КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2006                                                                                           № 34/283-26/210

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Кошіля В.В.

Вербицької О.В.

при секретарі:                              О.В.Вінницька

За участю представників:

від позивача                    Ковальов Є.І.,

від відповідача                    Павлик М.А.,

від третьої особи 1          Ковальов Є.І.,

від третьої особи 2          не з’явився,

від прокурора                    не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Туристичний комплекс "Пролісок"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.09.2006

у справі № 34/283-26/210 (Пінчук В.І.)

за позовом                               Головного управління комунального і готельного господарства та туризму Київської міської держадміністрації

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Туристичний комплекс "Пролісок"

третя особа відповідача           Київська міська державна адміністрація

Міністерство фінансів України

про                                                  розірвання договору та стягнення 4 157 472,84 грн.

та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства “Туристичний комплекс “Пролісок”

до                    Головного управління комунального господарства виконавчого органу Київради (Київської міської держадміністрації)

про                    визнання договору частково недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору № 3 від 09.12.1997 та стягнення з відповідача позики у розмірі 1 940 000 грн. та відсотків у розмірі 2 217 472,84 грн.

Позивач уточнив позовні вимоги та просив розірвати договір № 3 від 09.12.1997 та додаткову угоду до нього від 25.12.1998, стягнути з відповідача 505 000 грн. суми позики, 1 802 336,17 грн. відсотків, а всього 2 307 336,17 грн.

ВАТ “ТК “Пролісок” звернувся із зустрічним позовом про визнання частково недійсними положення пунктів 1.1, 3.2, 6.1, 6.4, 6.6, 10.1.1, 10.1.2 стосовно нарахування та сплати відсотків по одержаній позиці, недійсними пункти 6.2, 6.3, 6.3.1, 6.3.2, 6.3.3 договору № 3 від 09.12.1997 з наслідками передбаченими п. 2 ст. 208 ГК України, ст. 216 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2005 у справі № 34/283 первісний позов задоволено частково. Договір позики № 3 від 09.12.1997 розірвано. Стягнуто з відповідача 505 000 грн. основного боргу, 1 802 336,17 грн. відсотків, 1700 державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині провадження у справі припинено. У зустрічному позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2006 рішення Господарського суду від 12.08.2005 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2006 у справі № 34/283 вищезазначені постанову та рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

16.06.2006 позивач уточнив позовні вимоги та просив договір № 3 від 09.12.1997 розірвати, стягнути з відповідача 505 000 грн. основного боргу, 1 802 336,17 грн. відсотків. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконав умови договору позики № 3 від 09.12.1997, не сплатив частину позики та відсотки за користування нею.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2006 у справі № 34/283-26/210 первісний позов задоволено повністю. Розірвано договір № 3 від 09.12.1997, укладений між Управлінням з питань готельного господарства, туризму та екскурсій та Відкритим акціонерним товариством “ТК “Пролісок”. Стягнуто з відповідача на користь позивача 505 000 грн. основного боргу, 1 802 336,17 грн. відсотків, 1700,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, з урахуванням заявленого клопотання зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, договір позики № 3 від 09.12.1997 визнати недійсним.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення суду залишити без змін.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне:

ВАТ “Туристичний комплекс “Пролісок” було включено до переліку об’єктів, що будуються, реконструюються, ремонтуються та облаштовуються в м. Києві для приймання, розміщення учасників щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку в травні 1998 року згідно із Законом України “Про деякі питання підготовки до проведення в місті Києві щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку”.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 04.12.1997 № 1966 “Про забезпечення місць проживання учасників зборів Європейського банку реконструкції та розвитку в готелях міста Києва” з метою забезпечення місць проживання учасників зборів Європейського банку реконструкції та розвитку відповідно до Закону України “Про деякі питання підготовки до проведення в місті Києві щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку” на Управління з питань готельного господарства, туризму та екскурсій покладено укладення контрактів з готелями міста Києва незалежно від форм власності та підпорядкування, визначених Законами України “Про деякі питання підготовки до проведення в місті Києві щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку” та “Про внесення змін до Закону України “Про деякі питання підготовки до проведення в місті Києві щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку”, а Фінансове управління зобов’язано надати фінансову допомогу в межах коштів на будівництво та реконструкцію готелів міста Києва згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.11.1997 № 1872.

