КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2006                                                                                           № 14/230

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Алданової С.О.

суддів:                                         Зубець Л.П.

Шипка В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача – Веретенічева В.В. (дов. № 04-06/23 від 11.04.06), Волтарніст М.О. (дов. № 04-06/24 від 11.04.06)

від відповідача – не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Гарантія – Трейд”

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.06.2006

у справі № 14/230 (Калатай Н.Ф.)

за позовом                               Дочірнього підприємства “Гарантія – Трейд”

до                                                   Суб’єкта підприємницької діяльності – фізичної особи Амельчиц Наталії Омельянівни

про                                                  стягнення 1617,56 грн.

19.09.06 відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 20.09.06.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.06 у справі № 14/230 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення яким позов задовольнити повністю.

На думку скаржника, рішення прийнято судом з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, відзиву на апеляційну скаргу не надіслав. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів встановила наступне:

23.11.2004 року позивач та відповідач уклали договір № 15/949 (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Договором, та у відповідності з Замовленнями позивача поставити Товар, а позивач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Договором, прийняти Товар і оплатити його вартість, за цінами, зазначеними в накладній, які не можуть перевищувати цін, узгоджених в Специфікації.

Відповідно до п. 7.1 Договору позивач оплачує Товар, що поставляється за цінами, погодженими сторонами в Специфікації та підтвердженими у накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідач поставив позивачу товар на суму 10680,63 грн., що підтверджується копіями накладних № 17 від 02.12.2004 року, № 18 від 07.12.2004 року, № 19 від 15.12,2004 року, № 20 від 16.12.2004 року, № 21 від 17.12.2004 року.

Відповідно до п. 7.4 Договору оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківській рахунок відповідача після його реалізації кожні 7 днів з моменту приймання -передачі товару та підписання накладної про прийняття товару.

З наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень № 1149 від 22.12.2004 року, №659 від 12.01.2005 року судом встановлено, що позивач в рахунок оплати за отриманий від відповідача Товар перерахував йому 16978,19 грн.

Сторони не заперечують, що умови договору виконані. Позивачем перерахована відповідачу значно більша сума.

Відповідач повернув позивачу 4500 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією прибуткового касового ордеру № 61 від 15.08.2005 року.

Таким чином, у відповідача залишилось 1617,56 грн., перерахованих йому позивачем, на які поставка Товару відповідачем здійснена не була.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь -який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Враховуючи те, що умовами Договору сторони не передбачили порядок повернення відповідачем позивачу зайво перерахованих грошей, позивач мав звернутись до відповідача з відповідною вимогою.

В матеріалах справи відсутні докази звернення до відповідача з вимогою про повернення зайво перерахованих коштів у розмірі 1617,56 грн.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на ст. 1212 ЦК України стверджує, що відповідач зобов’язаний був повернути йому безпідставно отримані ним кошти у розмірі 1617,56 грн. з моменту отримання їх на свій рахунок, не чекаючи, щоб потерпілий звернувся до нього з листом про повернення боргу.

Колегія суддів не приймає доводи скаржника до уваги, оскільки нормами ст. 1212 ЦК України не визначено, коли у особи, що безпідставно набула майно, виникає обов’язок їх повернути. Виходячи з положень ст. 530 ЦК України позивач має вимагати повернення коштів у будь-який час, але обов’язок їх повернути виникає у відповідача лише у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.06 у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи. Підстави для його скасування та задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Гарантія – Трейд” залишитибез задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.06 у справі № 14/230 – без змін.

Матеріали справи повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Алданова С.О.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Шипко В.В.