КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2006                                                                                           № 22/68

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Розваляєвої Т.С.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Козмірук В.В. (дов. № 4 від 01.03.2005);

від відповідача : Щербатюк І.О. (дов. № 51 від 08.10.2005);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Київ-Енерго-Поліс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.05.2006

у справі № 22/68 (Гумега О.В.)

за позовом                               ЗАТ "Українська екологічна страхова компанія"

до                                                   Закрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Київ-Енерго-Поліс"

про                                                  стягнення 3241,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 22/68 від 11.05.2006 позов задоволено частково; стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія” Київ - Енерго - Поліс” на користь Закритого акціонерного товариства “Українська екологічна страхова компанія” 2806,53 грн. основного боргу, 198,55 грн. інфляційних збитків, 57,27 грн. три відсотків річних, 102,00 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу, у стягненні пені відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивач подав позов на стягнення з відповідача заборгованість за невиконання зобов’язання відповідно до умов договору про співробітництво в галузі факультативного перестрахування та ретроцесії №2С-03/05 від 01.03.2005 та ковер-нот № 06-1/05-35 від 26.05.05.

В процесі розгляду справи в Господарському суді м. Києва позивач 29.03.2006, відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, подав заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 2806,53 грн. заборгованості, 362,62 пені за порушення строків виконання грошового зобов’язання, 3% річних за час прострочки в сумі 57,27 грн., індексу інфляції за час прострочення в сумі 198,55 грн. та покласти на відповідача судові витрати (а.с. 92), які було судом першої інстанції частково задоволені.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “Київ - Енерго - Поліс” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2006 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі та стягнути з Закритого акціонерного товариства “Українська екологічна страхова компанія” витрати, пов’язані з сплатою державного мита у розмірі 51 грн.

В апеляційній скарзі Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “Київ - Енерго - Поліс” вказує на те, що при винесенні Господарським судом м. Києва рішення від 11.05.2006 неповно було з’ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права, а саме: судом першої інстанції не враховано пояснення представника відповідача щодо умов, передбачених договором про загальні умови факультативного перестрахування та ретроцесії №ПС/29 від 05.04.2005.

У відзиві від 01.06.2006 на апеляційну скаргу Закрите акціонерне товариство “Українська екологічна страхова компанія” повідомляє, що відповідач не виконав законних вимог та недотримав своїх зобов’язань, які передбачені договором про загальні умови факультативного перестрахування та ретроцесії №ПС/29 від 05.04.2005, вважає рішення обґрунтованим та просить апеляційну скаргу відхилити.

Представники позивача та відповідача в судове засідання з’явились, підтримали доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, викладені у відзиві.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального Кодексу України апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу в повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів встановила наступне:

Між Закритим акціонерним товариством “Українська екологічна страхова компанія” (далі – ЗАТ “Українська екологічна страхова компанія”) та Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Київ - Енерго - Поліс” (далі – ЗАТ “СК “Київ - Енерго – Поліс”) укладено договір про загальні умови факультативного перестрахування та ретроцесії №ПС/29 від 05.04.2005 (далі – Договір). За умовами даного Договору предметом є загальні умови перестрахування (ретроцесії) ризиків, взаємно переданих (прийнятих) сторонами на факультативній (необов’язковій) основі за договорами факультативного перестрахування (ретроцесії), ковер-нот умовах ризику виконання всіх або частини своїх обов’язків перед перестрахувальником іншої особи.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що сторони на підставі умов цього договору можуть укладати конкретні договори перестрахування окремо по кожному ризику. Передані в перестрахування ризики вважаються перестрахованими на умовах по Правилах страхування страховика, що уклав договір страхування, якщо інше не обумовлено в конкретному договорі страхування.

Сторонами було підписано ковер-нот № 06-1/05-32 від 26.05.05 (далі – Ковер-нот) факультативне пропорційне перестрахування транспортних засобів, в якості перестраховика зазначено відповідача. За умовами ковер-нот об’єктом страхування є АUDІ А8 6.0 Quatго, державний номерний знак АА 0465 МІ, рік випуску 2004, об’єм двигуна 5998 куб см., № кузова WАUZZZ4Е34N023852, свідоцтво про реєстрацію ТЗ КІС № 954869. Відповідно страхова сума становила 708246,00,00 грн.

