КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2006                                                                                           № 1/59(12/94)

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна В.О.

суддів:                                         Синиці О.Ф.

Рєпіної Л.О.

при секретарі:                              Дзюбі О.В.

За участю представників:

від позивача - Журавська Л.В. (дов. від 21.06.2006р.)

від відповідача 1 – Нестерець В.А (дов. № 139 від 27.09.2006р.)

від відповідача 2 - Петров В.І. - директор

від відповідача 3 - Гуменюк І.В. (дов. № 3 від 13.04.2005р.)

від третьої особи - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Компаньйон"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.05.2006

у справі № 1/59(12/94)

за позовом                               товариства з обмеженою відповідальністю "Компаньйон"

до                                                   дочірнього підприємства "Постач-Нафто-Сервіс" Відкритого акціонерноготовариства "Постачальник"

приватного підприємства "Антар"

приватного підприємства "Дизель Сервіс"

третя особа відповідача           відкрите акціонерне товариство "Постачальник" в особі ліквідатора Лященко В.І

про                                                  визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Компаньйон" звернулося до суду з позовом до ДП "Постач-Нафто-Сервіс" ВАТ "Постачальник", ПП "Антар" та ПП "Дизель Сервіс" про визнання частково недійсними договору купівлі-продажу від 21.11.2000р., укладеного між ДП "Постач-Нафто-сервіс" ВАТ "Постачальник" та ПП "Антар" та договору купівлі-продажу від 10.12.2002р., укладеного між ПП "Антар" і ПП "Дизель сервіс", щодо продажу і перепродажу частини складу № 11, площею 122,08 кв.м., що позначений на плані літерою В-1 та знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 46, яку, як стверджує позивач, він першим придбав у ДП "Постач-Нафто-сервіс" ВАТ "Постачальник" за договором від 19.10.2000р., ніж другий і третій відповідачі.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду України попередні судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області. При цьому ВГСУ вказав, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є, незалежно від того, чи відповідає спірна угода закону, а захист прав такої особи можливий шляхом пред’явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені ст. 145 ЦК УРСР.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 11.05.2006р. (суддя Шестак В.І.) у позові відмовлено повністю. Рішення суду мотивовано пропуском позивачем строку позовної давності щодо вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 21.11.2000р., укладеного між ДП "Постач-Нафто-сервіс" та ПП "Антар", оскільки позивач спільно з ПП “Антар” користувався частиною складу з листопада 2000 року та повинен був дізнатися про існування цього договору з моменту його укладення. В задоволенні вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 10.12.2002р., укладеного між ПП "Антар" і ПП "Дизель сервіс" відмовлено з тих підстав, що ПП "Дизель сервіс" є добросовісним набувачем і права позивача, який вважає себе власником частини складу, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсним договору, в якому позивач не є стороною. Поряд з цим суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України вийшов за межі позовних вимог та визнав недійсними укладені між позивачем та ДП "Постач-Нафто-сервіс" договори купівлі-продажу від 19.10.2000р. (на підставі ст. 58 ЦК УРСР) та від 16.08.2002р. (на підставі ст. 48, 225 ЦК УРСР), а також договір купівлі-продажу від 21.11.2000р., укладеного між ДП "Постач-Нафто-сервіс" та ПП "Антар" (на підставі ст. 48, 225 ЦК УРСР).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. Заявник скарги вважає, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки про порушення своїх прав ТОВ “Компаньйон” дізнався 27.02.2004р., з дати надходження на його адресу відмови у реєстрації за ним права власності на частину складу у зв’язку з тим, що право власності на весь склад вже зареєстровано за ПП "Антар". Заявник скарги також вказує, що підстав для пред’явлення віндикаційного позову немає, оскільки товариство по цей день володіє і користується спірною частиною складу, що захист його прав можливий шляхом визнання договору недійсним, незалежно від того чи є ТОВ “Компаньйон” стороною договору. Позивач, також вказує, що на момент продажу частини складу товариству “Компаньйон” за договором від 19.10.2000р. ДП "Постач-Нафто-сервіс" було власником майна, переданого до його статутного фонду засновником, і мало право розпоряджатися ним у відповідності до свого статуту без будь-яких обмежень.

