КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14.12.2006
№ 36/513

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Дев'ятка О.Г. (доручення б/н від
10.08.2006)

від відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №1543
від 19.07.2006)

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Фізичної особа - підприємець ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
04.10.2006

у справі № 36/513 (Трофименко Т.Ю.)

за позовом                               Приватне підприємство
"Скіфія"

до                                                   Фізична
особа - підприємець ОСОБА_1

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  виселення та стягнення штрафу
в сумі 6 192,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва
від04.10.2006 у справі №36/513 позов задоволено частково. Виселено фізичну
особу - підприємця ОСОБА_1з нежилих приміщень № 6-а загальною площею 36 кв. м.
вбудованих в будівлю за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано передати зазначені
приміщення Приватному підприємству ”Скіфія”. Стягнуто з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1на користь Приватного підприємства ”Скіфія” штраф в сумі 3
500 грн., 136 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю, оскільки вважає, що
воно прийняте при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду
обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
При цьому заявник посилається на те, що господарський суд першої інстанції
безпідставно не врахував умови пункту 3.1. договору оренди, який передбачає, що
строк оренди - 11 місяців з дати підписання акту прийому-передачі та пунктів
4.1. - 4.4. договору оренди щодо обов'язковості складання сторонами акту
прийому-передачі приміщення в оренду. Тобто, договір оренди передбачає передачу
приміщення по акту прийому-передачі, а тому п. 1.1. договору оренди не свідчить
і не може свідчити про передачу приміщення в оренду у день складання договору.
Заявник зазначає, що приміщення було зайняте ним 26.08.2005, що підтверджується
експертним висновком Печерського районного управління Головного управління МНС
України в м. Києві від 26.08.2005 та листами Головного санітарного лікаря м.
Києва від 30.08.2005 за № 3787.

Також,
відповідач зазначає, що господарським судом першої інстанції не застосований п.
1 ст. 795 ЦК України, відповідно до якого передання наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається
обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Договором
оренди передбачено обов'язковість підписання акту приймання-передачі приміщення
в оренду.

Крім того,
відповідач вказує на те, що на час звернення позивача з даним позовом у серпні
2006 року ним не були порушені зобов'язання за договором оренди щодо повернення
орендованого приміщення, оскільки строк повернення приміщення припадає на
01.09.2006, тобто, відповідачем не було вчинено правопорушення у сфері
господарювання, що було б підставою для стягнення з нього штрафу.

Позивач
надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення
господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. При цьому позивач вказує на те, що виходячи зі змісту п. 3.1.
договору оренди сторони мали засвідчити початок спливу строку договору оренди.
Статтею 765 ЦК України визначено, що наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором
найму. Такий строк ні договором, ні додатками до нього не встановлено. Оскільки
вселення відповідач фактично відбулося, чого не заперечував і сам відповідач,
господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що
договір оренди почав діяти з дати його підписання. Рекомендованим листом від
02.08.2006 попередив відповідач про неможливість продовження терміну дії
договору. Відповідно до п. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється в
разі закінчення строку, на який його було укладено. Отже, господарський суд
першої інстанції правильно встановив, що договір оренди припинив свою дію
03.07.2006. Таким чином, на момент звернення позивача з позовом права позивача
вже були порушені, а на час винесення рішення права позивача були порушені в
будь-якому випадку.

При
розгляді апеляційної скарги апеляційним господарським судом були заслухані
пояснення представників сторін, досліджені наявні матеріали справи та
встановлено наступне.

03.08.2005
між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, був укладений
договір оренди нежилого приміщення (далі договір оренди), відповідно до умов
якого позивач передає, а відповідач приймає в оренду нежиле приміщення № 6-а
загальною площею 36,0 кв. м. (напівпідвал літер „А”), що знаходиться в будинку
за адресою: АДРЕСА_1

Пунктом
3.1. договору оренди строк договору встановлений 11 місяців з моменту
підписання сторонами акту здачі-приймання приміщення.

Матеріали
справи свідчать, що позивач та відповідач фактичне передання - приймання в
оренду нежилого приміщення № 6-а загальною площею 36,0 кв. м. (напівпідвал
літер „А”), що знаходиться в будинку за адресою: АДРЕСА_1 в акті не закріпили,
акт здачі-приймання вказаного приміщення не підписали.

