ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.07.06р.

Справа № 22/214

За позовом Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-

Західна залізниця” м.Київ

До Відкритого акціонерного товариства "ДніпроАзот" м.Дніпродзержинськ

Про стягнення 31530 грн.

Суддя Пуппо Л.Д.

Представники від: позивача –Чернов С.В.

відповідача –

СУТЬ СПРАВИ

Позивач просить стягнути з відповідача 31530 грн. штрафу за неправильно зазначений у накладній № 47775395 код одержувача.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на: відсутність договірних відносин з позивачем за спірною накладною, недоведеність спірного факту, оскільки складений з порушенням Правил, - в ньому відсутній номер перевізних документів, а також неправильно вказане найменування одержувача вантажу; пропуск позивачем строку позовної давності; відсутня його вина, оскільки накладна оформлялася на підставі листа його контрагента з вказівкою коду одержувача; позивач не поніс негативних наслідків у зв’язку з неправильно зазначеним кодом, крім того, штраф надмірно великий у порівнянні з вартістю самого вантажу.

ВСТАНОВЛЕНО

03.08.05. за вказаною вище накладною у вагоні № 50209717 зі станції Баглей Придніпровської залізниці до станції Чернігів Південно-Західної залізниці на адресу КЕП Чернігівська ТЕЦ відповідачем був відправлений вантаж. В накладній відправником (відповідачем у справі) був зазначений код одержувача 9539.

За положеннями статті 24 Статту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки непрвильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

При наявності зазначеного факту позивачем нарахований штраф і подано позов на підставі статті 122 Статуту, якою передбачено, що за неправильно зазначені у накладній … код одежувача з відправника стягується штраф у розмірі, передбаченому статтею 118 Статуту, тобто п»ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Позивачем до позовної заяви доданий акт загальної форми № 10 від 08.08.05. станції Чернігів Південно-Західної залізниці. Акт заповнений на бланку затвердженого зразка форми ГУ-23, всі передбачені їм строчки заповнені, в тому числі проставлені номери відправки (накладної) і вагону, на які є посилання в позовній заяві. Складений акт загальної форми № 10 про те, що в перевізних документах вказаний код одержувача 9539, а потрібно 3191. В акті вказано “в перевізних документах”, хоча був один документ –накладна, проте це не ставить під сумнів дані акту, як і неточність найменування одержувача, тому що в ньому правильно вказані номер накладної, номер вагону, дата відправлення вантажу, станція і залізниця відправлення, станція і залізниця призначення, найменування вантажу. Акт, окрім інших, підписаний представником одержувача.

Суд вважає, що акт складений і оформлений у відповідності з Правилами складання актів.

Стаття 122 Статуту окрім штрафу ще передбачає, що відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. В даному випадку витрати щодо “наслідків” позивачем не пред’явлені, на що була його воля.

Суд вважає, що у задоволенні вимог повинно бути відмовлено, виходячи з наступного: частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, та норми якого у регулюванні майнових відносин субґєктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України. Це стосується і положень про позовну давність. Частиною першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний і скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом. Згідно з частиною пґятою статті 315 Господарського кодексу України для предґявлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Такої ж тривалості установлено строк для подання позовів залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із Статуту залізниць.

Звернувшись до суду з даним позовом 12 травня 2006 року про стягнення грошових коштів за документом, складеним в серпні 2005 року, залізниця цей строк пропустила.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач не клопотав про відновлення пропущеного строку, не подав докази наявності поважних причин пропущення позовної давності.

Керуючись статтями 9, 267 Цивільного кодексу України, статтями 223, 315 Господарського кодексу України, 24, 122, 137 Статуту залізниць України, статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ

В позові відмовити.

Суддя Пуппо Л.Д.