які видані органом сертифікації зазначено, що паливо дизельне надійшло від ТОВ “Київський республіканський Автоцентр”, лист №52 від 09.02.2006р., в якому зазначено, що випробування палива дизельного були проведені на підставі листа ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” №52 від 09.02.2006р. Таким чином, екземпляр листа, який доданий до зустрічного позову в першій інстанції не є копією того листа, який був скерований у орган сертифікації. Станом на час підготовки зазначеного листа покупець не міг знати про якість продукції, яка була поставлена тільки 10.02.2006р.

Згідно з паспортом №65 органу сертифікації, зразок, що надійшов від ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” був зареєстрований 09.02.2006р., хоча поставка товару була здійснена 10.02.2006р.

Платіжне доручення №145 від 09.02.2006р., відповідно до якого ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” перераховувало на рахунок Військової частини А2609 “10 Хіммотологічний центр” кошти у сумі 909,70грн. за лабораторний аналіз дизпалива. Проте, станом на час здійснення зазначеної оплати ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” не було одержано дизельне паливо від ТОВ “БС-Сервіс”. Крім того, у Акті №1 приймання нафтопродуктів за якістю та кількістю від 10.02.2006р. і Акті про відбір проб від 10.02.2006р., іде посилання на накладну №040222 від 09.02.2006р., хоча покупцю був поставлений товар за накладною №040222 від 10.02.2006р.

За умовами Договору обов’язково надання паспорту якості продукції при здійсненні поставки палива, таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю “Київський республіканський Автоцентр” мало право не приймати від перевізника дизельне паливо за відсутністю сертифіката відповідності та паспорта та не зливати його з автоцистерни у свою ємкість.

Відповідач наполягає, що продукція, яка була поставлена 18.01.2006 була неналежної якості, що спричинило збитки покупцю на суму 4204,97грн. Однак, поставка 18.01.2006 не є предметом позову, а збитки від цієї не доведені.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновками першої інстанції про те, що ТОВ “Київський республіканський Автоцентр” не довело наявність належних підстав для відмови у прийнятті поставленого палива та прийняття його на відповідальне зберігання. Тому первісний позов про стягнення з нього на користь ТОВ “БС-Сервіс” вартості поставленого дизельного палива у сумі 50679,17грн. задоволено правомірно.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Як передбачено п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Зважаючи на зазначене суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги, щодо нарахування штрафних санкцій у сумі 185,00 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому стягнення 29,20 грн. 3% річних було правомірно стягнуто з відповідача.

За таких обставин колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2006 у справі №20/183 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Київський республіканський Автоцентр” без задоволення.

2. Матеріали справи № 20/183 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Андрієнко В.В.

02.08.06 (відправлено)