КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2006                                                                                           № 22/732

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Вербицької О.В.

Кошіля В.В.

при секретарі:                              О.В.Вінницька

За участю представників:

від позивача -Закревського Є.О.

від відповідача -Шушпанов О.Ю., Піхур О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Гамалія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.12.2005

у справі № 22/732 (Шкурат А.М.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "М.І.Б.С. тревел"

до                                                   ЗАТ "Гамалія"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 67885,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.12.2005 позов задоволено частково. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Гамалія” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “М.І.Б.С.” тревел (М.І.В.S. travel) 60 421,98грн. основного боргу, 2 835,70грн. пені, 632,58грн. державного мита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та відмовити в позові. Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не належним чином, не повно з’ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2005 без змін.

Апеляційний господарський суд дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, прийшов до наступного.

29.03.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено Агентську угоду № 7, відповідно до умов якої позивач доручив відповідачу здійснювати продаж авіаперевезень на чартерні рейси, що здійснюються перевізниками згідно із додатками до даної Агентської угоди, тоді як відповідач брав на себе виконання такого доручення згідно з умовами даної Угоди.

29.03.2005 року між позивачем та відповідачем до Агентської угоди було укладено додаток № 1, відповідно до умов якого сторони погодили маршрут, розклад рейсів та їх вартість.

Пунктом 1.1 Агентської угоди зазначається, що додатки до цієї угоди є її невід’ємною складовою частиною.

Агентська угода та додаток № 1 до неї від 29.03.2005 містить підписи повноважних осіб обох сторін що виступили суб’єктами в даному зобов’язанні.

Частиною 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Пунктом 3.4 Агентської угоди, відповідач зобов’язаний проводити розрахунки з позивачем за авіаперевезення, перераховуючи їх вартість в узгодженому розмірі на розрахунковий рахунок позивача в установленому даною Агентською угодою порядку.

Пунктом 5.1 Агентської угоди до початку польотів відповідач вносить на рахунок позивача депозит в сумі, порядку та строки, що визначені в додатках до цієї Агентської угоди.

Відповідно до п. 5 додатку № 1 до Агентської угоди, відповідач зобов’язаний був сплатити позивачу депозит в еквіваленті 3 010,00 доларів США в гривнях по курсу НБУ протягом 5 днів після підписання Додатку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Отже відповідач відповідно до п. 5 додатку № 1 до Агентської угоди який підписаний 29.03.2005, був зобов’язаний сплатити позивачу грошову суму, яка визначається як гривневий еквівалент 3 010,00 доларів США у строк до 03.12.2005 року включно.

Свої зобов’язання з оплати депозиту відповідач перед позивачем не виконав, визначену умовами Агентської угоди грошову суму позивачу не сплатив.

Відповідно до п. 3.4 Агентської угоди, відповідач зобов’язується проводити з позивачем розрахунки за авіаперевезення в порядку, визначеному даної Агентською угодою. Згідно до п. 1.1. Додатку до Агентської угоди є невід’ємною частиною Агентської угоди, а отже на умови, викладені у додатку поширюються положення самої угоди.

Пунктом 3 додатку № 1 Агентської угоди відповідач гарантує позивачеві своєчасну оплату в розмірі 100% вартості блока-чартера не пізніше ніж за 5 днів до вильоту рейсу з пункту відправлення.

Як вбачається з п. 2 додатку № 1 Агентської угоди кількість місць в блоці чартерних рейсів, вартість кожного блоку та дати вильоту рейсу викладені у систематизованій по датах вильотів таблиці. Згідно з даною таблицею блок-чартеру складається із 20 місць у повітряному судні, а вартість блоку-чартеру для кожного з рейсів, що виконуються на виконання цього Додатку, визначається як еквівалент 3 010,00 доларів США за кожен блок, і в дану вартість включається перевезення в два напрямки (туди/назад).

Пунктами 2, 3 додатку № 1 Агентської угоди, відповідач був зобов’язаний сплачувати позивачу: у строк до 23.04.2005 (рейс № УУ231/232) – 15 200,50 гривень (3010,00 доларів США за курсом НБУ); у строк до 24.04.2005 (рейс № УУ231/232) – 15 200,50 гривень; у строк до 02.05.2005 (рейс № УУ635/636) – 15 200,50 грн.; у строк до 04.05.2005 (рейс № УУ231/232) – 15 200,50 грн..