Даний Ковер-нот було укладено на основі договір добровільного страхування автотранспортних засобів № КИ-06-1/05-82 від 25.05.2005 (далі – Договір 1), який був підписаний ЗАТ “Українська екологічна страхова компанія” та Закритим акціонерним товариством “Автомобільна група ВІПОС” автотранспортного засобу АUDІ А8 6.0 Quatго, державний номерний знак АА 0465 МІ.

Як передбачено умовами Ковер-нот страхування здійснюється згідно з Правилами страхування наземного транспорту № 06-1 від 14.02.2000 року. Відповідальність перестраховика визначена в розмірі 50 000,00 грн. Перестраховик у межах своєї відповідальності слідує рішенням, що прийняті перестрахувальником у зв’язку з настанням страхового випадку, які витікають з умов договорів страхування за виключенням збільшення частки відповідальності перестраховика у ризику. При настанні страхового випадку відповідач зобов’язувався перерахувати на рахунок позивача або, за його дорученням, страхувальнику відповідну долю страхового відшкодування в межах прийнятої на себе відповідальності протягом 5 банківських днів після отримання від відповідача документів, що підтверджують настання страхового випадку та розрахунку суми збитку.

Стаття 1 Закону України “Про страхування”, встановлює, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Стаття 12 Закону України “Про страхування” передбачає, що перестрахування – це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов’язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований, а страховик (цедент, перестрахувальник), який уклав з перестраховиком договір про перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі згідно з договором страхування.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов’язки (зобов’язання), які виникли між сторонами мають виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається, що передбачено нормами статті 525 ЦК України.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов’язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

11.07.2005 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП), в результаті якої автомобілю АUDІ А8 6.0 Quatго були завдані пошкодження. Було складено страховий акт № КИ-06-1/05-82/1/51 від 30.08.2005 в якому сума матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля АUDІ А8 6.0 Quatго складає 162230,69грн., а розмір страхового відшкодування дорівнює 146236,51 грн.

29.11.2005 року складено додатковий страховий акт, в якому сума страхового відшкодування приймається рівною вартості відновлювальних робіт та складає 160061,24 грн. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи складає 156520,01 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України “Про страхування”, страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов’язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву та в апеляційній скарзі наголошує, що страхова сума та вартість транспортного засобу на момент страхування була занижена, тобто був факт страхування в частині.

Дане твердження відповідача не відповідає дійсності, адже в Договорі та Ковер-нот, які були підписані позивачем та відповідачем, не зазначено, що страхування транспортного засобу здійснюється в частині. Крім того, страхова сума визначалася з урахуванням балансової та ринкової вартості транспортного засобу, що підтверджено матеріалами справи.

Вартість автомобіля в сумі 708246 грн. з ПДВ підтверджується довідкою №108/1 від 20.02.2006, карткою рахунку 10.5 необоротні активи, вантажною митною декларацією від 20.05.2004 (а.с.110-112), і саме на цю вартість автомобіля було укладено договір добровільного страхування № КИ-06-1/05-82 від 25.05.2005 між позивачем та Закритим акціонерним товариством “Автомобільна група ВІПОС” (а.с.47) та ковер-нот №06-1/05-32 від 26.05.2005 (а.с.58).

За таких обставин посилання відповідача у запереченнях на позовну заяву (а.с. 71) на вартість автомобіля в сумі 838308 грн. не ґрунтується на матеріалах справи, підстав вважати “страхування в частині” нема.

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що перестраховик (відповідач) несе повну відповідальність перед позивачем щодо прийнятої в перестрахування частини ризику. Дана умова підтверджена пунктом 19 ковер-ноту, в якому зазначено, що відповідач у межах своєї відповідальності слідує рішенням, що прийняті позивачем у зв’язку з настанням страхового випадку, які витікають з умов договорів страхування за виключенням збільшення частки відповідальності відповідача у ризику.