Позивач
в позовній заяві вказує на те, що акт здачі-приймання приміщення складено у
день підписання договору оренди, тобто 03.08.2005 і відповідно до п. 3.1.
договору оренди строк дії договору оренди почався з 03.08.2006.

Відповідач
у свою чергу зазначає про те, що акт здачі-приймання приміщення сторонами не
підписувався, а фактично приміщення було отримане ним в орендне користування
26.08.2005 і ця обставина підтверджується експертним висновком Печерського
районного управління Головного управління МНС України в м. Києві від 26.08.2005
та листом Головного державного санітарного лікаря м. Києва № 3787 від
30.08.2005.

Отже,
дата передання в оренду об'єкту оренди позивачем та відповідачем вказується
різна, проте останні свої твердження належними доказами не підтверджують, в той
час, як відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський
суд першої інстанції в рішенні прийшов до висновку, що дата підписання договору
оренди - 03.08.2005 є датою передачі приміщення відповідачу, оскільки в
договорі оренди строк передачі позивачем приміщення у користування відповідачу
не встановлений, а статтею 765 ЦК України визначено, що наймодавець
зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк,
встановлений договором найму. За таких обставин суд вважає початок строку
договору оренди потрібно рахувати з 03.08.2005.

Апеляційний
господарський суд із таким висновком господарського суду першої інстанції не
погоджується з огляду на викладене.

За
умовами договору оренди передача приміщення здійснюється за актом
здачі-приймання, підписання якого свідчить про фактичну передачу приміщення в
оренду (п. 4.3. договору оренди).

Відповідно
до п. 4.1. договору оренди приміщення повинно бути передане позивачем та
прийняте відповідачем протягом 5 днів з моменту укладення даного договору.

Згідно
із п. 13.3. договору оренди договір набуває чинності з моменту підписання.

Отже,
виходячи із змісту вищевказаних умов договору оренди сторони погодили строк
передачі та підписання акту здачі-приймання орендованого відповідачем
приміщення протягом 5 днів з моменту укладення даного договору.

Оскільки
договір оренди укладений сторонами 03.08.2005, а відповідно до п. 4.1. договору
акт здачі-приймання приміщення мав бути підписаний відповідачем та позивачем в
строк до 08.08.2005 (включно), чого останніми зроблено не було, але враховуючи,
що фактичне отримання приміщення в орендне користування відповідачем не
заперечується, то датою передачі відповідачу орендованого ним приміщення
апеляційний господарський суд вважає 08.08.2005, останній день встановлений для
передачі та підписання акту здачі-приймання приміщення, а тому, відповідно
датою початку спливу строку договору оренди є 08.08.2005.

На
підставі викладеного апеляційний господарський суд вважає, що встановлений п.
3.1. договору оренди одинадцятимісячний строк дії договору оренди визначається
з 08.08.2005 по 08.07.2006.

Згідно
із ч. 4 ст. 284 ГК України у разі відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після
закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк
і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно
до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після
закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше
встановлений договором.

Як
вбачається з матеріалів справи позивач листом б/н від 02.08.2006 повідомив
відповідача про припинення договору оренди, у зв'язку із закінченням строку
його дії та про необхідність звільнення орендованого приміщення. Факт
направлення відповідного попередження на адресу відповідача підтверджується
підписом відповідача на повідомленні про вручення рекомендованого поштового
відправлення № 893300.

Згідно
із ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється в разі закінчення
строку, на який його було укладено.

Отже,
оскільки позивач у встановленому чинним законодавством порядку попередив
відповідача про припинення дії договору оренди, у зв'язку із закінченням строку
його дії, то відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припинив свою
дію 08.07.2006.

Відповідно
до ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За
умовами п. 8.1. договору оренди через 35 днів після закінчення строку договору
і наявності заяви однієї із сторін про зміну або припинення цього договору,
надісланої протягом 1 місяця після закінчення строку договору, відповідач
зобов'язаний повернути позивачу приміщення за актом здачі-приймання. До
закінчення зазначеного строку відповідач зобов'язаний залишити приміщення та
підготувати його до передачі позивачу.

