КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2006                                                                                           № 42/411-7/159

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Вербицької О.В.

Кошіля В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Оксак М.В.

від відповідача -не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Аптека Біокон"

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.03.2006

у справі № 42/411-7/159 (Якименко М.М.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Аптека Біокон"

до                                                   Приватне підприємство "Продюсерський центр "Плеяда"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 60905,43 грн. збитків та 150000,00грн. моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2006 в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення яким позов задовольнити. Також позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції зроблено неправомірні та необґрунтовані висновки наявним обставинам у справі та припущено значну кількість суттєвих порушень норм матеріального та процесуального права.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційна інстанція переглядає справу відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

31.07.2003 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 26-С. Відповідно до умов цього договору відповідач зобов’язався розмістити статтю в розділі “Наукова інформація” про препарат “Кіпферон” у фармакотерапевтичному довіднику акушера-гінеколога, а позивач в свою чергу, оплатити виконані роботи.

Позивач посилається на те, що відповідач всупереч умов договору у семиденний строк з пред’явлення вимоги № 455 від 06.08.2004 передбачені договором № 26-С роботи не виконав, що зумовило відсутність рекламної інформації про препарат “Кіпферон”, а позивачем не було реалізовано 622,3 упаковки цього препарату, придбаного на підставі контракту № 1/2003 від 30.09.2003 у Товариства з обмеженою відповідальністю “Кармеліт”. У зв’язку з цим йому заподіяні збитки у вигляді втрати препарату внаслідок закінчення строку його придатності, неодержаного прибутку від реалізації препарату, а також втрат па розміщення рекламної інформації про препарату. Також позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо невиконання зобов’язання за договором № 26-С, йому завдана моральна шкода.

Як вбачається з матеріалів справи, інформаційні матеріали про препарат “Кіпферон” були попередньо затверджені маркетинг-менеджером позивача, і саме затверджені макети інформаційних матеріалів були подані до основної верстки довідника, що фактично і є розміщенням матеріалів про препарат “Кіпферон” в Фармакологічному довіднику акушера-гінеколога.

Той факт перерахування позивачем відповідачу 1 600,24 грн. в рахунок оплати робіт за договором № 26-С підтверджується платіжним дорученням № 5580 від 01.09.2003.

Також актом № 2/24.10.03 здачі-приймання робіт від 24.10.2003 до договору № 119 від 02.06.2003 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Восток-Плюс”, видатковою накладною № 47 від 24.10.2003, фармако-терапевтичним довідником акушера-гінеколога підтверджує факт розміщення відповідачем передбачених договором інформаційних статей у жовтні 2003 року.

Можна зробити висновок, що відповідач виконав покладене на нього на підставі договору № 26-С зобов’язання належним чином, до моменту пред’явлення позивачем вимог (ст. 165 ЦК УРСР).

Отже фармако-терапевтичний довідник акушера-гінеколога має на меті інформування про властивості препаратів, і в жодному випадку не може інформувати споживача про надходження препарату у продаж, так як цільовою аудиторією розповсюдженим довідників є лікарі.

Позивачем не надано доказів того, що препарат “Кіпферон” не було продано у кількості 622.3 упаковки у зв’язку з несвоєчасністю розміщення матеріалів та такі докази відсутні в матеріалах справи.

Таким чином відсутні докази причинно-наслідкового зв’язку неможливості реалізувати товар та несвоєчасним розміщенням інформаційних матеріалів у Довіднику.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Отже, вимога про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди і реальних витрат є необґрунтованими та безпідставною.

Відповідно до умов договору № 26-С, зазначено лише розміщення інформаційних статей про її апарат “Кіпфероп”, подальше розповсюдження, тираж Довідника не були предметом договору, ані його обов’язковим умовами.

Відповідачем було виконано умови договору № 26-С, про підтверджує акт здачі-прийому робіт № 2/24.10.03.

Посилання позивача про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те що споживач не мав інформації у кого можливо придбати препарат “Кіпфепрон” та де розташований розповсюджувач, а також телефони за якими можливо зв’язатися з розповсюджувачем препарату.

Отже як вбачається з матеріалів справи розміщення реклами препарату “Кіпферон” у довіднику зазначена інформація не міститься.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, можна зробити висновок, що відповідачем було виконано звої зобов’язання за довго ром № 26-С належним чином.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Аптека Біокон”, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2006 у справі № 42/411-7/159 є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Аптека Біокон” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2006 у справі № 42/411-7/159 без змін.

Матеріали справи № 42/411-7/159 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Кошіль В.В.