КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2006                                                                                           № 11/322

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Брайка А.І.

суддів:                                         Бившевої Л.І.

Розваляєвої Т.С.

при секретарі:                              Бажан Я.Л.

За участю представників:

від позивача - Борноуса С. Ф.,

від відповідача - не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Пивоварня Кубок"

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.11.2005

у справі № 11/322 (Євсіков О.О.)

за позовом                               Виробничо-комерційне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Колібрі"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Пивоварня Кубок"

про                                                  стягнення 2150,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2005р. у справі № 11/322 позов задоволено частково.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині стягнення з відповідача 152 грн. 72 коп. пені. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що судом порушено норми матеріального права, а саме: ст. 551 ЦК України, ст. ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”; розмір пені, яку місцевий господарський суд стягнув з відповідача, перевищує граничний розмір пені, встановлений Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 06.05.2004р. між Виробничо-комерційним підприємством “Колібрі” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Пивоварня Кубок” (замовник) укладено договір № 14/2004, відповідно до п. п. 1., 2., 3.2., 4. якого виконавець зобов’язується поставити, а замовник зобов’язується прийняти і оплатити пластини та ущільнення на теплообмінник пастеризатора мод. РАР-4/230.1 (обладнання) згідно із специфікаціями (додатки № 1 та № 2), які є невід’ємною частиною даного договору; загальна сума даного договору складає 17 000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ; поставка обладнання виконується на умовах DDР – Львів протягом 30 робочих днів з моменту надходження 100% передоплати на розрахунковий рахунок виконавця; замовник проводить 100% передоплату за виконання поставок по даному договору в строк до 10-ти банківських днів з моменту підписання договору на підставі рахунку, виставленого виконавцем.

21.06.2004р. сторони уклали додаткову угоду № 14/2004, відповідно до умов якої загальна сума договору становить 19 015 грн. 20 коп., в т. ч. ПДВ 20%; поставка обладнання здійснюється на умовах DDР – Львів до 15.07.2004р.; оплата обладнання здійснюється замовником після його поставки.

27.09.2005р. Виробничо-комерційне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Колібрі” звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Пивоварня Кубок” про стягнення 1 915 грн. 20 коп. заборгованості та 235 грн. 20 коп. неустойки за період з 08.08.2005р. по 26.09.2005р. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ст. ст. 193, 216-218, 220, 222, 223, 231, 232 265 ГК України та ст. 530 ЦК України, зазначивши при цьому, що на виконання умов договору № 14/2004 від 06.05.2004р. позивач поставив, а відповідач прийняв обладнання на загальну суму 19 015 грн. 20 коп.; відповідач свої зобов’язання за вказаним договором виконав лише частково, перерахувавши позивачу 17 100 грн. 00 коп.; таким чином заборгованість відповідача становить 1 915 грн. 20 коп.; 18.07.2005р. позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість, проте відповідач відповідь на претензію не надав, борг не сплатив; відповідно до умов договору відповідач повинен сплатити позивачу неустойку в розмірі 0,25% від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати, але не більше 10% його повної вартості..

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2005р. у справі № 11/322 позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 1915 грн. 20 коп. основного боргу та 191 грн. 52 коп. неустойки.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином договір № 14/2004 від 06.05.2004р. за своєю юридичною природою є договором поставки.

На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу обладнання, загальною вартістю 19 015 грн. 20 коп., що підтверджується актом приймання-здачі № 14/2004 від 23.07.2004р., накладною № 205/2004 від 23.07.2004р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Як стверджує позивач і не заперечує відповідач, останній лише частково оплатив отриманий за договором товар, перерахувавши позивачу 17100 грн. 00 коп.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем становить 1915 грн. 20 коп.

Відповідно до умов договору № 14/2004 від 06.05.2004р. в редакції додаткової угоди від 21.06.2004р. оплата обладнання замовником (відповідачем) здійснюється після його поставки.

Згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

18.07.2005р. позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити борг за отриманий товар. Вказана претензія була отримана відповідачем 01.08.2005р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідач відповіді на претензію не надав, борг у встановлений строк не сплатив.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 915 грн. 20 коп. заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 8.3. договору № 14/2004 від 06.05.2004р. при порушенні строків оплати поставленого за договором обладнання замовник сплачує виконавцю за кожен день прострочення неустойку в розмірі 0,25% від вартості неоплачених в строк товарів, але не більше 10% від їх повної вартості.

Як зазначалось вище, заборгованість відповідача за спірним договором становить 19 015 грн. 20 коп. Отже, як вірно визначився місцевий господарський суд, позовні вимоги про стягнення 235 грн. 00 коп. пені підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 191 грн. 52 коп.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що спірне рішення господарського суду першої інстанції винесено з врахуванням фактичних обставин справи та відповідає вимогам діючого законодавства, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Посилання апелянта на граничний розмір пені, встановлений Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” не приймається до уваги, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 551 ЦК України розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Інші доводи апеляційної скарги також є декларативними та необґрунтованими і не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення, прийнятого господарським судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м Києва відвід 15.11.2005р. у справі №11/322 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення

Головуючий суддя                                                                      Брайко А.І.

Судді                                                                                          Бившева Л.І.

Розваляєва Т.С.

08.06.06 (відправлено)