КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2006                                                                                           № 22/725

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Зеленіна В.О.

при секретарі:                              Дзюбі О.В.

За участю представників:

від позивача - Дрібний Ю.В. (дов. № 11/82 від08.11.2005)

від відповідача -Яловая Л.О.(дов. № 04 від 20.01.2006); Саратов О.Ю. ( дов. № 57 від 21.04.2006)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ "Страхова компанія "Астарта"

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.02.2006

у справі № 22/725 (Шкурат А.М.)

за позовом                               Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз"

до                                                   ВАТ "Страхова компанія "Астарта"

про                                                  стягнення 18868,50 грн.; зустрічний позов про визнання недійсним пункту 3.4. договору добровільного страхування транспортних засобів № 8/2-2171 від 18 червня 2003 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.06 у справі № 22/725 первісний позов задоволено частково: стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Астарта” на користь Державного акціонерного товариства “Чорноморнафтогаз” 15641,27 грн. основного боргу, 156,42 грн. витрат по сплаті державного мита та 97,82 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу; повернуто з Державного бюджету України Державному акціонерному товариству “Чорноморнафтогаз” зайве сплачене державне мито в розмірі 0,31 грн., перераховане платіжним дорученням №6392 від 24.10.2005р.; в іншій частині первісного позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову позов Відкритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Астарта”до Державного акціонерного товариства “Чорноморнафтогаз” про визнання недійсним пункту 3.4. договору добровільного страхування транспортних засобів №8/2-2171 від 18.06.2003р. відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ВАТ “Страхова компанія “Астарта” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.06 в частині задоволення вимог позивача та відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги, а в частині задоволення позовних Державного акціонерного товариства “Чорноморнафтогаз” відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ВАТ “Страхова компанія “Астарта” вказує на те, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка пункту 3.4 Договору добровільного страхування транспортних засобів № 8/2 від 18.06.2003, оскільки він суперечить Правилам страхування № 2, що є підставою для визнання цього пункту договору недійсним.

В апеляційній скарзі ВАТ “Страхова компанія “Астарта” вказує також на несвоєчасне повідомлення страхувальником ДАТ “Чорноморнафтогаз” страховика ВАТ “Страхова компанія “Астарта” про настання страхової події та несвоєчасне надання документів, підтверджуючих настання страхового випадку, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 05.04.2006 з’явились, підтримали доводи апеляційних скарг та заперечення на апеляційні скарги, викладені у відзиві.

У відповідності із статтею 101 Господарського процесуального Кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів встановила наступне:

18.06.2003 між ДАТ ”Чорноморнафтогаз” та Республіканською страховою компанією “Крим-Оранта”, правонаступником якої є ВАТ “Страхова компанія “Астарта”, був укладений договір добровільного страхування транспортних засобів №8/2 ( далі – Договір страхування). До Договору страхування додано перелік із 263 транспортних засобів, які застраховані за цим договором, в тому числі в перелік включено і автомобіль Опель-Зафіра, 2003 року випуску, держ. № 22278 КО.

Згідно з пунктом 1.2 Договору страхування, даний Договір укладено на випадок, в тому числі, дорожньо-транспортних пригод.

31.01.2004 сталась дорожньо-транспортна пригода з автомобілем Опель-Зафіра, 2003 року випуску, держ. № 22278 КО, яку позивач вважає страховим випадком. В обґрунтування позивач надав копію постанови від 09.02.2004 в.о. слідчого СГУ ГУ МВС України в Криму про відмову в порушенні кримінальної справи відносно водіїв Заврищенського В.А. Тешенко А.І. , Горбачова К.М. по факту ДТП, що сталось 31.01.2004.

Належним чином посвідчених матеріалів Державної автомобільної інспекції, складених по факту ДТП 31.01.2004 ( протоколу про порушення, протоколу огляду місця події, схеми до протоколу огляду місця події, довідки про ДТП та інших) позивач господарському суду не надав.

Актом № 961 від 12.02.2004 автотоварознавчого дослідження встановлена сума матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Опель-Зафіра № 22278 КО в результаті ДТП, - 16464,50грн.

У відповідності з пунктом 3.4 Договору страхування безумовна франшиза становить 5 відсотків розміру спричиненої шкоди за кожен застрахований об’єкт, сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи 15641,27 грн. судом першої інстанції стягнута з відповідача.

Однак, пункт 4.4.4 Договору страхування покладає на страхувальника обов’язок протягом доби ( не рахуючи вихідних та святкових днів) повідомити страховика-страхову компанію про страховий випадок та своєчасно надати необхідні документи та відомості, що підтверджують настання страхового випадку. Дорожньо-транспортна пригода сталась 31.01.2004 року( 31.01.2004-субота, 01.02.2004 – неділя),таким чином повідомлення у страхову компанію мало бути направлено 02.02.2004.

