КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2006                                                                                           № 15/531-44/599

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Алданової С.О.

суддів:                                         Моторного О.А.

Кошіля В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з"явився;

від відповідача - не з"явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву

на рішення Господарського суду м.Києва від 21.02.2006

у справі № 15/531-44/599 (Сулім В.В.)

за позовом                               Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України""Братолюбівський елеватор"

до                                                   Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                                                  стягнення 288232,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Братолюбівський елеватор" (далі – позивач) звернулось з позовом до Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі –відповідач) про стягнення 288232,50 грн.

Відповідач подав зустрічну позовну заяву в якій просив суд повернути самовільно використані матеріальні цінності державного резерву та стягнути штрафні санкції у сумі 862222,19грн.

21.06.05р. рішенням Господарського суду міста Києва у первісному позові відмовлено повністю, а зустрічний позов задоволено повністю.

24.11.05р. постановою Вищого господарського України рішення Господарського суду міста Києва по справі №15/531 від 21.06.05р. в частині відмови в задоволені первісного позову скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 21.06.05р. №15/531 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.06р. у справі №15/531-44/599 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Відповідач стверджує, що суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи та виніс незаконне рішення, оскільки розрахунки заборгованості, які були подані позивачем не відповідають вимогам постанови КМ України № 532 від 12.04.2003р.

Представники сторін у судове засідання не з’явились, відзиву на апеляційну скаргу позивач не надіслав. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, який був присутній на попередньому судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Між Державним комітетом України по матеріальних резервах і Дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Братолюбівський елеватор” укладено договір про відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву від 01.08.1999р. № 109.

Предметом вказаного договору є відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей без надання права користування цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву (п. 1.1 договору).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 серпня 1998 р. № 673-р дозволено Держкомрезерву проводити розрахунки з хлібоприймальними підприємствами за зберігання зерна шляхом здійснення взаємозаліків між цими підприємствами та енергогенеруючими компаніями за спожиту електроенергію із зменшенням на відповідну суму боргу енергогенеруючих компаній перед Держкомрезервом за використані у 1998 році вугілля, мазут, природний газ державного резерву.

Указом Президента України “Про Міністерство економіки України” від 23.10.2000р. № 1159/200 визнано таким, що втратив чинність Указ Президента від 09.12.1998р. № 1340 “Про затвердження Положення про Державний комітет України по матеріальних резервах”.

Відповідно до Указу Президента України від 07.08.2001р. № 603/2001 Державний комітет України з державного матеріального резерву є правонаступником Державного агентства з управління державним матеріальним резервом.

Указом Президента України від 20.10.2001р. № 996/20041 затверджено положення про Державний комітет України з державного матеріального резерву. Зазначеним положенням завдання по управлінню державним резервом покладено на відповідача за первісним позовом.

Отже, Державний комітет України з державного матеріального резерву є правонаступником Державного комітету по матеріальних резервах.

Згідно до ч. 1,2 ст. 11 Закону України „Про державний матеріальний резерв” запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об'єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Відповідно до п. 4.3. договору №109 від 01.08.1999р. відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати зберігача по зберіганню, виходячи з розрахунку - 2,5 грн. (з урахуванням ПДВ) за тонно-місяць зберігання фактичної кількості матеріальних цінностей державного резерву шляхом проведення заліку заборгованості між відповідачем та Міненерго (через його підвідомчі підприємства).

Частиною 6 Постанови Кабінету Міністрів України №755 від 06.05.2000р. (момент набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України №755 - 26.05.2000р.) встановлено, що розрахунки за електричну енергію, придбану на оптовому ринку, та за спожиту електричну енергію проводяться виключно у грошовій формі.

Таким чином, п. 4.3 Договору №109 від 01.08.1999р. є недійсним з моменту набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України №755, а саме з 26.05.2000р. в частині проведення заліку заборгованості між Державним комітетом України з Державного матеріального резерву та Міненерго (через його підвідомчі підприємства).Відповідно до ст. 60 Цивільного кодексу УРСР недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Тому, з червня 2000р. розрахунки по Договору №109 від 01.08.99р. за зберігання матеріальних цінностей державного резерву проводяться у грошовій формі згідно калькуляцій на зберігання зерна по ДП „Братолюбівський елеватор”.

У квітні 2000 року на підставі нарядів відповідача № 902/Комб від 29.03.2000р. та 867/Комб від 28.03.2000р. позивачем було відвантажено ВАТ „Племптахорадгосп Броварський” 394 тонни пшениці 6-го класу (по 118 та 276 тонн відповідно до кожного з вказаних нарядів), а також 200 тонн жита групи А відповідно до наряду № 559/Овс від 13.04.2000р. отримав НВО „Либідь”. Кількість зерна на кінець квітня 2000 року становила 2472 тонни. Така ж кількість зернової продукції знаходилась на відповідальному зберіганні позивача протягом наступного року в період з квітня 2000 по квітень 2001 року.

