КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2006                                                                                           № 6/148

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Кошіля В.В.

Алданової С.О.

при секретарі:                              О.В.Вінницька

За участю представників:

від позивача:          Юраков Є.Ю.(дов.№135 від 12.09.2006)

від відповідача:Яцимирський М.О.(дов.№б/н від 17.04.2006)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельний кооператив "Арсеналець-3"

на рішення Господарського суду м.Києва від 08.06.2006

у справі № 6/148 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариствао "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту

до                                                   Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець-3"

про                                                  стягнення 39322,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва подано позов відкритого акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал” в особі розрахункового департаменту до житлово-будівельного кооперативу „Арсеналець-3” про стягнення 39322,59 грн. за договором № 04240/4-09 від 05.03.1997 на надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов’язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за вказаним вище договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2006 у справі № 6/148 позов задоволено повністю. Стягнуто 38554,83 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 261,6 грн. пені, 388,16 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати, в позові відмовити, з підстав порушення норм процесуального та неправильного застосування судом норм матеріального права, неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відповідач є не господарюючим суб’єктом, договір, укладений між сторонами 05.03.1997 є нікчемним.

Представником позивача надано у судовому засіданні відзив на апеляційну скаргу, яким просить в апеляційній скарзі відмовити, рішення від 08.06.2006 залишити без змін.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне:

05.03.1997 між державним комунальним об’єднанням водопровідно-каналізаційного господарства міста Києва „Київводоканал” (постачальником), правонаступником якого є позивач, та житлово-будівельним кооперативом „Арсеналець-3” (абонентом) було укладено договір № 04240/4-09 на послуги водопостачання та водовідведення.

Відповідно до умов Договору п. 1.1 постачальник зобов’язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент-оплатити вищезазначені послуги на умовах, які визначені Договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом голови Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994.

Згідно з Договором постачальник зобов’язаний забезпечити постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82, приймати каналізаційні стоки, які не перевищують граничнодопустимі концентрації шкідливих речовин, здійснювати заміну, ремонт несправних водолічильників, їх держперевірку за письмовою заявкою абонента, за його рахунок та за попередньою оплатою вартості послуг, що надаються (п. 2.1).

Основним обов’язком абонента є оплата вартості наданих послуг п. 2.2 п. п. а.

Договір було укладено на строк з 05.03.1997 по 05.03.1998 (п. 5.1). Договір вважається переукладеним на новий строк, якщо за один місяць до його припинення жодна зі сторін не заявить про закінчення строку його дії (п. 5.2).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань лічильників здійснюється, як правило, щомісяця представником постачальника спільно з представником абонента.

Відповідно до п. 3.6 Договору абонент розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника, шляхом зняття з його розрахункового рахунку сум, зазначених постачальником у платіжній вимозі.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 135 від 29.03.2001 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.04.2001 № 368/5559, кошти з рахунків банки списують тільки за дорученнями власників цих рахунків або за розпорядженнями стягувачів - у випадках, передбачених розділом V цією Інструкцією п. 7 розділу 1.

Доручення платників та розпорядження стягувачів про списання коштів з рахунків платників та стягувачів складають на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією п. 8 розділу 1.

Наведеним розділом V (п. 3) визначено, що примусове списання коштів з рахунків платників дозволяється лише у випадках, встановлених законами України.

У той же час чинним, законодавством України не передбачено списання коштів з рахунку платника в порядку інкасо платіжних вимог, як це встановлено Договором.

Таким чином, визначений Договором порядок розрахунків суперечить законодавству, а тому відповідна умова щодо оплати не підлягає застосуванню.

Як зазначено вище, сторони у Договорі домовились, що правовідносини між ними, крім умов Договору, регулюються Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом голови Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 (далі - Правила).

Пунктами 12.5 та 1.10 згаданих вище Правил встановлено, що рахунки за воду складаються на підставі тарифів, що діють у даній місцевості або населеному пункті. Тарифи на користування послугами встановлюються відповідно до чинного законодавства України без додаткового узгодження з абонентом. Пунктом 12.9 Правил визначено, що рахунки або інші платіжні документи за воду підлягають оплаті абонентами у триденний термін після їх подачі позивачем.

Протягом січня 2001року - грудня 2005року позивачем було надано послуги відповідачу на суму 60753,91 грн. (копії маршрутних листів, які підтверджують викладені обставини, - у матеріалах справи). У свою чергу, останнім було оплачено 25318,82 грн. Таким чином, заборгованість становить 35433,09 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідачем не оспорюється.

Відповідачем порушено вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з п. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки жодна зі сторін відповідної заяви суду не подала, позовна давність судом не застосовується.

Отже, вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у зазначеному вище розмірі є законними та обґрунтованими.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник на вимогу стягувача у разі прострочення грошового зобов’язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції. Суд приймає розрахунок, наданий позивачем, як вірний.

Виходячи з останнього, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 38554,83 грн.

Відповідно до п. 4.3 Договору за несвоєчасну оплату платіжної вимоги абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі згідно з нормами чинного законодавства від суми платежу за кожен день прострочення.

Пеня розрахована позивачем, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ та складає 261,6 грн.

Посилання відповідача на те, що він не може нести зобов’язання по наданню споживачам - власникам квартир вказаних послуг з водопостачання та водовідведення, а також на те, що Договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства, є необгрунтованим виходячи з наступного.

Зокрема, відповідно до Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 № 1497, виконавцями є житлово-експлуатаційні та водо-, теплопостачальні, каналізаційні або інші підприємства і організації, які безпосередньо надають споживачеві комунальні послуги. Виконавців послуг у комунальному житловому фонді визначають місцеві державні адміністрації або органи місцевого самоврядування, в інших випадках - власник житлового будинку, об’єднання співвласників будинків тощо.

Отже, у разі, якщо житловий фонд не належить до комунальної власності, виконавцем послуг є підприємства, метою створення яких є утримання житлового фонду.

Колегія суддів не може погодитись із доводами відповідача про нікчемність договору від 05.03.1997, оскільки згідно ч.2 ст.215 ЦК України нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідачем не доведено, що договір від 05.03.1997 якимось чином порушує публічний порядок.

Крім того, при вирішенні питання про дійсність чи недійсність договору необхідно застосовувати законодавство, яке діяло на момент його укладення.

Однак, договір не суперечить законодавству, яке існувало на час його укладення.

До того ж, відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів існування рішення суду про визнання недійсним Договору чи оспорення його умов в судовому порядку відповідачем не надано.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об’єктивно з’ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга Житлово-будівельного кооперативу „Арсеналець-3” не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2006 у справі № 6/148 не підлягає скасуванню.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу „Арсеналець-3”- залишити           без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2006 у справі           № 6/148– без змін.

2.          Матеріали справи № 6/148 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Алданова С.О.

20.10.06 (відправлено)