КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2006                                                                                           № 32/156

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Пінчука А.М.

суддів:                                         Гольцової Л.А.

Данилової Т.Б.

при секретарі:                              Денисюк І.Г.

За участю представників:

від позивача-не з’явились

від відповідача-не з’явились

за участю представника:           Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта”

О. А. Кармазіна (начальник відділу претензійно-позовної роботи юридичного

управління, довіреність № юр-581/д від 22.12.05)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагросоюз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.04.2006

у справі № 32/156 (Хрипун О.О.)

за позовом                               ЗАТ "Норіс"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагросоюз"

про                                                  визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 р. до господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Закритого акціонерного товариства „Норіс” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Промагросоюз” про визнання права власності на природний газ в кількості 35128 тис. куб. м. на загальну суму в 21049800 грн..

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.04.06 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 32/156.

11.04.06 позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності на природний газ у кількості 42731 тис. м. куб. на загальну суму 25638600 грн. та зобов’язати відповідача надати Диспетчерському управлінню Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” документи, що визначають його право власності на природний газ, який видобуто в порядку спільної діяльності по договору № 6/25, укладеного між НГВУ “Чернігівнафтогаз” Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” та Закритим акціонерним товариством “Інтернафтотрейд”, у кількості 42731 тис. м. куб., а саме-лист та акт приймання передачі природного газу в ПСГ Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” встановленого зразка.

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.04.06 позов задоволено.

З посиланням на ст. 334 Цивільного кодексу України рішення місцевого господарського суду мотивовано невиконанням відповідачем п. 9.1 договору № 17/10-05 від 17.10.05. Суд також послався на те, що договір, укладений між позивачем та відповідачем, а також договір комісії № 35/21-ком від 20.10.05, на підставі якого відповідач уклав договір купівлі-продажу і також договір про спільну діяльність № 6/25 від 04.09.98 не визнані недійсними та умови цих договорів сторонами не оспорюються.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду відповідач звернуся із відповідною апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати у зв’язку із тим, що в нього не виникло обов’язку подачі документів до Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, оскільки цей обов’язок виникне в нього лише після поставки всього обсягу газу, передбаченого договором з позивачем. Крім того, відповідач вважає, що згідно з вимогами ст. 594 Цивільного кодексу України він має право не передавати право власності на газ, оскільки позивач передав йому в оплату газу векселі, які не оплачені і право власності на газ виникне після повної оплати газу. Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.06 апеляційна скарга відповідача прийнята до провадження, судове засідання по її розгляду призначено на 04.07.06.

Вищезазначена ухвала була надіслана на відомі суду адреси сторін (позивач отримав, копія відповідача повернута підприємством зв’язку у зв’язку із вибуттям підприємства-відповідача).

В судове засідання від 04.07.06 представники сторін не з’явились, про причини неявки не повідомили.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.06 розгляд апеляційної скарги був відкладений на 25.07.06, про що сторони у справі також були повідомлені належним чином.

В судове засідання 25.07.06 представники сторін не з’явились, про причини неявки не повідомили (позивач отримав, копія відповідача повернута підприємством зв’язку у зв’язку із відсутністю підприємства-відповідача за відповідною адресою).

Апеляційна інстанція вважала за можливе вжити заходів по встановленню місцезнаходження підприємства-відповідача, для чого був надісланий відповідний письмовий запит до податкового органу. Станом на 25.07.06 відповідь на цей запит не надійшла.

Водночас, до повноважень господарських судів не віднесений обов’язок встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній", апеляційна інстанція вважає належними доказами виконання судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про місце, дату та час судового засідання по розгляду апеляційної скарги у даній справі.

Враховуючи, що сторони двічі були належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання по розгляду апеляційної скарги у справі № 32/156, але не скористались своїм правом на участь у ньому, Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги без участі представників сторін.

На підставі положень ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, в судове засідання для дачі пояснень був викликаний представник Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”, як учасник договору про спільну діяльність № 6/25 від 04.09.98 в рамках якого видобутий спірний природний газ. Представник Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” звернувся із клопотанням про залучення на підставі ст. 30 Господарського процесуального кодексу України доказів та письмових пояснень, що стосуються спірних обсягів газу, яке судом задоволено.

Клопотання Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” про залучення його до участі у справі в якості третьої особи залишено без задоволення з огляду на те, що такі процесуальні дії виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції, що не суперечить вимогам ст. 99 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” вважає, що дії групи осіб, що підписали згадані у оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду договори комісії та купівлі-продажу, завдають істотної шкоди інтересам держави, оскільки йдеться про розкрадання надр, користування якими належить Відкритому акціонерному товариству „Укрнафта” згідно відповідної ліцензії.

