КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2006                                                                                           № 42/90

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Малетича М.М.

Зеленіна В.О.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальне підприємство "Управління житлового господарства" Оболонського району м. Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.11.2003

у справі № 42/90 (Паламар П.І.)

за позовом                               Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго"

до                                                   Комунального підприємства "Управління житлового господарства" Оболонського району м. Києва

про                                                  стягнення 593931,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2003р. у справі №42/90 задоволено частково позов Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго”. Стягнуто з Комунального підприємства „Управління житлового господарства” Оболонського району м. Києва на користь Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” 559741,26 грн. боргу, 21131,37 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 8088,88 грн. 3% річних з простроченої суми, 1690,95 грн. витрат по оплаті державного мита та 117,31 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що згідно з умовами договору № 240001 позивач зобов’язався постачати теплову енергію до жилих будинків відповідача згідно переліку у договорі, а останній проводити своєчасну оплату вартості спожитої теплової енергії. Позивач поставив теплової енергії відповідачу на суму 5188647,93 грн., останній оплатив за спожиту теплову енергію на суму 4628905,93 грн. Тому підлягають стягненню з відповідача борг, збиткі внаслідок інфляції за час прострочення та 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Комунальне підприємство „Управління житлового господарства” Оболонського району міста Києва звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2003 та прийняти нове рішення.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що суд виніс вказане рішення у відсутність представників відповідача, хоча відповідач направив до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з госпіталізацією представника.

Суд не розглянув письмове клопотання відповідача про об”єдання дев”яти справ №№ 42/84, 42/85, 42/86, 42/87, 42/88, 42/89, 42/90, 42/91, 42/92 в одне провадження , окремий розгляд яких перешкоджає об’єктивному розгляду.

Суд не встановив фактичних обставин даної справи, зокрема – які саме договірні зобов’язання існують між позивачем та відповідачем, не дослідив доказів виконання сторонами своїх зобов’язань, чим порушив принцип об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, про що закріплено ст.43 ГПК України. Необґрунтоване стягнення з УЖГ мільйонів гривень призведе до соціально-економічної катастрофи в районі, оскільки єдиним джерелом доходів Управління є платежі населення за комунальні послуги, які чітко регламентовані тарифами та не підлягають збільшенню.

З метою встановлення дійсного розміру заборгованості відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2004 було призначено судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Висновком судово-бухгалтерської експертизи № 4379 по справі № 42/90 встановлено, що заборгованість Комунального підприємства „Управління житлового господарства Оболонського району м. Києва перед Акціонерною енергопостачальною компанією „Київенерго” за спожиту теплову енергію за договором №240001 в період з 01.03.02р. по 01.06.03 складає 500638,9 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.06 зупинено апеляційне провадження по даній справі у зв’язку з розглядом пов’язаної справи №6/837. Ухвалою від 21.09.06 апеляційний суд поновив апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначив на 16.10.06. В судове засідання 16.10.06 представник позивача не з’явився, у зв’язку з чим розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.10.06. У зв’язку з наданням відповідачем у судовому засіданні 16.10.06 додаткових документів, зокрема платіжних доручень про перерахування грошей і реєстрів розподілу коштів виникла необхідність оголошувати перерву в судових засіданнях 30.10.06 до 01.11.06, а 01.11.06 до 13.11.06 з метою з’ясування проведення розрахунків в бухгалтерії позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

1 січня 1991р. між позивачем і Управлінням житлового господарства Мінського районі м. Києва укладено договір №240001 на постачання теплової енергії в гарячій воді. Правонаступником прав і обов’язків Управління житлового господарства Мінського району м. Києва за спірним договором є Комунальне підприємство „Управління житлового господарства” Оболонського району , яке було утворене в результаті реорганізації Управління житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі рішень Київської міської ради від 8.11.2001р. №121/1555 та Оболонської районної ради від 13 березня 2002р. №7/13.

На підставі рішення №27/2 від 17.02.2005 „Про реформування житлового господарства Оболонського району у місті Києві” Комунальне підприємство „Управління житлового господарства” Оболонського району у місті Києві реорганізовано у Комунальне підприємство „Служба замовника житлово-комунальних послуг” Оболонського району у місті Києві, яке є правонаступником реорганізованого комунального підприємства „Управління житлового господарства” Оболонського району у місті Києві.

