КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2006                                                                                           № 21/635

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна В.О.

суддів:                                         Рєпіної Л.О.

Капацин Н.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Редіал"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.02.2006

у справі № 21/635 (Шевченко Е.О.)

за позовом                               Державне підприємство "Українське агентство авторських та суміжних прав"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Редіал"

третя особа відповідача           Київська регіональна митниця

третя особа позивача

про                                                  стягнення 83313,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 06.02.2006 року № 21635 позов ДП „Українське агентство авторських та суміжних прав” до ТОВ „Редіал”, третя особа Київська регіональна митниця про стягнення 83313,04грн. задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, посилаючись на те, що суд першої інстанції не з’ясував усіх обставин, що мають значення для справи , порушив норми процесуального та матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, в зв’язку з наступним.

Як встановлено матеріалами справи, з травня по жовтень 2004 р. відповідачем на митну територію України здійснювався імпорт обладнання за кодами товарів: 8520,852110,,,,852721,852731,8528 та їх підкодами відповідно до УКТЕЗД ( а.с. 1-284 додатків до справи).

В свою чергу, відповідно до свідоцтва № 1У від 15.09.03 , виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, позивач уповноважений здійснювати збір і розподіл між суб’єктами авторського іабо суміжних прав коштів від відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можливо здійснення відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах іабо відеограмах у порядку, визначеному у постанові КМУ № 992 від 27.06.03 „ Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашних умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах іабо відеограмах”.

Згідно з ч.2 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 42 цього Закону визначено, що виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашній умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах.

У відповідності до ч. 5 ст. 42 вказаного Закону розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання І матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - в кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Заперечуючи проти рішення суду відповідач вказує, що суд першої інстанції не дослідів відповідно до якого договору було ввезено обладнання на територію України; не взяв до уваги що він самостійно вибирає особу для відрахувань відповідних платежів, що з позивачем відсутні договірні зобов’язання на підставі яких він повинен відраховувати кошті саме йому; позивачем не доведено, що на ввезеному обладнанні можливо здійснювати відтворення будь-яких творів, крім того, враховуючи що твори були оприлюднені відповідно до діючого законодавства не потребують додаткової винагороди.

Відповідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов’язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред’явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, оскільки як зазначено господарським судом, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003р. №992 «Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах» та Додатку до цієї постанови розмір відрахувань за кодами товарів , які імпортуються відповідачем складає 3% їх вартості, зазначеної у зовнішньоекономічному договорі. Також у відповідності до „ Порядку здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах", затвердженого Наказом Міносвіти та науки від 24.11.03р.№780/123/561 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 12.12.03р. - імпортери під час ввезення на митну територію України обладнання і/або матеріальних носіїв зобов'язані перераховувати суми відрахувань уповноваженим організаціям та надіслати про це підписану керівником довідку.

Частиною 5 ст. 42 Закону України „Про авторське право та суміжні права” розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

З наданого відповідачем, на вимогу суду контракт RM-5 від 08.02.04 укладеного з фірмою „MADVEL FINANCIAL LLC” (США) вбачається, що товар-обладнання було придбано відповідачем на умовах купівлі-продажу, тобто відповідач є імпортером, а не посередником, що є підставою для здійснення ним відповідних зборів згідно діючого законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 25 Закону України „Про авторське право та суміжні права” твори і виконання, зафіксовані у фонограмах, відеограмах, їх примірниках, а також аудіовізуальні твори та їх примірники допускається відтворювати у домашніх умовах виключно в особистих цілях або для кола сім'ї без дозволу автора (авторів), виконавців, виробників фонограм, виробників відеограм, але з виплатою їм винагороди. Особливості виплати винагороди у цьому випадку визначені статтею 42 цього Закону.

Частиною 4 ст.42 цього Закону передбачено, що виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях в домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім: професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах; обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України; обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Відповідачем не надано доказів, що він та ввезене обладнання підпадають під категорію що звільнені від відрахування зборів, або твори, які можливо відтворювати на імпортованому обладнанні вже були оприлюднені, що звільняє його від сплати зборів відповідно до ст.43 Закону України „Про авторське право і суміжні права”.

Щодо заперечень відповідно до того, що у відповідача та позивача відсутні договірні зобов’язання на підставі яких осатаній повинен був саме позивачу перераховувати збори, та то що відповідач має право сам вибрати установу, то колегія суддів звертає увагу відповідача на посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач обізнаний про підпорядкування позивача Держдепартаменту інтелектуальної власності Міносвіти і науки України, який в свою чергу є єдиною уповноваженою організацією, яка здійснює збір та розподіл між суб’єктами авторського та суміжних прав коштів від відрахувань виробниками і імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах або відеограмах, таким чином, твердження що не був обізнаний про перерахування коштів позивачу необґрунтовані. Доказів про звернення до відповідного органу для з’ясування про існування інших осіб, які б здійснювали відповідну діяльність для вибору, як пояснив представник відповідача на свій розсуд уповноваженої установи що розподіляє збори між суб’єктами авторського права і суміжних прав , для перерахування зборів відповідачем не надано.

Щодо відсутності договірних зобов’язань між сторонами, то колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на ці обставини, оскільки Закон України „Про авторське право та суміжні права”, Постанова КМУ № 922, Порядок здійснення відрахувань не передбачають укладання договорів відповідних установ з імпортерами обладнання.

Отже, відповідачем вищевказані вимоги здійснені не були , а тому з відповідача , у відповідності до розрахунку позивача та Порядку здійснення відрахувань підлягає стягненню авторська винагорода в розмірі 3% від вартості імпортованого обладнання.

Розглядаючи питання про застосування норм КАС України, то апеляційна інстанція звертає увагу відповідача на те, що компетенція адміністративного суду не поширюється на спірні відносини що виникли у сторін у даній справі, в розумінні ст.17 КАС України, тому господарським судом правомірно застосовані норми господарського судочинства.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована та не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ТОВ “Редіал” залишити без задоволення, рішення господарського суду № 21635 від 06.02.2006 року без змін.

2. Матеріали справи повернути, доручити господарському суду м. Києва відати відповідний наказ.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Капацин Н.В.

13.12.06 (відправлено)