Розглянувши доводи апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

В обґрунтування своїх вимог і заперечень сторони посилаються на те, що спірний обсяг природного газу видобутий в рамках договору про спільну діяльність № 6/25 від 04.09.98, який доданий до матеріалів справи. Відповідно до цього договору та договору від 30.01.04 його сторонами є Відкрите акціонерне товариство „Укрнафта” та Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд”.

Згідно ч. 2. ст. 1135 Цивільного кодексу України у відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені учасників такого договору посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства. До матеріалів справи залучено рішення господарського суду м. Києва від 11.11.05 по справі № 22/609 (залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.06 та постановою Вищого господарського суду України від 27.06.06), згідно з яким цей Договір про Спільну діяльність розірвано у зв’язку із істотним порушенням його умов Товариством з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд”, зокрема в зв’язку з розпорядженням спільним майном без згоди Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”. Судовими рішеннями по справі № 22/609 встановлено, що в умовах здійснення спільної діяльності ні Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд”, ні виконавчий директор договору Романов Р. О. не мали права укладати угоди на реалізацію спільних вуглеводнів без згоди Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”, оскільки не отримували довіреності від голови правління Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”, а особою, що має право укладати такі угоди є Відкрите акціонерне товариство „Укрнафта” на підставі п. 14.1 Договору про Спільну діяльність.

Однією з підстав розірвання договору про спільну діяльність став факт неправомірного укладання без згоди Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” договору комісії № 47/04 від 01.03.04 на реалізацію газу у 2004 році, видобутого в рамках договору про Спільну діяльність № 6/25 від 04.09.98.

Судовими рішеннями по справі № 22/609 також встановлено, що Відкрите акціонерне товариство „Укрнафта” листом від 23.01.04 правомірно відкликало у виконавчого директора повноваження діяти від імені Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” в рамках Договору про Спільну діяльність.

Апеляційним судом м. Києва (ухвала від 29.05.06; справа № 22-983-а-06) також встановлено, що виконавчий директор не має повноважень розпоряджатися спільними коштами та вуглеводнями без згоди Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”, як учасника договору про Спільну діяльність. Суд в цій ухвалі зазначив, що призначення виконавчого директора Договору про Спільну діяльність, ще не дає цій особі повноважень діяти від імені юридичних осіб, ця особа повинна мати довіреність. Виконавчий директор Договору про Спільну діяльність не може ототожнюватись з виконавчим органом юридичної особи, оскільки чинне законодавство України не передбачає створення юридичних осіб шляхом укладення договорів про спільну діяльність, а визначає порядок створення юридичних осіб та їх реєстрації відповідними державними установами.

За змістом цих рішень протоколи комітету з управління Спільною діяльністю не надавали повноважень виконавчому директору або Товариству з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд” діяти від імені всіх учасників договору про Спільну діяльність.

У зв’язку із цим, апеляційна інстанція враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

В обґрунтування своїх вимог і заперечень сторони також посилаються на договір комісії від 31.12.04 (далі – договір комісії) на поставку газу в період з 01.01.05 по 31.12.06, укладений за участю виконавчого директора договору про Спільну діяльність Романова Р. О. та Товариством з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд”-комісіонера. У предметі договору комісії визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд” діє в якості уповноваженого учасника Договору про Спільну діяльність. Між зазначеними особами підписано акти приймання-передачі природного газу, видобутого протягом жовтня 2005 року-березня 2006 р. обсягом 42731,000 тис. м. куб.

Також сторони посилаються на договір комісії № 35/21-ком від 20.10.05, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Промагросоюз”. Між зазначеними особами підписано акти приймання-передачі природного газу, видобутого протягом жовтня 2005 року-березня 2006 р. в обсязі 42731,000 тис. м. куб.

Згідно з ч. 1. ст. 1015 Цивільного кодексу України за згодою комітента комісіонер має право укласти договір субкомісії з третьою особою (субкомісіонером), залишаючись відповідальним за дії субкомісіонера перед комітентом. Отже, за своєю правовою природою даний договір є договором субкомісії. При цьому, сторони не надали доказів надання згоди комітентом (учасниками Договору про Спільну діяльність в особі Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”) на укладання договору субкомісії.