Згідно п. 4 Додатку № 1 до Агентської угоди, відмова від сплати відповідачем нереалізованих місць з блоку після підписання угоди не припустима ні за яких обставин, за виключенням форс-мажорних. Наявність форс-мажорних обставин у відносинах, які є предметом оцінки в даній справі судом не встановлено.

Загальна сума, яку відповідач був зобов’язаний сплатити позивачу на виконання умов п.п. 2, 3 додатку № 1 Агентської угоди становить 60 802,00 грн., які повинні були сплатитись відповідачем позивачу у визначені вище терміни.

Листом ЗАТ Авіакомпанія “Аеросвіт” № фд 768 від 19.12.2005, за договором № 26-094 між позивачем та ЗАТ Авіакомпанія “Аеросвіт” позивач отримав гарантовану квоту-місць на рейси № УУ231/232 у кількості 87 місць в кожний напрямок. Відповідно до наданий ЗАТ Авіакомпанія “Аеросвіт” даних позивач зберіг квоту в кількості 20 місць для кожного з рейсів, що визначені у додатку № 1 до Агентської угоди, за виключенням рейсу № УУ231/232 від 30.04.2005, в якому із 87 місць позивач використав 68, тобто неоплачених відповідачем посадочних місць у салоні літака вказаного рейсу у напрямку “Київ-Іракліон” фактично було 19.

Право використання позивачем білетів з квоти відповідача передбачене п. 5.12 Агентської угоди, відповідно до якої за наявності попиту позивач має право запитати у відповідача авіаквитки з наданої відповідачеві умовами цієї угоди квоти. В такому випадку вартість таких білетів відповідачем не оплачується.

Позивач фактично відкликав один авіаквиток із квоти відповідача, виділеної йому на авіарейс № УУ231/232 від 30.04.2005 в одному напрямку, а отже включення вартості цього квитка до загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем є безпідставним.

Відповідно до рядка 2 таблиці п. 2 додатку № 1 до Агентської угоди вартість 20 місць в обидва напрямки для рейсу № УУ231/232 від 30.04.2005 складала 3 010,00 доларів, а отже вартість одного білету в одному напрямку складає 75,25 доларів США що за офіційним обмінним курсом НБУ становило 380,02 грн..

Отже, відповідачем залишились не оплаченими місця у рейсах літаків на загальну суму 60 421,98 грн., тоді як позивач зберігав для нього зазначені місця у якості квоти на виконання прийнятих позивачем на себе зобов’язань за Агентською угодою та додатком № 1 до неї, який є невід’ємною частинної названої угоди.

Всі учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов’язання відповідно до вимог, зокрема, договору (ст. 193 ГК України).

Відповідач свої договірні зобов’язання по сплаті позивачу грошової суми у розмірі 60 421,98 грн. не виконав, зазначену суму не сплатив відповідно до умов пункту 3.4 Агентської угоди на розрахунковий рахунок позивача у строк, встановлений п. 3 додатку № 1 до Агентської угоди, а отже заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості в сумі 64 842,00 грн. підлягають задоволенню частково, з відповідача підлягає стягненню 60 421,98 грн..

Також п. 6.6 Агентської угоди, у разі порушення строків проведення розрахунків відповідач сплачує позивачу пеню, що становить одну облікову ставку НБУ, діючу в період прострочення платежу.

Частиною другою ст. 193 ГК України порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Частиною другою ст. 217 ГК України встановлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. До штрафних санкцій ст. 230 ГК України відносить господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Згідно ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання. Неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Отже апеляційний господарський суд приходить до висновку, що згідно до пункту 6.6 Агентської угоди, відповідач зобов’язаний сплачувати позивачу грошову суму у розмірі, яка визначається у розмірі однієї облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення виконання своїх грошових зобов’язань.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується відповідача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він просив скасувати оскаржувальне рішення в частині задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства “Гамалія” не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2005 у справі № 22/732 залишенню без змін.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Гамалія” залишити без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2005 у справі № 22/732 – без змін.

Матеріали справи № 22/732 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Кошіль В.В.