09.12.1997 між позивачем за первісним позовом та відповідачем було укладено договір позики № 3, відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов’язався надати відповідачу цільову позику, а відповідач – використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений цим договором строк із сплатою 12 % річних.

Пунктом 2.1. договору визначено, що метою надання позики позичальнику є реконструкція та підготовка туристичного комплексу “Пролісок” до прийому та обслуговування делегатів щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку.

Згідно п. 3.1. договору сума позики за договором становить 3,5 млн. гривень.

Згідно п. 3.2. договору сума позики як і відсотки за її використання зменшуються по мірі погашення позики.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що позивач зобов’язався надати відповідачу позику в повному обсязі до 01.02.1998.

Відповідно до п. 5.1. договору строк надання позики відповідачу становить 7 років з моменту зарахування грошей на розрахунковий рахунок відповідача та згідно п.5.2 договору може бути продовжений за згодою сторін.

Додатковою угодою від 25.12.1998 до договору позики № 3 від 09.12.1997 сторони внесли зміни до п. 3.1. та п. 5.1 договору, якими визначили суму позики в розмірі 4 200 000 грн. і строк надання позики – 7 років з відстрочкою платежів на два роки.

Стаття 6 договору позики визначає порядок повернення позики.

Так, відповідно до п. 6.1. договору по закінченню строку, вказаного в п. 5.1 цього договору, відповідач зобов’язався протягом 10 банківських днів повернути суму позики, відсотки за користування нею, а також нараховані штрафні санкції.

Згідно п. 6.2. договору відсотки за користування позикою відповідачем нараховуються щомісячно (в розмірі 1-го відсотку від фактично отриманої суми позики), починаючи з моменту надання позики (її відповідної частини).

Згідно п. 6.3. договору виплата відсотків проводиться в наступному порядку: 6.3.1. виплата відсотків починає здійснюватися з 01.02.2000; 6.3.2. виплата відсотків здійснюється з 01.02.2000 щоквартально, не пізніше останнього дня кожного 3 місяця відповідного кварталу; п. 6.3.3. виплата нарахованих до 01.02.2000, але несплачених відсотків за користування позикою здійснюється рівними частинами протягом 5 років щоквартально, одночасно з виплатою відсотків за ці квартали.

Відповідно до п. 6.4. договору повернення позики та виплата відсотків за користування нею здійснюється у безготівковій формі платіжним дорученням шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок позивача у визначеному цією статтею порядку.

Згідно п. 6.5. кошти, що повертаються (сплачуються) відповідачем у відповідності з п. 6.1. та п 6.2. цього договору позивачу зараховуються: у першу чергу – на погашення простроченої заборгованості, включаючи уплату штрафних санкцій; в другу чергу – на погашення відсотків за користування позикою, строк виплати яких настав; в третю чергу – на погашення основної суми позики.

Відповідно до п. 6.6. договору позивач зобов’язується прийняти, а відповідач має право на дострокове повернення позики (повністю або частково) та оплату відсотків за користування нею.

Пунктом 7.1. договору визначено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного погашення позики з урахуванням п. 5.2 цього договору.

Стаття 10 договору передбачає особливі умови договору. Так, згідно п. 10.1. договору у випадку залучення синдикованого кредиту відповідно до рішення сесії Київської міської ради народних депутатів: 10.1.1. відповідач зобов’язаний укласти кредитний договір з запропонованим позивачем кредитором, але в будь-якому випадку, процентна ставка за користування коштами синдикованого кредиту не повинна перевищувати 13,5 % річних; 10.1.2. після укладення кредитного договору згідно п. 10.1.1. цей договір припиняється.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу позику у розмірі 4 000 000,00 грн.

Суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач порушив умови договору позики і не виконав своїх зобов’язань за договором щодо сплати відсотків за користування позикою, що є істотним порушенням договору. Суд першої інстанції визнав, що істотне порушення відповідачем умов договору позики є підставою для розірвання договору позики, стягнення з відповідача суми основного боргу та відсотків за користування позикою.

В задоволенні зустрічного позову судом відмовлено на підставі того, що позивач за зустрічним позовом не надав належних доказів невідповідності вимогам закону договору позики № 3 від 09.12.1997.

Переглядаючи оскаржуване рішення в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при вирішенні спорів судом першої інстанції не виконано вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 12.04.2006, зокрема, судом не з’ясовано джерела походження коштів, перерахованих за договором позики, не надано правової оцінки рішенню Київради від 28.12.2002 № 232/392 та не з’ясовано повноважень позивача на встановлення відсотків за користування позикою.

Згідно п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини за договором позики продовжують існувати і після набрання чинності ЦК України, до вимог про розірвання договору, стягнення суми основного боргу та відсотків за користування позикою необхідно застосовувати положення ЦК України, а щодо вимог про визнання недійсними окремих умов договору - законодавство, яке діяло на момент укладення договору, тобто положення ЦК УРСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

На підставі того, що вимоги по первісному позову в частині сплати відсотків залежать від дійсності чи недійсності відповідних положень договору позики, апеляційний господарський суд вважає за доцільне розглянути спочатку зустрічні вимоги про недійсність окремих частин договору, а потім - первісні вимоги.

Як зазначалось вище, між сторонами по справі було укладено договір позики № 3 від 09.12.1997, за яким позивач за первісним позовом надав відповідачу за первісним цільову позику зі сплатою 12 % річних за користування нею.

Відповідно до ст. 374 ЦК УРСР за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) у власність гроші, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Обґрунтовуючи правомірність включення до умов договору нарахування відсотків, позивач посилається на ст. 35 Закону України “Про бюджетну систему України”.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України “Про бюджетну систему України” вільний залишок коштів бюджету, що утворився на початок поточного бюджетного року, доходи бюджету, додатково одержані в процесі виконання бюджету, суми перевищення доходів над видатками, що утворилися в результаті збільшення надходжень до бюджету чи економії у видатках (далі - вільні бюджетні кошти), не підлягають вилученню органами державної виконавчої влади вищого рівня. Рішення про їх використання, в тому числі про вкладення цих коштів у господарські заходи, в акції та інші цінні папери, а також про надання процентних та безпроцентних бюджетних позичок приймає відповідний орган державної виконавчої влади та місцевого самоврядування з наступним затвердженням цих рішень відповідними Радами. Бюджетні позички суб’єктам господарської діяльності не повинні бути безпроцентними чи такими, проценти за які нижчі розрахункового рівня інфляції на період надання позички.

Однак, позивачем не надано доказів затвердження Київською міською радою розпорядження Київської міської державної адміністрації про виділення відповідачу позики на відсотковій основі. Із рішення Київської міської ради від 09.07.1998 № 72 “Про затвердження звіту Київради про виконання міського бюджету за 1997 рік” не вбачається, що надана сума позики відповідачу в ньому зафіксована.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України “Про виділення коштів на підготовку місць проживання та харчування учасників щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку у місті Києві в травні 1998 року” від 21.04.1998 № 523 виділено Київській міській державній адміністрації на зворотній основі у 1998 році 31,5 млн. гривень для фінансування робіт з підготовки місць проживання та харчування учасників щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку. Міністерство фінансів уповноважено укласти відповідну угоду з Київською міською державною адміністрацією.

В матеріалах справи містяться пояснення Міністерства фінансів України від 14.07.2005 № 13000-11/10, 17.08.2006 № 31-28000-11-26/17180, в яких зазначається, що за даними Державного казначейства України на виконання вищезазначеної постанови кошти в сумі 31,5 млн. грн. були перераховані Київській міській державній адміністрації в травні 1998 року без укладання відповідної угоди.