На підставі вищезазначених договорів комісії та субкомісії відповідачем укладено з позивачем договір купівлі-продажу № 17/10-05 від 17.10.05 на поставку газу у 2006 р. (далі-договір купівлі-продажу). Сторонами підписано акт від 17.03.06 про передачу 01.03.06 газу з ресурсу жовтня 2005 р.-лютого 2006 р. обсягом 35128,000 тис. м. куб. та акт від 07.04.06 про передачу газу ресурсу березня 2006 р. обсягом 7873,000 тис. м. куб. Всього підписано акти на передачу газу з ресурсу жовтня 2005 р.-березня 2006 р. 43001,000 тис. м. куб. на суму 25800600 грн. Тобто, субкомісіонером (відповідачем) позивачу передано обсяг газу, що перевищує обсяг отриманого газу. В оплату за актами від 17.03.06 і від 07.04.06 відповідачем передано позивачу векселі відповідно на суму 21049800 грн. та 4742400 грн. на суму 25792200 грн.. Після порушення провадження у справі 30.03.06 р. відповідач передав за актом від 07.04.06 позивачу ресурс газу березня 2006 р. За змістом позовних вимог позивач вимагає від відповідача подати до диспетчерського управління Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” акти встановленого зразку про передачу газу в підземне сховище газу. Форма цього акту встановлена додатком № 9 до наказу Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” № 79 від 26.03.01 “Про затвердження порядку доступу до газотранспортної системи” і передбачає, що цей акт є тристороннім і підписується за участю газотранспортного підприємства і власника газу, яким є учасники Договору про Спільну діяльність в особі Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”.

До матеріалів справи залучено Угоду № 6/128-Г від 04.11.05 між Відкритим акціонерним товариством „Укрнафта” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд” (учасниками Договору про Спільну діяльність), за якою ресурс спільного газу, видобутого у жовтні 2005 р. переданий для зберігання Відкритому акціонерному товариству „Укрнафта” з наступною передачею на зберігання до підземного сховища газу Дочірнійкомпанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”. До матеріалів справи також залучені листи Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” про те, що весь спірний обсяг газу зберігається в підземних сховищах, тобто нікому не передавався. Зокрема, в листі № 6252/64 від 23.05.06 зазначено, що ресурс жовтня 2005 р. зберігається на підставі договору між Відкритим акціонерним товариством „Укрнафта” та Дочірньою компанією „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, відповідно ресурси природного газу можуть бути передані третім особам лише за участю Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”.

За змістом ст. 1011 Цивільного кодексу України договір, який укладає комісіонер з третьою особою є похідним від договору комісії, оскільки саме договором комісії визначаються умови про ціну і обсяги майна, що передається (ч. 3 ст. 1012 Цивільного кодексу України), для подальшої реалізації третій особі. Правовідносини за договором купівлі-продажу, з огляду на приписи ст. 1011, 1016, 1018 Цивільного кодексу України, передусім обумовлені договором комісії. За змістом ст. 1015 Цивільного кодексу України договір субкомісії є різновидом покладання виконання зобов’язання на третю особу і не веде до зміни осіб у зобов’язанні. Предметом комісійного доручення є правочин, що комісіонер укладає з третіми особами, який повинен відповідати вимогам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1022 Цивільного кодексу України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Апеляційною інстанцією враховується також і те, що у відповідності до ст. 1134 Цивільного кодексу України вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників.

Згідно із рішенням суду від 11.11.06 по справі № 22/609 укладати угоди на реалізацію вуглеводнів від імені учасників Договору про Спільну діяльність має право Відкрите акціонерне товариство „Укрнафта” згідно п. 14.1 Договору про Спільну діяльність. Як вбачається із наявних у справі доказів та пояснень представника Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” останнє не надавало згоди на відчуження спірного ресурсу газу за договором комісії ні виконавчому директору Договору про Спільну діяльність Романову Р. О., ні Товариству з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд”, як і згоди на укладання договорів субкомісії та купівлі-продажу.

Отже, договори комісії та субкомісії підписані за відсутності відповідних повноважень у виконавчого директора Договору про Спільну діяльність та Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд”, які не мали повноважень його укладати, тобто спрямовані на заволодіння майном учасників договору про Спільну діяльність, яких представляє Відкрите акціонерне товариство „Укрнафта”.

Сторонами у справі не надано доказів, які спростовують факт відсутності відповідних повноважень у виконавчого директора Договору про Спільну діяльність та Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд” щодо реалізації видобутої спільно продукції.

