КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2006                                                                                           № 26/155

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Малетича М.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Даниленко О.В. (дов. №12 від 03.01.2006);

Кравченко А.В. (дов. №624 від 04.07.2006);

від відповідача - Плотніцький В.В. (дов. №216 від 30.12.2005);

Пугаченко Т.О. (дов. №327 від 28.04.2006);

розглянувши засіданні апеляційну скаргу Акціонерне страхове товариство "Вексель" та апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Арма”

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.05.2006

у справі № 26/155 (Пінчук В.І.)

за позовом                               Акціонерного страхового товариства "Вексель"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Арма"

про                                                  стягнення 107015,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 26/155 від 25.05.2006 позов задоволено частково: стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Арма” на користь Акціонерного страхового товариства “Вексель” 65264,41 грн. страхового відшкодування, 12228,25 грн. збитків від інфляції, 2928,76 грн. три відсотки річних, 804,82 грн. держмита, 88,74 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні позовних вимог про стягнення 11805,03 грн. пені та 14789,37 грн. збитків ( упущеної вигоди) відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що на підставі договору від 20.08.2002 “Про співробітництво по факультативному перестрахуванню” та умовами конкретного договору перестрахування ковер-нота від 10.03.2004 відповідач прийняв на себе ліміт відповідальності 40 відсотків від страхової суми по кожній партії вантажу. Згідно з умовами Договору відповідач зобов’язаний протягом 5 банківських днів сплатити на користь позивача частку у страховому відшкодуванні в сумі 65264,41 грн., а оскільки відповідач не виконав це своє зобов’язання, то судом першої інстанції було стягнуто частку страхового відшкодування в сумі 65264,41 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних на підставі статті 625 Цивільного Кодексу України.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 11805,03 грн. було відмовлено, оскільки пеня не була передбачена умовами договору перестрахування ковер-нот, а у стягненні 14789,37 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди судом було відмовлено, оскільки позивачем не доведено ці збитки та причинний зв’язок між завданими позивачу збитками та безпосередніми діями або бездіяльністю відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ЗАТ “Страхова компанія “Арма” звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2006, прийняти нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, статті 43 Господарського процесуального кодексу України, судом не було всебічно, повно і об’єктивно розглянуто в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а також судом першої інстанції було порушено та неправильно застосовано норми статті 613 Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі ЗАТ “Страхова компанія “Арма” посилається на фактичне проведення розслідування позивачем страхового випадку без участі представника ЗАТ СК ”Арма”, хоча за умовами Договору “Про співробітництво по факультативному перестрахуванню(ретроцесії)” перестраховик має право та виявив бажання приймати участь у розслідуванні причин і обставин страхового випадку по прямому договору страхування. Крім того, АСТ “Вексель” фактично позбавило себе права на регрес до особи, вина якої могла бути встановлена в подальшому компетентними органами. За таких обставин відповідач ЗАТ СК “Арма” вважає, що підстав для відшкодування позивачу частки 40 відсотків у страховому відшкодуванні нема.

Також до Київського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга позивача, в якій він просить апеляційний суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2006 та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що судом першої інстанції не повністю з’ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору та на не доведеність обставин справи, які суд визнав встановленими. Так, АСТ “Вексель” спрямовує кошти, отримані ним за виплатами по договорам перестрахування, зокрема, на формування страхових резервів, і якби кошти було своєчасно одержано від відповідача, то АСТ “Вексель” вклав би їх у банківський вклад( депозит), по якому за час затримки перерахування коштів отримав би у вигляді відсотків за банківським вкладом 14789,37 грн., тому вважає збитки у вигляді упущеної вигоди доведеними.

Щодо стягнення пені позивач вважає відмову суду першої інстанції необґрунтованою, оскільки пеня в розмірі 0,5 відсотків від простроченої суми за кожний день прострочення передбачена пунктом 5.4 Договору “Про співробітництво по факультативному перестрахуванню (ретроцесії)”.

Представники сторін в судове засідання з’явились, підтримали свої доводи, викладені в апеляційних скаргах, та запереченнях на апеляційні скарги іншої сторони.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила:

Між позивачем та відповідачем був укладений договір “Про співробітництво по факультативному перестрахуванню (ретроцесії)” №21/02-П від 20.08.2002 (далі – Договір перестрахування).

На підставі цього Договору перестрахування сторони уклали Ковер - нот №02-03/04г/АМ від 10.03.2004р.(далі Ковер – нот) як конкретний договір перестрахування на умовах добровільного страхування вантажів на території України, страхова сума при перевезенні партії вантажу складає 100 відсотків вартості вантажу на умовах “ з відповідальністю за всі ризики”.

