КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2006                                                                                           № 44/321-40/390

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна В.О.

суддів:                                         Рєпіної Л.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі:                              Голюк Н.І.

За участю представників:

від позивача - Шабовта О.В. (дов. від 01.11.2006р.)

від відповідача - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву № 603/юр від 03.10.2006р.

на рішення господарського суду м.Києва від 25.09.2006

у справі № 44/321-40/390

за позовом                               відкритого акціонерного товариства "Троянівський елеватор"

до                                                   Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                                                  стягнення 48782,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 09.11.2005 відмовлено в позові ВАТ "Троянівський елеватор" до Держкомматрезерву України про стягнення 53 971 грн. 38 коп. вартості послуг на зберігання матеріальних цінностей від 15.07.1999р., 8976 грн. 10 коп. вартості збитків від інфляції, 2 252 грн. 03 коп. – 3% річних. Відмова суду мотивувалась тим, що розрахунки мають проводитись заліком заборгованості з участю Міненерго, як передбачено договором, а не в грошовій формі (т. 1, а.с. 116).

Змінивши рішення суду першої інстанції, Київський апеляційний господарський суд постановою від 27.02.2006р. (т. 1, а.с. 132) стягнув суму основного боргу, визнав недійсною умову договору про розрахунки заліком, в стягненні збитків і річних відмовив.

Постановою від 15.06.2006р. Вищий господарський суд України (т. 1, а.с. 162) скасував рішення попередніх судів та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказавши на необхідність повного дослідження обставин справи та юридичного аналізу Постанов КМУ № 532 від 12.04.2002р., № 755 від 05.05.2000 р., розпоряджень КМУ № 673-р від 18.08.1998р., № 1104-р від 18.10.1999р. в контексті укладеного договору зберігання в частині проведення грошових розрахунків чи заліку.

Розглянувши справу в новому складі, господарський суд м. Києва рішенням від 25.09.2006р. (суддя Смірнова Л.Г.) позов (з урахуванням уточнення, т. 1., а.с. 90-91) задоволено повністю та стягнуто на користь зберігача матеріальних цінностей 47702 грн. 07 коп. основного боргу з врахуванням інфляційних та 1080 грн. – 3% річних. Рішення суду мотивовано тим, що з прийняттям Постанови КМУ від 05.05.2000р. № 755 розрахунки за спожиту електроенергію проводяться виключно у грошовій формі, і позивач навіть за умови можливості проведення заліку в спірному випадку не має заборгованості за спожиту електроенергію за період, за який заявлено стягнення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач просить його скасувати, в позові відмовити. Заявник скарги вказує, що розрахунки за зберігання повинні здійснюватись відповідно та в порядку визначеному договором сторін, тобто шляхом проведення заліку заборгованості між Держкомрезервом України та підвідомчими підприємствами Міненерго.

Представники сторін в засідання суду апеляційної інстанції не викликались, сторони були повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання апеляційної інстанції не з’явився, його неявка не перешкоджає розгляду скарги, тому постанова приймається за наявними матеріалами справи.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти доводів заявника заперечив та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

15.07.1999 р. між ВАТ „Троянівський елеватор" (далі – позивач) та правопопередником Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі – відповідач) було укладено договір на відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву– зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей без надання права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву (п. 1.1. договору)

.Згідно пунктів 2.1., 4.3. договору відшкодування витрат позивача по зберіганню матеріальних цінностей здійснюється, виходячи з розрахунку 2,5 грн. (з урахуванням ПДВ) за тонно-місяць зберігання фактичної кількості матеріальних цінностей державного резерву, шляхом проведення заліку заборгованості між відповідачем та Міненерго (через його підвідомчі підприємства).

Вказані положення договору, на момент його укладення узгоджувалися з положеннями Розпоряджень Кабінету Міністрів України від 18.08.1998 р. № 673-р та №1104-р від 18.10.1999 року, відповідно до яких Держкомрезерву дозволено проводити розрахунки з хлібоприймальними підприємствами за зберігання зерна шляхом здійснення взаємозаліків між цими підприємствами та енергогенеруючими компаніями за спожиту електроенергію із зменшенням на відповідну суму боргу енергогенеруючих компаній перед Держкомрезервом за використані у 1998 році вугілля, мазут, природний газ державного резерву.

