КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2006                                                                                           № 9/127

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Розваляєвої Т.С.

суддів:                                         Бившевої Л.І.

Малетича М.М.

при секретарі:                              Дзюбі О.В.

За участю представників:

від позивача - Шкуратов О. С.,

від відповідача - Харченко В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закрите акціонерне товариство "Емко"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.06.2006

у справі № 9/127 (Жирнов С.М.)

за позовом                               Закрите акціонерне товариство "Емко"

до                                                   ВАТ трест "Київміськбуд-1" імені М.П.Загороднього

про                                                  стягнення 15509,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2006р. у справі № 9/127 в позові відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що судом порушено норми матеріального та процесуального права; наявні в матеріалах справи довідка про вартість виконаних робіт та акт приймання виконаних робіт свідчать про те, що позивач виконав, а відповідач прийняв виконані підрядні роботи за договором № 3-Р від 13.01.2003р.; залишивши позов без задоволення, суд фактично передав результати робіт позивача відповідачеві безоплатно, чим порушив ст. 41 Конституції України; той факт, що позивач, не отримавши 100% передоплати від відповідача, приступив до виконання робіт, свідчить лише про довіру до відповідача, яка склалася внаслідок довготривалого співробітництва.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти доводів апелянта з огляду на те, що всупереч п. 4.1. договору № 3-Р від 13.01.2003р. позивач не надав відповідачеві рахунки-фактури для проведення попередньої оплати робіт; наявні в матеріалах справи довідки про вартість виконаних робіт та акти приймання-передачі виконаних робіт не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки вказані документи не підписані уповноваженим представником відповідача; крім того, при огляді в місцевому господарському суді оригіналів зазначених довідок та актів були виявлені розбіжності із копіями, що знаходяться в матеріалах справи; посилання позивача на постанову КМУ № 1764 від 27.12.2001р. є безпідставним, оскільки вказана постанова визначає механізм фінансування капітального будівництва за рахунок коштів державного бюджету, а отже жодним чином не стосується даного спору.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 13.01.2003р. між Закритим акціонерним товариством “Емко” (виконавець) та Відкритим акціонерним товариством трест “Київміськбуд-1” імені М. П. Загороднього (замовник) укладено договір № 3-Р, відповідно до п. п. 1.1., 2.1., 2.2., 2.3., 2.5., 7.1. якого замовник доручає, а виконавець виконує власними і притягнутими силами і засобами монтажні, пусконалагоджувальні роботи згідно із п. 1.2. договору, передбачені проектною документацією, придбає за узгодженою з замовником ціною необхідне устаткування, здійснює випробування змонтованого устаткування, здає об’єкт замовнику в експлуатацію, ліквідує недоробки і дефекти, що виникли з його вини і виявлені в ході приймання робіт і в гарантійний термін експлуатації об’єкта; ціна договору складається з суми вартості устаткування та виконаних робіт; вартість устаткування обов’язково погоджується з замовником в протоколі узгодження договірної ціни, який є невід’ємною частиною договору; ціна та терміни виконання виконавцем кожного етапу робіт визнаються в календарному плані робіт, який є невід’ємною частиною цього договору; замовник здійснює розрахунки шляхом переказу на поточний рахунок виконавця грошових сум на підставі рахунків-фактур на умовах 100% попередньої оплати; цей договір діє з дня підписання до повного виконання зобов’язань за договором.

21.04.2006р. Закрите акціонерне товариство “Емко” звернулось з позовом до Відкритого акціонерного товариства трест “Київміськбуд-1” імені М. П. Загороднього про стягнення 11 732 грн. 00 коп. основного боргу, 3 425 грн. 74 коп. збитків від інфляції за період з грудня 2003 року по березень 2006 року, 351 грн. 96 коп. 3% річних. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно із умовами договору № 3-Р від 13.01.2003р. він виконав роботи на загальну суму 11 732 грн. 00 коп.; відповідач в порушення умов договору виконані позивачем роботи не оплатив; на підставі ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних; заборгованість відповідача з врахуванням збитків від інфляції за період з грудня 2003р року по квітень 2006 року становить 15 157 грн. 74 коп.; 3% річних від суми заборгованості складають 351 грн. 96 коп.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2006р. у справі № 9/127 в позові відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що п. п. 2.5., 4.1. спірного договору сторонами не виконувались; фактично виконання позивачем робіт на суму 11 732 грн. 00 коп. та прийняття їх відповідачем здійснювалось на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості саме за договором № 3-Р від 13.01.2003р. є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду – скасуванню повністю в зв’язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже договір № 3-Р від 13.01.2003р. за своєю юридичною природою є договором підряду.

На виконання умов вказаного договору позивач виконав підрядні роботи на загальну суму 11 732 грн. 00 коп., що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт за листопад 2003 року (а. с. 8) та довідкою про вартість виконаних робіт за листопад 2003 року (а. с. 9). Вказані документи підписані представниками обох сторін та скріплені печатками.

Відповідно до п. 2.5. договору № 3-Р від 13.01.2003р. замовник здійснює розрахунки шляхом переказу на поточний рахунок виконавця грошових сум на підставі рахунків-фактур на умовах 100% попередньої оплати.

Докази оплати відповідачем виконаних підрядних робіт в матеріалах справи відсутні.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 11 732 грн. 00 коп. основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на невиконання позивачем п. 4.1. спірного договору щодо виставлення рахунків-фактур для попередньої оплати не приймається апеляційним господарським судом до уваги, враховуючи наступне.