Оскільки
договір оренди припинив дію 08.07.2006, то відповідно до пункту 8.1 договору
відповідач повинен був повернути позивачу орендоване ним приміщення в строк до
13.08.2006. Докази того, що відповідач в строк до 13.08.2006 орендоване ним
приміщення звільнив в матеріалах справи відсутні.

З
врахуванням викладеного апеляційний господарський суд вважає, що господарський
суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу позивача про виселення
відповідача з орендованого ним приміщення.

За
несвоєчасне повернення відповідачем орендованого ним приміщення позивач,
просить стягнути з відповідача на підставі п. 10.1. договору оренди штраф у
розмірі 3 500,00 грн. та неустойку на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за
користування приміщенням за час прострочення з 04.08.2006 по 19.08.2006 у сумі
2692 грн.80 коп.

Відповідно
до статті 546 ЦК України неустойка є одним з видів забезпечення виконання
зобов'язання..

Статтею
611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У
даній справі позивачем заявлені вимоги про стягнення неустойки і штрафу за одне
і теж порушення - прострочення повернення орендованого приміщення.

Як
вказано в статті 549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.
За Цивільним Кодексом України неустойка визначена у формі штрафу та пені. Отже,
штраф, виступає однією з форм неустойки.

Відповідно
до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно
із ст. 551 ЦК України розмір неустойки, встановлений законом, може бути
збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру
неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Статтею
785 ЦК України не обмежене право сторін за договором найму змінити розмір
неустойки.

Виходячи
з приписів наведених правових норм, встановлений ч. 2 ст. 785 ЦК України розмір
неустойки, сторони за договором найму мають право змінити.

Отже,
оскільки позивач та відповідач, укладаючи договір оренди від 03.08.2005, у
пункті 10.1. цього договору передбачили за невиконання відповідачем обов'язку
щодо повернення позивачу приміщення неустойку у вигляді штрафу у розмірі 5% від
вартості приміщення, тобто інший розмір неустойки ніж встановлений ч. 2 ст. 785
ЦК України, то з відповідача підлягає стягненню саме встановлений у договорі
оренди розмір штрафу.

Враховуючи
викладене апеляційний господарський суд вважає, що господарський суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3 500,00 грн. штрафу та відмовив у стягненні неустойки
у сумі 2692 грн. 80коп.

Посилання
відповідача в апеляційній скарзі на те, що на час звернення позивача з даним
позовом відповідачем не були порушені зобов'язання за договором оренди щодо
повернення орендованого ним приміщення, тобто, не було вчинено правопорушення у
сфері господарювання, що є підставою для стягнення з відповідача штрафу не
приймається до уваги, оскільки виходячи з умов договору оренди відповідач
зобов'язаний був повернути позивачу приміщення до 13.08.2006, тобто на час
звернення (21.08.2006) позивача з даним позовом до господарським судом першої
інстанції строк повернення відповідачем орендованого ним приміщення позивачу
вже настав, але відповідач зазначене приміщення позивачу не повернув, чим
вчинив правопорушення, що є підставою для стягнення з відповідача штрафу за
прострочення повернення приміщення.

Щодо
посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що господарський суд першої
інстанції при вирішенні спору безпідставно не застосував ч. 1 ст. 795 ЦК
України, апеляційний господарський суд зазначає, що оскільки сторонами
передання-приймання приміщення не оформлялося актом здачі-приймання у
господарського суду першої інстанції не було підстав посилатись на норму ч.1
ст.795 ЦК України, при цьому відсутність акту не свідчить про те, що сторони не
приступили до виконання. договору оренди.

Інші
доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, апеляційним господарським
судом також не приймаються до уваги і не можуть бути підставою для скасування
чи зміни рішення, оскільки не вбачається наявності обставин, що б свідчили про
наявність порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Вищенаведене
свідчить, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає обставинам
справи та наявним у справі доказам незалежно від мотивації, приведеної у
рішенні господарського суду.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м.Києва
від04.10.2006 у справі №36/513залишити без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Матеріали
справи № 36/513 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
Губенко Н.М.

Судді
Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.