В матеріалах справи ( а.с.20) міститься надана позивачем копія листа № 14-05/5 від 02.02.2004 з повідомленням про ДТП, що сталось 31.01.2004, однак, доказів надсилання цього листа або його вручення особисто адресату в матеріалах справи нема. Відповідач надав колегії апеляційного суду копію листа № 14-05/5 від 02.02.2004 , на якому проставлено вхідний № 38 04.02.2004, і пояснив, що це повідомлення було здано в канцелярію нарочним 04.02.2004.Представник позивача не надав докази відправлення або вручення листа-повідомлення № 14-05/5 від 02.02.2004 і пояснив, що такі докази відсутні.

Розділ 7 Договору страхування передбачає випадки, в яких страхове відшкодування не сплачується, де, зокрема, пунктом 7.1.3. передбачено несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку без поважних причин.

Несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків передбачено також пунктом 5 статті 26 Закону України “Про страхування” як підстава для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування.

Пунктом 6.3 Договору страхування передбачено перелік документів, необхідних для складання страхового акту та здійснення страхових виплат, після отримання яких протягом 10 днів страховик здійснює страхові виплати. В матеріалах справи є копія листа № 24-05/5 від 12.03.2004 про надсилання частини документів по ДТП 31.01.2004 ( а.с.21) та копія листів № 30/733 від 19.03.2004 ( а.с.30) , № 05/5-1132 від 28.04.2004 ( а.с. 46)про надсилання акту автотоварознавчого дослідження, але доказів надсилання цих листів разом з документами до матеріалів справи не додано. В поясненнях по справі ( а.с.105) представник позивача повідомляє суд, що докази надсилання на адресу відповідача листів не збереглися.

У відповідності із статтею 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду належних доказів виконання умов Договору страхування, своєчасного, протягом доби повідомлення страхової компанії про настання страхового випадку, та надсилання передбачених Договором страхування документів - за таких обставин підстав для задоволення первісних позовних вимог немає, рішення в цій частині підлягає частковій зміні.

Зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним пункту 3.4 Договору добровільного страхування транспортних засобів № 8/2-2171 від 18.06.2003 ВАТ “Страхова компанія “Астарта” обґрунтовує тим, що вказаний пункт Договору встановлює розмір безумовної франшизи 5 відсотків від розміру заподіяного збитку на кожний застрахований об’єкт, що суперечить пункту 2.5 Правил страхування № 2 “Добровільне страхування транспортних засобів” . Пунктом 2.5 цих Правил встановлено, що франшиза встановлюється у вигляді фіксованої суми, що не може бути меншою 5 відсотків від страхової суми, обумовленої договором страхування.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України “Про страхування” добровільне страхування – це страхування, яке здійснюється на снові договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладанні договору страхування відповідно до законодавства.

Отже, законом встановлено право сторін конкретизувати в договорі умови страхування, в тому числі щодо визначення розміру франшизи.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 204 Цивільного кодексу встановлює презумпцію правомірності правочину – правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статті 215 та 217 Цивільного Кодексу України встановлюють, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, недійсним правочин або його частина може бути визнаний лише на підставах, встановлених законом. Правила страхування № 2 “Добровільне страхування транспортних засобів” , затверджені на засіданні Правління РСК “Крим-Оранта” протоколом № 4 від 20.02.1997 року, правонаступником якого є ВАТ “Страхова компанія “Астарта”, не є законом у розумінні статті 215 Цивільного Кодексу України.

Крім того, Договором страхування застраховано 263 одиниці автотранспорту на загальну страхову суму 3 млн.702764,23 грн. Якщо розраховувати розмір франшизи відповідно до Правил страхування № 2 “Добровільне страхування транспортних засобів”, то франшиза становитиме 185138 грн., що значно вище страхової суми кожної з одиниць транспорту, і в жодному страховому випадку за такого розміру франшизи страхове відшкодування не буде виплачуватись. Такі умови Договору страхування суперечили б статті 3 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні засади цивільного законодавства, в тому числі справедливість, добросовісність та розумність.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні зустрічного позову про визнання пункту 3.4 Договору страхування недійсним.

Колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва по даній справі частково не відповідають фактичним обставинам і матеріалам справи та підлягають частковій зміні.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Астарта” задовольнити частково.

2.          Внести зміни в резолютивну частину рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2006 у справі № 22/725, перші три абзаци рішення викласти в редакції :

“ В задоволенні позовних вимог ДАТ “Чорноморнафтогаз” до ВАТ “Страхова компанія “Астарта” про стягнення 18868,50 грн. відмовити повністю.”

3.          В решті рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2006 у справі № 22/725 залишити без змін.

4.          Матеріали справи № 22/725 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Зеленін В.О.

12.07.06 (відправлено)