Відповідно до умов договору позивач (перестрахувальник) передав відповідачеві (перестраховику) в перестрахування автомобілі марок Honda Ассогd 2004р., кузов № JHMCL96404C205597; Honda НR -V 2004р., кузов JHMGH47704S202885; Honda Stгееm 2004р., кузов № JHMRN38504C200070 та Honda НR - V 2004р., кузов № JHMGH48504S202612, які перевозилися автомобільним транспортом як вантаж та застраховані АСТ “Вексель” згідно страхового поліса №0024306 від 14.05.2004р. ТОВ “Донбас-Моторс”.

В пункті “відповідальність перестраховика” Ковер – ноту передбачено, що ліміт відповідальності, прийнятий в перестрахування відповідачем, становить 40% від страхової суми по кожній партії вантажу, по кожній відправці.

Позивач зазначає, що він належним чином виконав взяті на себе за ковер - нотом обов’язки та своєчасно сплатив відповідачеві перестрахову премію.

Під час перевезення застрахованих позивачем та перестрахованих у відповідача автомобілів по маршруту м. Київ - м. Донецьк 15.05.2004 стався страховий випадок, внаслідок якого були пошкоджені застраховані автомобілі.

Постановою ( а.с.32) ОБДПС ДАІ при УМВС України в Харківській області від 23.05.2004 про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що водій Христянович Д.Я. 15 травня 2004 року перевозив на автомобілі МАН 176-90 КВ з причепом № 198-56 вантаж – легкові автомобілі в закріпленому стані зі швидкістю 70 км/год. Проїзна частина була рівна, суха, видимість гарна. На автомобілі МАН миттєво лопнула автошина переднього правого колеса. Водієм було здійснено екстрене гальмування, але автомобіль став некерованим та з’їхав у правий кювет по ходу руху та зіткнувся з залізобетонною спорудою. Таким чином, ця дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок нещасного випадку (миттєвого розриву колеса) та вини водія Христянович Д.Я. в порушенні Правил дорожнього руху України нема, що і підтверджується висновком незалежної автотранспортної комісії від 20.05.2004 та висновком автотехнічного дослідження від 23.05.2004. Враховуючи, що порушень ПДР України в діях водія Христянович Д.Я. нема, а тим самим нема і складу правопорушення за фактом цієї пригоди, а тому, керуючись ст.6 п.2 Кримінального процесуального Кодексу України ОБДПС ДАІ при УМВС України в Харківській області в порушенні кримінальної справи за фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

За таких обставин посилання відповідача ЗАТ СК “Арма” в апеляційній скарзі на те, що 16.05.2004 між страхувальником ТОВ “Донбас-Моторс” та перевізником безпідставно було складено “Акт о повреждении груза” , в якому зазначено “ вини перевозчика в данном ДТП нет”, чим позбавлено страхові компанії права на стягнення виплаченого страхового відшкодування з перевізника, - не ґрунтуються на матеріалах справи. Відсутність вини перевізника встановлена компетентними органами у встановленому чинним законодавством порядку.

У відповідності із пунктом 4.1.6 Договору перестрахування Позивач повідомив відповідача про страховий випадок протягом двох робочих днів з моменту одержання інформації про його настання листом № 771 від 18.05.2004р.

ЗАТ СК “Арма” в листі № 220 від 21.05.2004 висловила своє бажання прийняти участь у розслідуванні та врегулюванні страхового випадку та повідомила про направлення свого фахівця відділу врегулювання збитків Холошу Н.В. для участі в розслідуванні страхового випадку.

АСТ “Вексель” в листі № 841 від 26.05.2004 зазначив, , що своєчасно повідомив відповідача про настання події, що може бути визнана страховим випадком та не заперечує проти участі ЗАТ АСК ”Арма” в розслідуванні згаданої події, що його представником у м. Донецьку 18.05.2004 здійснено огляд пошкодженого вантажу.

Відповідач ЗАТ СК”Арма” не надав суду доказів, що його фахівцю Холоші Н.В., направленому для участі в розслідуванні обставин страхового випадку, з боку позивача перешкоджали приймати участь в розслідуванні, що йому не надали на ознайомлення матеріали Постанови ОБДПС ДАІ при УМВС України в Харківській області про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди , чи будь-які інші.

Як вбачається з Актів № 767, 766, 765, 764 товарознавчого дослідження огляд автомобілів провадився 18.05.2004, а висновки та самі акти датовано 04.06.2004., тобто представник відповідача Холоша Н.В. мав можливість оглянути пошкоджені автомобілі, надати зауваження або заперечення до актів товарознавчого дослідження.

По факту страхового випадку було складено страхові акти № 39/1-05/99-04 від 24.06.2004, № 39/2-05/99-04 від 24.06.2004, № 39/3-05/99-04 02.07.2004, № 39/4-05/99-04 від 06.07.2004.В матеріалах справи містяться платіжні доручення № 357 від 25.06.2004р., № 377 від 05.07.2004р. та № 388 від 08.07.2004р., відповідно до яких позивачем було перераховано кошти Товариству з обмеженою відповідальністю “Донбас – Моторс”, які є виплатою страхових відшкодувань на користь страхувальника, згідно страхових актів № 39/1-05/99-04 від 24.06.2004р., № 39/2-05/99 - 04 від 24.06.2004р., № 39/3 - 05/99- 04 від 02.07.2004р. та № 39 4 -05/99 -04 від 06.07.2004р. в сумі 160 561,03 грн.

