КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2006                                                                                           № 8/140

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Кошіля В.В.

Вербицької О.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з'явились

від відповідача -Руденко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного малого підприємства “Дивосвіт”

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2006

у справі № 8/140 (Катрич В.С.)

за позовом                               Приватного малого підприємства “Дивосвіт”

до                                                   Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 20724,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2006 в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення яким позов задовольнити. Також позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції зроблено неправомірні та необґрунтовані висновки наявним обставинам у справі та припущено значну кількість суттєвих порушень норм матеріального та процесуального права.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2006 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний господарський суд дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представник відповідача та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 1996-1998 років між Приватним малим підприємством “Дивосвіт” та ОППЗ “Чернігівпошта” укладались договори № 26-3Б від 04.01.1996, № 081-ЗБ/48 від 28.01.1997, № 27-ЗБ/53 від 04.01.1996, № 048-ЗБ/81 від 20.02.1997, № 80/26002-ЗБ від 20.02.1998. Відповідно до умов цих договорів позивач зобов’язався поставляти, а ОППЗ “Чернігівпошта” приймати наклад видань, для розповсюдження шляхом роздрібної торгівлі й оплачувати реалізовану частину замовленого накладу.

23.05.2000 між позивачем “комітент” та ОППЗ “Чернігівпошта” – “комісіонер” був укладений договір комісії № 27002-Км/В. Відповідно до п. 1.1 якого “комітент” зобов’язався поставляти, а “комісіонер” приймати кількість видань, зазначених у додатку № 1-п, для розповсюдження шляхом роздрібної торгівлі й оплачувати реалізовану частину замовленої кількості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що протягом 1996-1999 років. та у 2002 році відповідачу здійснена поставка товару на суму 54 098,12 грн..

Також позивач зазначає, що частина поставленої продукції, яка не була реалізована була повернута відповідачем, частина продукції, яка підлягала поверненню, була знищена відповідачем.

Позивач вважає, що заборгованість відповідача становить 17 879,24грн. збитків, заподіяних шляхом знищення друкованої продукції, що підлягала поверненню та 1 548,27 грн. боргу за продану, передану, відвантажену продукцію. Оскільки строк виконання ряду зобов’язань щодо сплати грошових коштів, повернення непроданих друкованих видань відповідно до договорів № 26-ЗБ від 04.01.1996, № 081-ЗБ/48 від 28.01.1997, № 27-ЗБ/53 від 04.01.1996, № 048-ЗБ/81 від 20.02.1997, № 80/26002-ЗБ від 20.02.1998 та № 27002-Км/В від 23.05.2000 був невизначеним, позивач звернувся до відповідача з вимогами у 2005 році.

Апеляційний господарський суд вважає, судом першої інстанції правомірно застосовано пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже взаємовідносини сторін виникли у 1996 році, у відповідності до вимог Прикінцевих та Перехідних положень ці взаємовідносини регламентуються нормами Цивільного Кодексу УРСР.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем були укладені договори № 26-ЗБ від 04.01.1996, № 081-ЗБ/48 від 28.01.1997, № 27-ЗБ/53 від 04.01.1996, № 048-ЗБ/81 від 20.02.1997, № 80/26002-ЗБ від 20.02.1998 та № 27002-Км/В від 23.05.2000.

Отже апеляційний господарський суд вважає, що відносини між позивачем та відповідачем існували лише у 1996-1999 роках та у 2002 році.

Позивач звернувся до господарського суду березні 2006 року. Тому, слід вважати, що строк позовної давності за договорами № 26-ЗБ від 04.01.1996, № 081-ЗБ/48 від 28.01.1997, № 27-ЗБ/53 від 04.01.1996, № 048-ЗБ/81 від 20.02.1997, № 80/26002-ЗБ від 20.02.1998 закінчився у 2002 році, а за договором № 27002-Км/В від 23.05.2000 у 2005 році.

Відповідно до ст. 79 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності переривається пред’явленням позову у встановленому порядку.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 84 ЦК УРСР, з закінченням строку позовної давності по головній вимозі вважається, що строк позовної давності минув і по додатковій вимозі.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем не надано жодного доказу в підтвердження пропуску строку позовної давності з поважних причин та правомірності заявлених вимог.

Отже апеляційний господарський суд погоджується з висновками та підставами застосування норм законодавства судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного малого підприємства “Дивосвіт”, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2006 є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючисьст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного малого підприємства “Дивосвіт” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2006 у справі № 8/140 без змін.

Матеріали справи № 8/140 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Вербицька О.В.