По-перше, із змісту ч. 1 ст. 837 ЦК України вбачається, що договір підряду за своєю юридичною природою є оплатним договором, а отже обов’язок відповідача оплатити виконані підрядні роботи випливає із самого факту підписання останнім договору підряду.

По-друге, згідно із абз. 1 ст. 4 ст. 882 ЦК України вбачається, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами; у разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Як зазначалось вище, акт приймання-передачі виконаних робіт за листопад 2003 року підписаний представником відповідача та скріплений печаткою останнього. Докази відмови відповідача від підписання акту приймання виконаних робіт або докази наявності у відповідача претензій з приводу якості виконаних робіт в матеріалах справи відсутні. Таким чином підписання замовником (тобто відповідачем) акту приймання виконаних робіт також свідчить про підтвердження останнім свого обов’язку оплатити виконані підрядником роботи.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, розмір збитків від інфляції, що підлягають стягненню з відповідача за несвоєчасну оплату підрядних робіт, за період з грудня 2005 року по березень 2006 року становить 457 грн. 55 коп. При цьому апеляційний господарський суд виходив із наступного розрахунку:

-          період нарахування: грудень 2005 року, індекс інфляції 100,9 %, сума заборгованості 11 732 грн. 00 коп., розмір збитків від інфляції: 105 грн. 59 коп.;

-          період нарахування: січень 2006 року, індекс інфляції 101,2 %, сума заборгованості 11 732 грн. 00 коп., розмір збитків від інфляції: 140 грн. 78 коп.;

-          період нарахування: лютий 2006 року, індекс інфляції 101,8 %, сума заборгованості 11 732 грн. 00 коп., розмір збитків від інфляції: 211 грн. 18 коп.;

-          період нарахування: березень 2006 року, індекс інфляції 99,7 %, сума заборгованості 11 732 грн. 00 коп., розмір збитків від інфляції: 00 грн. 00 коп.

Позивач, звертаючись з позовом до господарського суду першої інстанції, здійснював розрахунок збитків від інфляції за період з грудня 2003 року по березень 2006 року. Однак апеляційний господарський суд не погоджується з таким періодом нарахування збитків від інфляції, керуючись наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2005р. позивач звертався до відповідача із вимогою № 432, в якій просив відповідача сплатити заборгованість за договорами, в т.ч. і за договором № 3-Р від 13.01.2003р. Вказану вимогу відповідач отримав 27.10.2005р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 12).

Таким чином на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України семиденний строк виконання відповідачем свого обов’язку по оплаті виконаних позивачем робіт, сплинув через 7 днів після отримання вимоги № 432, тобто 03.11.2005р.

За загальним правилом збитки від інфляції нараховуються лише за повний календарний місяць існування заборгованості. Отже період, за який можливо стягнути з відповідача збитки від інфляції, починається з грудня 2005 року, а не грудня 2003 року, як визначив позивач.

За вказаних обставин позовні вимоги про стягнення збитків від інфляції підлягають частковому задоволенню з врахуванням приведених вище розрахунків.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 351 грн. 96 коп. 3% річних не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Із формули обрахування 3% річних (сума заборгованості х 0,03% х кількість днів прострочення / 365 (366) днів) вбачається, що для визначення вказаної категорії потрібно враховувати не лише суму заборгованості відповідача, а й період існування вказаної заборгованості.

Згідно із 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Однак в порушення наведених правових норм позивач в позовній заяві не зазначив, а в судовому засіданні апеляційного господарського суду не уточнив період нарахування 3% річних.

За вказаних обставин позовні вимоги в цій частині не обґрунтовані належним чином, а отже задоволенню не підлягають.

Крім того, апеляційний господарський суд вважає необхідним зазначити наступне.

Постановляючи оспорюване рішення по даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що фактично виконання позивачем робіт на суму 11 732 грн. 00 коп. та прийняття їх відповідачем здійснювалось на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, а не на підставі договору № 3-Р від 13.01.2003р.

Проте з таким твердженням господарського суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки, по-перше, як в акті приймання-передачі виконаних робіт за листопад 2003 року, так і в довідці про вартість виконаних робіт за листопад 2003 року є посилання на спірний договір; по-друге, жодна із сторін даного спору не заперечувала факт виконання робіт на суму 11 732 грн. 00 коп. саме на виконання умов договору № 3-Р від 13.01.2003р.

Місцевий господарський суд не дав належної юридичної оцінки вказаним обставинам справи, а тому і дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2006р. у справі № 9/127 скасувати повністю.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства трест “Київміськбуд-1” імені М. П. Загороднього (ідентифікаційний код – 04012655; 04112 м. Київ, вул. Івана Гонти, 7) на користь Закритого акціонерного товариства “Емко” (ідентифікаційний код – 01412785; 03680 м. Київ, вул. Виборзька, 99) 11 732 грн. 00 коп. основного боргу, 457 грн. 55 коп. збитків від інфляції, 121 грн. 90 коп. державного мита за подання позовної заяви та 78 грн. 59 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства трест “Київміськбуд-1” імені М. П. Загороднього (ідентифікаційний код – 04012655; 04112 м. Київ, вул. Івана Гонти, 7) на користь Закритого акціонерного товариства “Емко” (ідентифікаційний код – 01412785; 03680 м. Київ, вул. Виборзька, 99) 77 грн. 55 коп. державного мита за подання апеляційної скарги.

Накази на виконання даної постанови та поворотний наказ відповідно до ст. 122 ГПК України доручити видати Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Розваляєва Т.С.

Судді                                                                                          Бившева Л.І.

Малетич М.М.

18.08.06 (відправлено)