Конвер-нот №06-1/05-32 від 26.05.2005 укладався на умовах оригінального договору добровільного страхування № КИ-06-1/05-82 від 25.05.2005, що зазначено в п.2 Ковер-нот.

Умови договору добровільного страхування № КИ-06-1/05-82 від 25.05.2005 передбачають, у розділі 17, відмову у виплаті страхового відшкодування, до яких не віднесено необхідність заміни двох фар, чотирьох коліс на однотипні та заміну скла. Страхове відшкодування позивача власнику автомобіля складає 156520,01 грн.

Позивачем було здійснено розрахунок частини страхового відшкодування, що підлягає сплаті відповідачем, за яким частина страхового відшкодування, що підлягає сплаті відповідачем складає 11049,84 грн., сплачено відповідачем 5129,62 грн. та підлягає сплаті відповідачем 5920,22 грн.

Відповідач виплатив частину страхового відшкодування в розмірі 8243,31 грн. Решту суми, у розмірі 2806,53 грн., страхового відшкодування відповідач відмовився сплатити мотивуючи це тим, що необхідність заміни двох правих покришок, передньої правої фари та стекол не була зафіксована експертом при огляді автомобіля та складанні протоколів огляду, а тому заміна зазначених деталей в процесі ремонту транспортного засобу є безпідставною.

Дане твердження відповідача, не відповідає умовам Договору 1, а саме підпункту 11.2.1 пункту 1, в яких зазначено, що виключення із страхових випадків та обмеження страхування, зокрема, зазначено, що страховик не відшкодовує збитки у разі пошкодження шин транспортного засобу, якщо не трапилося інших пошкоджень транспортного засобу.

В конкретному випадку сталося пошкодження не лише шин транспортного засобу, але і самого транспортного засобу.

Заміна стекол застрахованого транспортного засобу (заднього, бокового, вітрового) була передбачена заключенням спеціаліста №1878 від 14.07.2005 року. Заміна скла лівої передньої двері була обумовлена прихованим дефектом.

Підпунктом 3.3.7 Договору передбачено, що відповідач зобов’язаний письмово повідомити позивача, протягом 48 годин з моменту одержання від нього повідомлення про страховий випадок, про своє рішення взяти участь у розслідуванні причин виникнення страхового випадку, а також у вирішенні питань, пов’язаних з призначенням і проведенням експертизи. Відсутність такої заяви в зазначений термін, розглядається сторонами як відмова у їх участі.

Відповідач не скористався даним правом.

Відповідачем не виконані зобов’язання по перерахуванню на рахунок позивача або, за його дорученням, страхувальнику відповідної долі страхового відшкодування, протягом 5 банківських днів після отримання від відповідача документів, що підтверджують настання страхового випадку та розрахунку суми збитку, тобто ЗАТ “СК “Київ - Енерго – Поліс”, чим було порушено норми статей 11, 14, 526 ЦК України, відповідно до яких права і обов’язки (зобов’язання), які виникли між сторонами мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Тобто, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2806,53 грн. на користь позивача основної заборгованості задоволені судом першої інстанції правомірно.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дана норма закону підтверджує правомірність стягнення судом першої інстанції з відповідача трьох відсотків річних в розмірі 57,27 грн. та 198,55 грн. інфляційних збитків.

Пункт 1 ст. 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Пункт 3.3.6 Договору передбачає, що за не своєчасне виконання зобов’язань по договору перестраховик зобов’язується сплатити перестраховику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, що діє у період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочки.

Наведене вище свідчить, що сторони не уклали у письмовій формі правочину щодо забезпечення виконання зобов’язання, як це передбачено п. 1. ст. 547 ЦК України.

Тому суд першої інстанції правомірно не задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 362,62 грн. Стосовно часткової відмови в задоволенні позову – пені, позивач рішення суду першої інстанції не оскаржує.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам справи і матеріалам справи та підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від 11.05.2006 у справі № 22/68 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Матеріали справи № 22/68 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Розваляєва Т.С.

07.07.06 (відправлено)