КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2006                                                                                           № 14/115

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Кошіля В.В.

при секретарі:

за участю представників сторін:

позивача –           Горун Н.М. (довір. від 22.05.06)

відповідача –           не з”явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Страхова компанія "Інкомстрах"

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.03.2006

у справі № 14/115 (Калатай Н.Ф.)

за позовом                               ЗАТ "Страхова компанія "Інкомстрах"

до                                                   Комунальне підприємство "Київпастранс"

про                                                  стягнення 7065,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.06 у справі № 14/115 відмовлено Закритому акціонерного товариства “Страхова компанія “Інкомстрах” в задоволенні позовних вимог до Комунального підприємства “Київпастранс”.

Рішення суду першої інстанції грунтується на тому, що відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов’язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія Комунального підприємства “Київпастранс”. Вина водія підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.12.04. Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “Інкомстрах” виплатило страхове відшкодування Базільчук О.М. Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 530 даного Кодексу встановлює, що якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, в рішенні зазначив, що оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою щодо відшкодування шкоди, відсутні правові підстави вважати його права порушеними.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.06 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ЗАТ “Страхова компанія “Інкомстрах”.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України “Про страхування” передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Судом невірно застосовано статтю 530 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач в силу регресних правовідносин не є боржником позивача, так як цивільно-правових угод між ними не виникало. Пред’явленню позову про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу не повинні передувати вимоги про настання терміну виконання зобов”язання.

Відповідач не направив в судове засідання апеляційної інстанції свого представника, заяв, клопотань про неможливість прийняти участь в судовому засіданні не надав.

Матеріали справи містять належні докази повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги. Ухвалу про призначення до розгляду апеляційної скарги вручено відповідачеві поштовим відділенням 29.05.06, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила наступне:

30.11.2004 у місті Києві по Московській площі рухався тролейбус д.н 180, який належить ДКП “Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 1, філія Комунальному підприємству “Київпастранс” під керуванням водія Вдовиченко І.Д., який зіткнувся з автомобілем Міцубісі Карізма, реєстраційний номер 580-34 КТ, власником якого є Базільчук О.М., під керуванням Тищенко К.Є. В результаті ДТП автомобіль Міцубісі Карізма отримав механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.12.04 накладено адміністративне стягнення та визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КупАП. В даній постанові зазначено, що Вдовиченко І.Д. керуючи тролейбусом, д.н. 180 перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці руху, не пропустив автомобіль Міцубісі, д.н. 580-34 КТ внаслідок чого здійснив зіткнення з вищевказаним автомобілем.

В частині 2 статті 1187 Цивільного кодексу України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володілець джерела підвищеної небезпеки не є суб’єктом відповідальності за шкоду, якщо доведе, що дане джерело вибуло з його володіння внаслідок неправомірних дій інших осіб.

Предметом договору добровільного страхування засобу наземного транспорту серія АС № 002058 від 30.01.04, укладеного між позивачем та Базільчук О.М., є автотранспортний засіб – Міцубісі Карізма, реєстраційний номер 580-34КТ. Договір страхування набирає чинності з 31.01.04 по 30.01.05.

Відповідно з актом № 1262 від 06.12.04 товарознавчого дослідження Товариства з обмеженою відповідальністю “Респект” вартість відновлювального ремонту складає 7 065,59 грн.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України, статті 20 Закону України „Про страхування” страховик зобов’язаний після отримання всіх документів провести страхову виплату. Що і було зроблено страховою компанією “Інкомстрах”. Згідно страхового акту № АС 2058-2 від 04.01.05 та видаткового касового ордеру було сплачено на користь Базільчук О.М суму вартості відновлювального ремонту у розмірі 7 065,59 грн.

Частина 1 статті 1191 Цивільного кодексу передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, задану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

На боржника за зворотною вимогою покладається обов’язок відшкодувати кредитору сплачений ним третій особі платіж у повному обсязі.

Відповідно до статті 27 Закону України „Про страхування” до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “Інкомстрах” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства “Київпастранс” 7065,59 грн. матеріальної шкоди.

В описовій та мотивувальній частинах рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.06 підтверджено наявність шкоди, її розмір та необхідність відшкодування відповідачем, але судом першої інстанції відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач не звернувся до відповідача із вимогою щодо відшкодування шкоди, а тому відсутні правові підстави вважати його права порушеними.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні ), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Стаття 5 даного Кодексу передбачає, що сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору у випадках, передбачених цим Кодексом, а також за домовленістю між собою, якщо це обумовлено договором.

В пункті 3.9.1-1 рекомендацій Вищого господарського суду України від 10.02.04 № 04-5/212 “Про внесення змін і доповнень до деяких роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України і президії Вищого господарського суду України та про визнання такими, що втратили чинність, роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України” зазначено, що відповідно до Рішення № 15-рп/2002 Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року у справі № 1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб’єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Враховуючи наведене, судова колегія прийшла до висновку, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено ЗАТ “Страхова компанія “Інкомстрах” в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.06 по даній справі не відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Інкомстрах” задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.06 у справі № 14/115 скасувати.

Задовольнити позовні вимоги Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Інкомстрах”.

Стягнути з Комунального підприємства “Київпастранс” (м. Київ, Набережне шосе, 2, рах. 5 в Київській центральній філії АППБ “Аваль”, МФО 322904) на користь Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Інкомстрах”(м. Київ, вул. Велика Васильківська, 64, рах. № 7980 в КБ “Фінанси та кредит” м. Києва, МФО 300131, ) 7065,59 грн. матеріальної шкоди та 35,33 грн. державного мита за подачу апеляційної скарги.

3. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

4. Матеріали справи № 14/115 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Кошіль В.В.