Відповідачі відзиви на апеляційну скаргу не надали, їх представники проти доводів заявника заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Представники сторін в засідання суду апеляційної інстанції не викликались, сторони були повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги. Третя особа в судове засідання апеляційної інстанції не з’явилась, її неявка не перешкоджає розгляду скарги, тому постанова приймається за наявними матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, що діяв на момент укладення оспорюваних договорів, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Отже, метою звернення до суду з таким позовом є необхідність відновлення становища, що існувало до укладення угоди з порушенням умов його дійсності. Проте з матеріалів справи вбачається, що позивач не належить до кола суб'єктів, між якими виникли спірні правовідносини щодо укладення договору, і застосування наслідків недійсності угоди, які стосуються сторін угоди не поширюються на права позивача. Таким чином, права позивача, який вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу складу від 21.11.2000р. між ДП "Постач-Нафто-сервіс" і ПП "Антар" та від 10.12.2002р. між ПП "Антар" і ПП "Дизель сервіс", в яких позивач не є стороною.

Захист прав ТОВ “Компаньйон” можливий шляхом пред’явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені ст. 145 ЦК УРСР.

По-друге, відповідно до ч. 1 ст. 145 ЦК УРСР, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Кореспондуючись з вищевказаною нормою господарський суд встановив, що третій відповідач є добросовісним набувачем. Так, загальними зборами акціонерів ВАТ „Постачальник", як засновниками продавця, (протокол № 5 від 27.07.1999 р.) прийнято рішення про передачу до статутного фонду ДП „Постач-Нафто-Сервіс" рухомого та нерухомого майна, в тому числі складу № 11 за літ. В-1 загальною площею 482,7 кв.м. Розпорядженням Чернігівського міського голови від 06.10.1999 р. було зареєстровано Додаток до Статуту ДП „Постач-Нафто-Сервіс" ВАТ „Постачальник", яким внесені відповідні зміни до Статуту, а 24.11.1999 р. ДП „Постач-Нафто-Сервіс" видане свідоцтво про право власності на вищевказаний склад, отже останній міг бути продавцем.

26.10.2000 року рішенням Арбітражного суду Чернігівської області у справі № 3/562-2 за позовом Державної податкової інспекції у м. Чернігові до ВАТ „Постачальник" було визнано недійсним рішення загальних зборів ВАТ „Постачальник" (протокол № 5 від 27.07.1999 року) в частині передачі у власність ДП „Постач-Нафто-Сервіс" майна ВАТ „Постачальник", що знаходилось у податковій заставі, про що не знали і не могли знати майбутні покупці, оскільки видане ДП „Постач-Нафто-Сервіс" свідоцтво про право власності, яке необхідно для укладення договору відчуження, не було скасоване та не визнано недійсним у порядку, передбаченому законодавством. Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо добросовісності ПП "Дизель сервіс" як покупця по договору купівлі-продажу складу ґрунтується на нормі законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2000 року між позивачем та ДП '"Постач-Нафто-Сервіс" (перший продавець) укладено договір купівлі-продажу спірної частини складу, за умовами якого продавець передає позивачеві частину складу № 11 площею 122,08 кв.м., а останній приймає та оплачує його вартість в розмірі 10136,66 грн. до 28 серпня, але 2002 р. Проте, за умовами договору (п. 3) право власності наступає після повної сплати вартості майна. Позивач, чого він не заперечує, під час укладення договору майно не оплатив.