Отже, вищенаведеними судовими рішеннями встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд” та виконавчий директор Договору про Спільну діяльність Романов Р. О. не мали повноважень розпоряджатися спільним майном, що свідчить про те, що договори комісії (від 31.12.04 р. між „Спільна діяльність за договором № 6/25 від 04.09.98 в особі виконавчого директора Романова Р. О. та Товариством з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд”) та субкомісії (договір комісії № 32/21-ком від 20.10.05 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Промагросоюз”) є нікчемними, тобто недійсними, і визнання їх недійсними судом не вимагається, ці угоди не породжують наслідків щодо передачі спірного майна.

Вказане підтверджується і приписами ч. 2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України, згідно з якими недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на незаконне заволодіння майном юридичної особи (учасників Договору про Спільну діяльність в особі Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”). Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

За змістом ч. 1 ст. 1018 Цивільного кодексу України майно, що надійшло до комісіонера (субкомісіонера) від комітента є власністю останнього, оскільки договір комісії є посередницьким.

Згідно з ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно із ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Наявні у справі докази та фактичні обставини свідчать про те, що відповідач не є власником природного газу. У нього, як субкомісіонера, не було в своєму розпорядженні спірних обсягів природного газу, оскільки вони не передавались йому Відкритим акціонерним товариством „Укрнафта” і ці обсяги знаходяться в підземних сховищах газу Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, про що свідчать листи цього ж підприємства, а ресурс жовтня 2005 р. взагалі переданий на зберігання через Відкрите акціонерне товариство „Укрнафта” і може бути переданий в підземні сховища газу третім особам, як і інші обсяги газу, за рішенням Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”, як особи, уповноваженої розпоряджатися спільним майном.

За вказаних обставин позивач фактично не отримував і не міг отримати спірні обсяги газу. Позивач не набув та не міг набути права власності на спірні обсяги газу, оскільки договір та акти були підписані особою, що не є його власником. Інших доказів або правових підстав вважати, що позивач набув право власності на газ за угодою з відповідачем матеріали справи не містять.

При прийнятті даної постанови також враховується те, що ухвалою господарського суду м. Києва від 28.04.06 по справі № 18/265, Дочірній компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” та іншим особам заборонено вчиняти будь-які дії, пов’язані з розпорядженням спільними вуглеводнями за договором про Спільну діяльність без згоди Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” та виконувати будь-які документи щодо розпорядження спільним газом без згоди Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”.

Також приймається до уваги той факт, що диспетчерське управління Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” враховує в загальному балансі газу України, в т. ч. в підземних сховищах, всі обсяги газу, їх власників, фіксує переміщення на підставі розпоряджень/актів власника, а також вчиняє інші дії, пов’язані з обліком газу в газотранспортній системі України та підземних сховищах газу на підставі ст. 44 Закону „Про нафту і газ”, наказу Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” від 26.03.01 № 79 „Про затвердження Порядку доступу до газотранспортної системи”, який видано на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.99 № 2184. Отже, з метою уникнення ситуацій виникнення неіснуючих обсягів газу та неіснуючих власників саме диспетчерське управління цієї компанії володіє офіційною інформацією щодо фактичних власників відповідних обсягів газу.

Сторони не надали доказів про звернення до Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” з приводу надання згоди на проведення операцій із газом.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" власність будь-якого суб'єкта господарської діяльності обліковується на балансі на підставі первинної облікової документації, яка містить в собі відомості про господарську операцію. Сторонами не надано доказів того, що спірний газ обліковувався у будь-кого із них на балансі згідно належних документів.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що згідно із вимогами ст. 4 Закону „Про обіг векселів в Україні” видавати векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари. Тобто, векселі передані позивачем відповідачу, видані не за фактично отриманий товар, а відтак їх можна вважати такими, що видані із порушенням закону і є такими, що не можуть бути передані далі або пред’явлені до платежу.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведених обставин, неповно з’ясував всі обставини справи, не застосував ті норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Керуючись ст. 101, п. 2 ст. 103, п. 1-4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Промагросоюз” на рішення господарського суду м. Києва від 11.04.06 у справі № 32/156 задовольнити.

2.Рішення господарського суду м. Києва від 11.04.06 у справі № 32/156 скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким повністю відмовити Закритому акціонерному товариству „Норіс” у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю “Промагросоюз” про визнання права власності на природний газ в кількості 42731 тис. м. куб. на загальну суму в 25638600 грн. та зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Промагросоюз” надати Диспетчерському управлінню Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” документи, що визначають право власності на природний газ, який видобуто із Мільківського родовища в порядку виконання договору про Спільну діяльність № 6/25 від 04.09.98.

4.Справу № 32/156 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Пінчук А.М.

Судді                                                                                          Гольцова Л.А.

Данилова Т.Б. (переведена)

03.07.06 (відправлено)