В довідці Головного управління Державного казначейства України Міністерства фінансів України зазначається, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.1998 № 523 бюджету міста Києва було надано позику у сумі 31,5 млн. гривень; відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.12.1998 № 1065-р позика була повернута в термін з 01.01.1999 по 01.01.2004; згідно розпорядження відсотки за користування позикою не нараховувались.

Рішенням Київської міської ради від 27.02.2003 № 272/432 “Про внесення зміни до рішення Київради від 28.12.2002 № 232/392 “Про бюджет м. Києва на 2003 рік” на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.1998 № 523 “Про виділення коштів на підготовку місць проживання та харчування учасників щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку у місті Києві в травні 1998 року”, звільнено у 2003 році Головне управління комунального готельного господарств та туризму Київської міської державної адміністрації та відповідні суб’єкти підприємницької діяльності від сплати відсотків за користування отриманої ними позички.

Враховуючи те, що договір позики укладено на підставі адміністративних актів, які не передбачали надання позики на відсотковій основі, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.1998 № 523 Київській міській державній адміністрації позика виділялась також без сплати відсотків, і рішенням Київської міської ради від 27.02.2003 № 272/432 відповідача звільнено у 2003 році від сплати відсотків за користування позикою саме згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.1998 № 523, апеляційний господарський суд дійшов висновку про безпідставність включення до умов договору нарахування відсотків за користування позикою.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 60 ЦК УРСР недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що зустрічні позовні вимоги про визнання частково недійсними положення пунктів 1.1, 3.2, 6.1, 6.4, 6.6, 10.1.1, 10.1.2 стосовно нарахування та сплати відсотків по одержаній позиці, а також про визнання недійсними пунктів 6.2, 6.3, 6.3.1, 6.3.2, 6.3.3 договору № 3 від 09.12.1997 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР по недійсній угоді кожна з сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Оскільки ВАТ “ТК “Пролісок” сплатило позивачу 437 000 грн. відсотків за користування позикою, на підставі ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР дана сума підлягає поверненню відповідачу.

Стосовно первісного позову про розірвання договору № 3 від 09.12.1997, стягнення з відповідача 505 000 грн. основного боргу, 1 802 336,17 грн. відсотків необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов’язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним порушенням є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов’язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо договір змінений або розірваний у зв’язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Як зазначалось вище, судом першої інстанції розірвано договір позики у зв’язку з істотним порушенням умов договору, а саме несплатою відсотків за користування позикою.

Так як умови договору щодо сплати відповідачем відсотків за користування позикою є недійсними, тому відсутні підстави для розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивача відсотків.

В той же час, апеляційний господарський суд вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 505 000 грн. у зв’язку з настанням строку його сплати.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства “Туристичний комплекс “Пролісок” підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2006 у справі № 34/283-26/210 – зміні.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 49, ст. 101, п. 4 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Туристичний комплекс “Пролісок” задовольнити частково.

2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2006 у справі № 34/283-26/210 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

“Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Туристичний комплекс “Пролісок” (03179, м. Київ, пр-кт Перемоги, 139, код 02573510) на користь Головного управління комунального і готельного господарства та туризму виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 505 000 грн. основного боргу, 372,07 грн. витрат по сплаті державного мита та 25,83 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Визнати частково недійсними положення пунктів 1.1, 3.2, 6.1, 6.4, 6.6, 10.1.1, 10.1.2 стосовно нарахування та сплати відсотків по одержаній позиці, а також визнати недійсними пункти 6.2, 6.3, 6.3.1, 6.3.2, 6.3.3 договору № 3 від 09.12.1997.

Стягнути з Головного управління комунального і готельного господарства та туризму виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Відкритого акціонерного товариства “Туристичний комплекс “Пролісок” (03179, м. Київ, пр-кт Перемоги, 139, код 02573510) 437 000 грн., сплачених відсотків за договором позики № 3 від 09.12.1997, 85,00 грн. відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання зустрічного позову та 10 446,30 грн. відшкодування витрат за подання апеляційної скарги.”

3.          Видати накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

4.          Матеріали справи № 34/283-26/210 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Вербицька О.В.