Через місяць, 21.11.2000 р. цей же продавець по договору купівлі-продажу продав ПП "Антар" весь склад загальною площею 482,7 кв.м, на який оформив відповідне право власності. Через два роки ПП "Антар" згідно договору купівлі-продажу від 10.12.2002р. в свою чергу перепродало склад з уточненою загальною площею 535,7 кв.м. ПП "Дизель сервіс".

Лише 27.08.2002р. позивач здійснив оплату спірної частини складу (т. 1, а.с. 56-57), але не вступив в його володіння, як встановлено протоколом огляду суду першої інстанції від 20.04.2006р. (т. 3, а.с. 62). Наявність аналогічного, але окремого договору купівлі-продажу від 16.08.2002р. на цю ж частину складу (т. 2, а.с. 9) також викликає сумніви в реальності договірних відносин між позивачем та першим продавцем.

Щодо суперечностей між розмірами площ складу, які зазначені у вищевказаних договорах, то необхідно зазначити, що як вбачається з матеріалів справи (т. 1, а.с. 67, 118, 120, т. 2, а.с. 5-7, 15), загальна (внутрішня) площа складу на момент укладення договору від 21.11.2000р. між ДП "Постач-Нафто-сервіс" і ПП "Антар" вказана 482,7 кв.м., а на момент укладення договору купівлі-продажу від 10.12.2002р. між ПП "Антар" і ПП "Дизель сервіс" у зв’язку з помилковим попереднім обміром була збільшена до 535,7 кв.м. (зовнішня – 598,3 кв.м.), а після контрольного обміру по зовнішнім розмірам 25.02.2005р. склала 603,8 кв.м. Посилання позивача на вказані суперечності між вимірами загальної площі складу не мають істотного значення для визначення виникнення права власності у позивача.

Оскільки останній покупець ПП "Дизель сервіс" (як і ПП “Антар) є добросовісним набувачем майна, від нього склад не може бути витребуваний. Укладаючи договір купівлі-продажу від 10.12.2002р., ПП "Дизель сервіс" не знало та не могло знати про відсутність у ДП "Постач-Нафто-сервіс" права відчужувати склад з огляду на вищевказане рішенням Арбітражного суду Чернігівської області від 26.10.2000р. у справі № 3/562-2, яким визнано недійсним рішення загальних зборів ВАТ „Постачальник" в частині передачі у власність ДП „Постач-Нафто-Сервіс" майна, що знаходилось у податковій заставі. ВАТ „Постачальник" добровільно передало вказаний склад своєму дочірньому підприємству, а останнє з власної волі продало його ПП “Антар”. За придбаний у ПП “Антар” склад ПП "Дизель сервіс" розрахувалось у повному обсязі (т. 1, а.с. 149-153).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право з власної ініціативи визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Визнаючи недійсними укладені між позивачем та ДП "Постач-Нафто-сервіс" договори купівлі-продажу від 19.10.2000р. (на підставі ст. 58 ЦК УРСР) та від 16.08.2002р. (на підставі ст. 48, 225 ЦК УРСР), а також договір купівлі-продажу від 21.11.2000р., укладений між ДП "Постач-Нафто-сервіс" та ПП "Антар" (на підставі ст. 48, 225 ЦК УРСР) суд першої інстанції не врахував, що і другий покупець (ПП “Антар”) є добросовісним, а також, що предметом спору є не об’єкт нерухомості, а договори, які самі по собі не пов’язані з іншими договорами позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково без потреби вийшов за межі позовних вимог та на підставі п. 1 ст. 83 ГПК України визнав недійсними вищевказані договори, а тому рішення суду підлягає зміні в цій частині.

Керуючись ст. 101, п. 4 ст. 103, п. 4 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.05.2006р. у справі № 1/59(12/94) змінити, виключивши з резолютивної частини рішення пункти 2, 3, 4, 5 про визнання договорів недійсними та застосування реституції.

2.           Справу № 1/59(12/94) повернути господарському суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Синиця О.Ф.

Рєпіна Л.О.