В травні 2001 р. на підставі наряду відповідача № 196/Новот від 15.03.2001р. Новотроїцькому елеватору позивачем було відвантажено 32 тонни пшениці 5-го класу, отже, на кінець місяця загальна кількість зерна на збереженні становила 2440 тонн.

У червні 2001 року на підставі нарядів відповідача за номерами 2/Чорноб від 31.05.2001р. та 3/Чорноб від 18.06.2001р. СПП ЗАТ „Чорнобаївське” позивач відвантажив 182 тонни пшениці 6-го класу. Залишена зернова продукція у кількості 2258 тонн зберігалася протягом наступних місяців по березень 2002 року включно.

У квітні 2002 року згідно нарядів № 138/Дабл. від 23.04.2002р. та 115-2/Табл. від 19.04.2002р. позивачем було відпущено ТОВ „Дабл ю. Джей. Юкрейн. ЛТД” 142 тонни проса 3-го класу, в травні 2002 року на підставі нарядів за номерами 196/Новот від 15.03.2001р. та 429/Брат від 28.05.2002р. було відвантажено 245 тонн зернової культури. Кількість зерна на кінець квітня і травня 2002 року становила 2116 та 1871 тонн відповідно.

У червні 2002 року відповідно наряду № 275/Брат від 19.06.2002р. позивач відвантажив 122 тонни пшениці 4-го класу та на його площах залишилося 1749 тонн зерна, яку він зберігав з липня 2002 по січень 2003 року включно.

В лютому 2003 року у відповідності з нарядом відповідача № 5/Кулінд від 29 січня 2003 року в порядку переміщення було відвантажено Куліндорівському КХП Одеської області 264 тонни пшениці 6-го класу, а залишені 1485 тонни зерна зберігалися протягом наступного періоду до кінця травня 2003 року.

Отже, в період з червня 2000 року по травень 2003 року включно позивачем належним чином у відповідності з умовами цього Договору виконувалися зобов'язання зі збереження продукції відповідача.

Позивач нараховує розрахунок витрат за зберігання матеріальних цінностей у розмірі:

В період з серпня 2000р. по квітень 2001р. (вартість по калькуляції 5,42грн. за тонну зберігання) - 120 584,16 грн.;

В період з травня 2001р. по березень 2002р. (вартість по калькуляції 5,42грн. за тонну зберігання) - 122 383, 60грн.;

Квітень 2002р. (вартість по калькуляції 5,42 за тонну зберігання) - 11 468,72грн.;

Травень 2002р. (вартість по калькуляції 5,42 за тонну зберігання) - 10 140,82грн.;

В період з червня 2002р. по січень 2003р. (вартість по калькуляції 5,42 за тонну зберігання) - 75 836,64грн.;

В період з лютого 2003р. по травень 2003р. (вартість по калькуляції 5,42 за тонну зберігання) - 32 194,48грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для визнання недійсним частини договору, яка визначає вартість зберігання в 2.5 грн. за тонно-місяць відсутні, а посилання позивача на розрахунок відшкодування витрат згідно калькуляції у розмірі 5.42грн. є необґрунтованим.

Перевіривши розрахунки, колегія суддів встановила, що загальна сума заборгованості витрат по зберіганню зерна Держкомрезерву України на ДП Братолюбівський елеватор за період з 01.08.1999 по 01.06.2003р. становить 288 232,50грн.

Відповідач зазначає в апеляційній скарзі, що розрахунок його заборгованості, який наданий позивачем, не відповідає постанові КМ України № 532 від 12.04.2003р., однак контр-розрахунку чи інших доказів на підтвердження своїх доводів не надав, тому судова колегія вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до статті 161 Цивільного кодексу УРСР, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 2 ст. 417 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що в разі безоплатного схову той, хто здав майно на схов, зобов'язаний відшкодувати охоронцеві витрати, необхідні для збереження майна.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання відповідача про ненастання строків оплати по зберіганню спростовуються матеріалами справи, що містять докази виставлення рахунків-фактур від 02.06.03р. та його відзивом на позовну заяву від 17.11.04р.

Оскільки факт порушення відповідачем зобов'язань встановлено та по суті не оспорено відповідачем, апеляційний суд вважає, що його заборгованість в сумі 288 232,50грн. підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач, всупереч приписів даної статті, обставини на які він посилається, як на підставу для скасування рішення суду, документально не обґрунтував та не довів.

Тому апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 21.02.06р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, а тому підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2006 у справі № 15/531-44/599 - без змін.

Матеріали справи повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Алданова С.О.

Судді                                                                                          Моторний О.А.

Кошіль В.В.