Механізм здійснення взаємозаліку між хлібоприймальними підприємствами за зберігання зерна держрезерву і енергогенеруючими компаніями за спожиту електроенергію був затверджений спільним наказом Державного комітету України по матеріальних резервах, Міністерства фінансів України, Міністерства енергетики України, Державної акціонерної компанії "Хліб України" від 27.08.1998 року № 141/178/149/88.

Вказаний Механізм передбачає, що для проведення взаємозаліку Держкомрезерв щомісячно, не пізніше 10 числа наступного місяця, надає довідку (додаток 1) в розрізі хлібоприймальних пунктів підприємств Міністерству енергетики про суму заборгованості за зберігання зерна державного резерву на цих підприємствах. Міністерство енергетики доводить ці дані до енергопостачальних компаній. Вказаний документ є підставою для проведення взаємозаліку. На підставі повідомлення і виходячи з реальної заборгованості хлібоприймального підприємства за електроенергію, енергопостачальна компанія проводить взаємозалік шляхом підписання протоколу (додаток 2). Міненерго на підставі протоколів енергопостачальних компаній і хлібоприймальних пунктів складає і подає Держкомрезерву реєстр погашення заборгованості за спожиту електроенергію (додаток 3). На підставі наданого реєстру Міненерго і Державний комітет України по матеріальних резервах складають акт звірки взаєморозрахунків щодо погашення заборгованості в розрізі номенклатури. Державний комітет України по матеріальних резервах проводить на підставі акта звірки взаєморозрахунків між Міненерго і Держкомрезервом списання заборгованості за відпущений в 1998 році природний газ, вугілля, мазут в рахунок погашення заборгованості підприємств Міненерго з відображенням в бухгалтерському обліку.

Відповідач не надав суду докази, які б підтверджували наявність у позивача заборгованості за електроенергію та відповідні документи (довідки), які необхідні для здійснення взаємозаліку між хлібоприймальними підприємствами за зберігання зерна держрезерву і енергогенеруючими компаніями за спожиту електроенергію за період з 06.09.2001 року по 16.05.2005 року, за який заявлена до стягнення вартість послуг на зберігання матеріальних цінностей.

Крім того, з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 05.05.2000 р. №755 "Про утворення державного підприємства "Енергоринок" розрахунки за електричну енергію, придбану на оптовому ринку, та за спожиту електричну енергію повинні проводитися виключно у грошовій формі (п. 6).

Відповідно до ст. 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 6 Цивільного кодексу України визначає, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, можливість проведення взаємозаліків за спожиту електроенергію між позивачем та відповідачем існувала до моменту вступу в дію вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України, якою встановлено подальшу форму розрахунків за спожиту електричну енергію - грошову.

Слід також зазначити, договір від 15.07.1999 був укладений сторонами до набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2002р. №532, на яку посилається відповідач, і яка визначає порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву – виключно на підставі договору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ВАТ „Троянівський елеватор", обґрунтовані приписами Постанови Кабінету Міністрів України №755 від 05.05.2000 р., вважаються судом законними.

Судом також встановлено, що позов заявлений в межах трьохрічного строку позовної давності, а перебіг позовної давності слід обчислювати на підставі ч. 5 ст. 261 та ч. 2 ст. 530 ЦК України з 20.07.2004 р. після спливу семиденного строку від дня надіслання позивачем претензії відповідачу від 12.07.2004 р. з вимогою виконати зобов'язання за договором, (т.1, а.с. 16-18), отримання якої відповідач не заперечує, але яка була залишена ним без відповіді.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 526, 625 ЦК України, стягнення з відповідача на користь позивача 47702 грн. 07 коп. основного боргу з врахуванням інфляційних та 1080 грн. – 3% річних є правомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах і матеріалах справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від 25.09.2006р. у справі № 44/321-40/390 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву – без задоволення.

2. Справу № 44/321-40/390 повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Синиця О.Ф.