Було проведено автотоварознавче дослідження, за яке позивачем було сплачено 2600 грн., що підтверджено актами здачі - приймання виконаних робіт № 845 від 01.06.2004р., № 890 від 07.06.2004р., № 900 від 04.06.2004р., № 908 від 10.06.2004р. та платіжними дорученнями № 378 від 03.06.2004р., № 604 від 15.06.2004р., №452 від 08.06.2004р.

Позивачем було направлено лист від 01.09.2004р., в якому містилося прохання до відповідача про виплату частки ЗАТ “СК “АРМА” в страховому відшкодуванні на користь АСТ “Вексель” в сумі 65 264, 41 грн. в порядку та строки, передбачені договором про співробітництво по факультативному перестрахуванню № 21/02П від 20.08.2002р., оскільки пункт 8.1. Договору перестрахування зобов’язував відповідача протягом 5 - ти банківських днів сплатити на користь позивача частку у страховому відшкодуванні в розмірі 40 відсотків згідно з ковер-нот в сумі 65264, 41 грн.

Відповідач листом від 08.12.2005р. відмовив позивачу у виплаті своєї частки в страховому відшкодуванні, посилаючись на порушення позивачем п.п.2 п.4.4.2., п.3 п.4.4.2 договору, які судом першої інстанції обґрунтовано визнано не доведеними відповідачем, оскільки позивач виконав зобов’язання, передбачені положеннями цього Договору і конкретного договору перестрахування, та не відмовив і не перешкоджав участі представника перестраховика в розслідуванні причин і обставин страхового випадку по прямому договору страхування.

Тобто відповідач не виконав обов’язки, які передбачені Договором та Ковер - нотом та не сплатив на користь позивача належні йому кошти, чим порушив умови договору та вимоги п.3 ч.1 ст. 20 Закону України “Про страхування”, відповідно до якого, страховик зобов’язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Пунктом 1 ст. 25 Закону України “Про страхування” встановлено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту.

Відповідно до ст.12 Закону України “Про страхування” перестрахування – це страхування одним страховиком на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов’язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Стаття 625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач взагалі не сплачував борг позивачу з вересня 2004р. по січень 2006р., розмір частки страхового відшкодування згідно з ковер-нот, що складає 40 відсотків, або суму 65264, 41 грн. з урахуванням індексу інфляції 15157, 01 грн. та 3 відсотки річних в сумі 2928,76 грн. судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 11805,03 грн., нарахованої позивачем за період з 01.03.2005 по 28.02.2006 за 365 днів, слід зазначити наступне.

Статтею 193 Господарського Кодексу України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 549 Цивільного Кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Умовами Ковер-ноту відповідальність відповідача у вигляді пені не передбачена, а пункт 8 Договору перестрахування встановлює, що перестрахувальник перераховує страхувальнику ( вигодонабувачу) частину страхового відшкодування, що відповідає його частині відповідальності по конкретному ковер-ноту, протягом 5 банківських днів після одержання від перестрахувальника комплекту документів, які були направлені позивачем відповідачу 01.09.2004. Відповідач листом № 432 від 21.09.2004 ( а.с.116) підтвердив отримання від позивача комплекту документів, свою частину страхового відшкодування повинен був перерахувати не пізніше 10.09.2004, а з 11.09.2004 починається прострочення виконання грошового зобов’язання, за яке може бути нарахована пеня. Шість місяців для нарахування пені, встановлені п.6 ст.232 Господарського кодексу України, закінчились 11.03.2005, таким чином, позивачем необґрунтовано нарахована пеня, починаючи з 01.03.2005 по 28.02.2006. в розмірі 11805,03 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач наполягає на тому факті, що якщо б відповідач виконав належним чином своє зобов’язання відповідно до договору та Ковер - ноту, то позивач мав би розмістити зазначені кошти відповідно до статей 7 та 31 Закону України “Про страхування” на депозитних рахунках банків з метою отримання доходів.

Позивачем не було доведено причинний зв’язок між завданими позивачу збитками у вигляді неотриманих доходів в розмірі 14789,37 грн. та безпосередніми діями або бездіяльністю відповідача. Крім того, позивачем не доведено, що своєчасно отримані від відповідача кошти він би вклав в банк на депозит, а не використав на інші потреби, а якщо б і вклав в банк на депозит ,- то з неминучістю отримав би по ним банківські відсотки.

За таких обставин колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2006 у справі № 26/155 залишити без змін, а апеляційні скарги Акціонерного страхового товариства “Вексель” та Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Арма” без задоволення.

2. Матеріали справи № 26/155 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Малетич М.М.

03.08.06 (відправлено)