КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2006                                                                                           № 7/262-42/141

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Малетича М.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з’явився

від відповідача -Гафнер О.М. (дов. ВСС № 352057 від 01.08.2005р.)

Шикір І.С. (дов. б/н від 01.08.2005)

від прокуратури – не з’явився

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Тернопільводоканал"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 23.05.2006

у справі № 7/262-42/141 (Паламар П.І.)

за позовом                               Прокурора м. Тернополяв інтересах Комунального підприємства “Тернопільводоканал”

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"

про                                                  стягнення боргу, ціна позову 30404,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.05.2006р. у справі № 7/262-42/141 позов прокурора м. Тернополя залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції ґрунтується на тому, що правовідносини, які виникли між Комунальним підприємством “Тернопільводоканал” (далі – КП “Тернопільводоканал”) та Відкритим акціонерним товариством “Укртелеком” (далі - ВАТ “Укртелеком”) не пов’язані із захистом інтересів держави, вимоги стосуються виконання зобов’язання за господарським договором, тому прокурором невірно визначено позивача.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Комунальне підприємство “Тернопільводоканал” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.05.2006р. по даній справі.

В апеляційній скарзі КП “Тернопільводоканал” вказує на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема норми статей 2,81,106 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).

У відповідності із статтею 101 Господарського процесуального Кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Стаття 104 Господарського процесуального Кодексу встановлює, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про що свідчить підпис та печатка позивача на копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 17.07.07.

Прокурор також в судове засідання не з’явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про що свідчить поштове повідомлення про отримання прокурором ухвали Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2006.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників відповідача, колегія суддів встановила наступне:

Прокурор м. Тернополі подав позов до ВАТ “Укртелеком” в інтересах КП “Тернопільводоканал”, мотивуючи це тим що позивач є складовою частиною фінансово – економічної бази місцевого самоврядування, що служить задоволенню соціально – економічних потреб населення м. Тернопіля, яке засноване на комунальній власності міста і безпосередньо підпорядковане Департаменту житлово – комунального господарства, екології та транспорту Тернопільської міської ради, який є органом Виконавчого комітету, створеним для здійснення керівництва галузями місцевого господарства.

В позовній заяві прокурор вказує на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договор№152 від 27.05.2002 про відпуск води з водопроводу і відведення стічної води в комунальну каналізацію, відповідно до умов якого позивач зобов’язався надавати послуги водопостачання, відведення та очистки стічної води від абонента в комунальну каналізацію, а відповідач повинен ці послуги сплачувати та не допускати порушень Правил користування системи комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України. А як вбачається з матеріалів перевірки, відповідачем у 1987р. допущено самовільне приєднання житлового будинку за тією же адресою, за що відповідач повинен сплатити заборгованість у сумі 30404,14 грн.

Відповідно пункту 2 статті 121 Конституції України на Прокуратуру України покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Зазначене конституційне положення знайшло своє відображення і в ст. 36 1 Закону України “Про прокуратуру”, де вказується, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно ж до частини першої та другої статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних відносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Як вказано в частині першій статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. При цьому у відповідності з вимогами частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення і в рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № З-рп/99 (далі –рішення КСУ) у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, де суд вирішив, що прокурори та їх заступники у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення КСУ визначено, що під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, зазначених в ч.2 ст.2 ГПК України, треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

В п.5 мотивувальної частини рішення КСУ передбачено, що орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах фактично є позивачем у справі, порушених за позовною заявою прокурора і на підставі ч.1 ст.2 ГПК України є стороною в арбітражному процесі, цей орган здійснює процесуальні дії відповідно до вимог ст.22 ГПК України.

Таким чином, викладене свідчить, що прокурор може бути представником сторони у справі тільки у випадку, коли цією стороною у справі є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, наділений повноваженнями виконавчої влади.

КП “Тернопільводоканал” є самостійним господарюючим суб’єктом державної форми власності, управління господарською діяльністю здійснює через свої органи у відповідності ст..73 , 74 Господарського Кодексу України і не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, що підтверджується Статутом підприємства, затвердженим 01.02.1996р. Виконкомом Тернопільської міської Ради народних депутатів.

Прокурором не надано також доказів, що Тернопільська міська Рада делегувала комунальному підприємству “Тернопільводоканал” частину своїх повноважень, визначених Законом України “Про місцеве самоврядування”.

Таким чином, прокурором пред’явлено позов не в інтересах держави, а в інтересах самостійного суб’єкта господарської діяльності - КП “Тернопільводоканал” на підставі укладеної цивільно-правової угоди.

Як зазначено в пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-1/99 від 08.04.1999 прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування та форми власності.

В разі якщо господарський суд помилково порушив справу за позовом прокурора чи його заступника, в якій неправильно зазначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 Господарського процесуального Кодексу України ( частина 3 пункту 3 Роз’яснення Президії ВГС України від 22.05.2002. № 04-5/570).

За таких обставин колегія вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.05.2006 у справі № 7/262-42/141 залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального підприємства “Тернопільводоканал” без задоволення.

2.          Матеріали справи № 7/262-42/141 направити до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Малетич М.М.

28.07.06 (відправлено)