КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2006                                                                                           № 8/247

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Алданової С.О.

суддів:                                         Шипка В.В.

Борисенко І.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - дир. Ворона М.І. (протокол від 24.03.05р.);

від відповідача - Грановський О.В. (дов. №б/н від 27.11.2006р.); Бабчук О.Б. – директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Балуті Груп"

на рішення Господарського суду м.Києва від 10.08.2006

у справі № 8/247 (Катрич В.С.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес"

до                                                   Приватного підприємства "Балуті Груп"

про                                                  стягнення 171691,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Прогрес” (далі-позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства “Балуті Груп” (далі – відповідач) про стягнення 136177,83 грн. основного боргу, 31104,38 грн. пені та 4409,16 грн. три проценти річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2006р. у справі № 8/247 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення яким в позові відмовити.

Відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що сума основного боргу завищена і відповідно завищено розмір пені та трьох відсотків річних, оскільки, як стверджує відповідач, він частково сплатив свою заборгованість, на доказ чого надає платіжні доручення.

В судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав заявлену апеляційну скаргу.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки він вважає, що оскаржуване рішення винесене у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, крім того платіжні доручення надані відповідачем стосуються іншого договору ніж того, по якому виник спір між сторонами.

В судовому засіданні директор позивача повністю підтримав заперечення проти апеляційної скарги викладені у відзиві.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

10.04.2004р. між ТОВ “Прогрес” – “товаровиробник” та ПП “Балуті Груп” –“замовник” був укладений договір № 6.18/14-04-07 на вирощування та закупівлю трести льону-довгунця в 2004р., відповідно до п.1.1 якого “товаровиробник” зобов'язався продати та передати у власність “замовника”, а “замовник” зобов'язався прийняти та оплатити товар, вирощений та зібраний “товаровиробником” на контрактованій площі.

Найменування товару: треста льону-довгунця номерами № 0,50; № 0,75; № 1,00; № 1,25; № 1,50; № 1,75; № 2,00 (п.1.2 договору).

Позивач виконав свої зобов’язання належним чином, що підтверджується накладною № 2324 від 11 листопада 2004 року льнотрести № 1 в кількості 9550 кг. на суму 4098,57 гривень без ПДВ, № 0,75 в кількості 87426 кг. на суму 25499,54 гривень без ПДВ, № 050 в кількості 7943 кг. на суму 1456.19 гривень без ПДВ, всього, в тому числі і ПДВ, на загальну суму 37265,16 грн. та накладною № 2995 від 30 жовтня 2004 року льнотрести № 1,50 в кількості 48117 кг. на суму 25862,89 гривень без ПДВ, № 1,25 в кількості 31190 кг. на суму 15464,94 гривень без ПДВ, № 1,00 в кількості 55614 кг. на суму 23867,86 гривень без ПДВ, № 0,75 в кількості 19858 кг. на суму 5791,98 гривень без ПДВ, № 0,50 в кількості 3315 на суму 607,74 гривень без ПДВ, а всього на загальну суму 85914,49 гривень в т.ч. ПДВ.

Крім того, відповідно до п.2.3. та 2.4. договору на підставі заявки ПП “Балуті груп”, ТОВ “Прогрес” забезпечило доставку льнотрести до приймального пункту Ямпільського льонозаводу (п.2.2. договору). Вартість цих послуг склала згідно рахунку-фактури № 95 від 11.11.2004 року - 9415,08 гривень, рахунку - фактури № 99 від 12.11.2004 р. -730,1 гривень, рахунку-фактури № 96 від 12.11.2004 р. - 2853 гривень.

Всього позивач відвантажив продукцію та надав послуг на загальну суму 136177,83 грн.

Також, на підтвердження викладеному вище сторонами було підписано акт звіряння розрахунків за період з 01.04.2004р. по 30.11.2004р., яким передбачено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 136177,83 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору, відповідач зобов'язувався провести остаточний розрахунок за одержаний товар до 28.02.2005р.

Відповідач свої зобов’язання не виконав, за отриманий товар не розрахувався.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що він частково розрахувався за поставлений товар, надаючи в обґрунтування зазначеного платіжні доручення № 1720 від 09.08.05р., № 1772 від 16.08.05р. та № 1876 від 30.08.05р.

Дослідивши зазначені платіжні доручення, апеляційний суд не приймає їх до уваги, як доказ часткової сплати заборгованості по договору № 6.18/14-04-07 від 10.04.04р., оскільки як вбачається з їхнього змісту, вони свідчать про перерахування коштів по іншому договору № 1.18/31-07-2005 від 13.04.2005р., який до даного предмету спору не відноситься.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 6.5 договору сторони передбачили, що при непогашенні у встановлений даним договором термін суми заборгованості за товар, “замовник” сплачує пеню в розмірі подвійної річної облікової ставки НБУ, що діє в даний період, із розрахунку на кожен день прострочення.

Також, відповідно до ч.2. ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, крім основної суми заборгованості позивач просив стягнути з відповідача 31104,38 грн. пені та 4409,16 грн. річних.

Перевіривши розрахунки пені та трьох відсотків річних, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 31104,38 грн. пені та трьох процентів річних в розмірі 4409,16 грн. обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не надав.

Тому колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2006 у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв’язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Балуті Груп” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2006 року у справі № 8/247 – без змін.

Матеріали справи повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Алданова С.О.

Судді                                                                                          Шипко В.В.

Борисенко І.В.