Відповідно до умов договору позивач зобов’язався постачати теплову енергію до жилих будинків відповідача згідно переліку у договорі в обсязі 107479 Гкал/рік а останній , відповідно до п.п.2 п.13 проводити своєчасну оплату вартості спожитої теплової енергії до 10-13 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 21 договору строк його дії визначено до 31 грудня 1991р. та вважається продовженим на наступний рік, якщо за місяць до його закінчення від однієї із сторін не надійде заява про відмову від цього договору або його перегляд. В матеріалах справи відсутні докази про розірвання вказаного договору.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до висновку судово-бухгалтерської експертизи №4379 за період з 01.03.02 по 01.06.03 позивачем за договором № 240001 було спожито теплової енергії на загальну суму 5188647,18 грн. Заборгованість Комунального підприємства „Служба замовника житлово-комунальних послуг” Оболонського району міста Києва за спожитий за договором №240001 обсяг тепла, що виникла за період з 01.03.02р. по 01.06.03 погашена на суму 4688008,30 грн. Сума боргу за даними експерта у такому разі становить 500638,9 грн. (5188647,18 - 4688008,30).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином, що підтверджується доказами, наданими позивачем.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачем надані платіжні доручення №350 від 03.03.05 на суму 7 507 162 грн. та № 248 від 07.04.06 на суму 4 798 508,90 грн., згідно з якими відповідачем погашена заборгованість перед позивачем за послуги теплопостачання.

Сума 4 798 508,90 грн. перерахована на погашення заборгованості по субвенції за 2006 рік, а тому вказана сума не прийнята позивачем до заліку на погашення заборгованості, яка виникла за 2002-2003 роки.

В платіжному дорученні №350 від 03.03.05 вказується, що відповідачем перерахована позивачеві сума 7 507 162 грн. на оплату теплової енергії за опалювальний період 2002-2003 р.р., а тому на погашення заборгованості по договору №240001 згідно з реєстром відповідача слід спрямувати суму 667 145,39 грн.

За таких обставин з урахуванням оплати відповідачем теплової енергії за опалювальний період 2002-2003р.р. заборгованість відповідача перед позивачем по договору № 240001 погашена.

Оскільки позивачем до розрахунку основного боргу не надано детального розрахунку щодо інфляційних витрат та 3% річних на суму боргу визначену експертом, колегія суддів прийшла до висновку про залишення без розгляду позовних вимог в цій частині.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що рішення було винесено у відсутність представника відповідача, оскільки таке твердження спростовується рішенням, де у вступній частині рішення зазначено , що в судовому засіданні приймав участь представник відповідача Степанов О.Л.

Щодо твердження відповідача в апеляційній скарзі, що суд не розглянув письмове клопотання відповідача про об’єднання дев’яти справ за номерами 42/84, 42/85, 42/86, 42/87, 42/88, 42/89, 42/90, 42/91, 42/92 в одне провадження, то Київський апеляційний господарський суд зазначає таке. Відповідно до ч.2 ст.58 суддя має право об’єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, але дана норма не містить обов’язку щодо об’єднання позовних вимог. Крім того, позовні вимоги по кожній справі ґрунтуються на різних договорах, тобто, по кожній справі різні підстави виникнення спору, а тому суд першої інстанції обґрунтовано залишив без задоволення клопотання відповідача про об’єднання вищезазначених справ в одне провадження.

Відповідно до ст..49 Господарського процесуального кодексу підлягають стягненню з відповідача витрати за проведення експертизи в сумі 3025,20 грн., сплачені платіжним дорученням №10939 від 23.09.2004.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Служба замовника житлово-комунальних послуг” Оболонського району міста Києва задовольнити частково.

2.          Змінити рішення Господарського суду м. Києва від 14.11.2003 у справі №42/90.

3.          Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції:

-          стягнути з Комунального підприємства „Служба замовника

житлово- комунальних послуг” Оболонського району міста Києва на користь Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” 3025,20 грн. витрат за проведення експертизи , 1428 грн. державного мита та 99 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

4. Матеріали справи №42/90 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Малетич М.М.

Зеленін В.О.

23.11.06 (відправлено)