КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.06 р.          № 11/1

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна В.О.

суддів:                                         Рєпіної Л.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.09.2006

у справі № 11/1 (Євсіков О.О.)

за позовом           Товариство з обмеженою відповідальністю "Зумос"

до           Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

третя особа відповідача

третя особа позивача

про          визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду м. Києва від 19.09.06 у справі № 11/1 позов ТОВ „Зумос” до ДПІ у Печерському районні м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення, задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Представник позивача в судове засідання не з’явився та не повідомив суд про причини їх неявки.

Колегія суддів вважає зазначену обставину такою, що не перешкоджає розгляду справи, оскільки позивач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Переглядаючи справу згідно Прикінцевих та перехідних положень та за правилами розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 10.02.2004 позивачем та КМП „Воїк” був укладений договір № 10-0204 купівлі-продажу феросплавів на суму 2081302,28 грн.. в т.ч. ПДВ 346884грн. Розрахунки по даному договору здійснені в повному обсязі.

На підставі договору комісії від 22.01.04, укладеного між позивачем та ТОВ „Велес”, останній реалізував товар комітента за межами території України фірмі-нерезиденту Компанії Lineston Ltd товар, що підтверджується вантажними митними деклараціями( а.с. 18-24 т.1). Згідно з вищезазначеними митними деклараціями товар був вивезений за межі митної території України. В графі 2 ВМД відправником - експортером зазначено ТОВ „Зумос", в графі 9 ВМД особою, відповідальною за фінансове врегулювання, зазначено ТОВ "Велес", в графі 44 ВМД - договір від 22.01.2004 № 22/01/04. Умови поставки - DDU Дюйсбург, Німеччина.

В податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2004 року позивачем було віднесено до податкового кредиту з ПДВ по вищевказаних експортних операціях 422.180,00 грн., з яких 421.428,00 грн. задекларовано до відшкодування і бюджету за результатами звітного періоду. Отже, позивач, відповідно до пп.. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість” оподатковував за нульовою ставкою ПДВ.

Відповідачем за період з 01.07.2004р. по 31.07.2004р. проведено додаткову позапланову невиїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності позивача з питань правильності обчислення та достовірності заявленого до відшкодування з бюджету ПДВ, за результатами якої складено акт № 188/23-6-32706781 від 07.12.2005р. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 279236/0 від 12.12.2005р., яким позивачу згідно пп. „б” пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України „ Про погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” п.4.7 ст. 4, пп..6.1.1 п.6.1 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2004року у розмірі 382 578,00 грн., посилаючись на те, що факт реалізації товару за межі митної території України в сумі 1 912 888,00 грн. за господарською операцією позивача з фірмою-нерезидентом Компанією Lineston Ltd не підтверджується. Тому застосування позивачем нульової ставки по ПДВ в липні 2004 р. здійснено безпідставно.

Заперечуючи проти постанови суду відповідач вказує на те, що відповідно до отриманої інформації фірма - нерезидент є ознаки фіктивності тому не може бути вказана як одержувачімпортер вантажно-митних декларацій, тощо.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів не погоджується з висновками відповідача.

Згідно з пп. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість" податок на додану вартість обчислюється за нульовою ставкою щодо операцій з продажу товарів, що були вивезені (експортовані) платником податку за межі митної території України. Товари вважаються вивезеними (експортованими) платником податку за межі митної території України в разі, якщо їх вивезення (експортування) засвідчене належно оформленою митною вантажною декларацією.

Крім того, відповідно до 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 вказаного вище Закону від 03.04.1997 № 168/97-ВР (у редакції, що діяла на час здійснення експортних операцій) податкові зобов'язання по ПДВ за нульовою ставкою виникають на дату фактичного вивезення продукції за межі митної території України платником податку, що підтверджене належним чином оформленою ВМД. Тобто умовою застосування нульової ставки при експорті товарів (робіт, послуг) с виконання вимог ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість", а саме наявність відповідних документів та виконання платником податків умов поставки, визначених згідно з правилами Інкотермс, які є обов'язковими до виконання (Указ Президента України від 04.10.1994 №567/94 „Про застосування Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів").

Відповідно до ст. 9 Митного кодексу безпосереднє здійснення митної справи покладається на митні органи України, які здійснюють у т.ч.: контроль за додержанням законодавства про митну справу, вдосконалення митного контролю і оформлення товарів при переміщенні через митний кордон України, боротьбу з контрабандою та порушенням митних правил.

З матеріалів справи вбачається що, митні вантажні декларації позивача оформлені належним чином, що підтверджується виконанням умов договорів та факт перетину товаром митного кордону, що засвідчено уповноваженим державним органом. Отже, порушень митного законодавства України з боку позивача не знайшло свого підтвердження.

Щодо нібито порушень податкового законодавства КМП „Воїк”, то колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що по-перше,- в матеріалах справи відсутній акт перевірки фінансово-господарської діяльності КМП „Воїк" із зазначенням фактів будь-яких порушень з його боку податкового законодавства за результатами виконання вищевказаного господарського зобов'язання, прийняті на підставі вказаного акту рішення та докази невиконання порушником податкового законодавства таких рішень, що свідчить про відсутність належних доказів порушення податкового законодавства КМП „Воїк". Крім того, вказана особа не є стороною у справі, тому посилання на вказані факти з боку відповідача безпідставні. Правила Закону України "Про податок на додану вартість" не передбачають обов'язку покупця товарів сплачувати ПДВ при придбанні таких товарів безпосередньо до бюджету.

Апеляційна інстанція підтримує висновки господарського суду що відповідно до п. 1.5, 1.6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом ДПА у м. Києві України від 16.09.2002 № 429 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1023/7311, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема норм податкового та валютного законодавства, а також невиконання платникам податків законних вимог посадових осіб податкових органів, які проводили перевірку. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового та валютного законодавства (далі - суттєві обставини).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Підпунктом 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок па додану вартість" встановлено, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетною відшкодування.

Відповідачем не надано доказів того, що відповідно до ч. 8 ст. 111 Закону України „Про державну податкову службу" позапланова виїзна перевірка здійснювалася за рішенням керівника податкового органу, яке оформлюється наказом, а навпаки судом встановлено, що перевірка проводилася з порушенням строків.

Отже, відповідач, здійснюючи з 05.12.2005 по 07.12.2005 позапланову перевірку позивача, порушив положення законодавства проводивши її у приміщені ДНІ у Печерському районі м. Києва, оскільки Законом України „Про державну податкову службу” не передбачено проведення позапланових невиїзних перевірок.

Щодо посилання на те, що фірма - нерезидент має ознаки фіктивності, то суд не знайшов тому підтвердження і погоджується з доводами суду першої інстанції що на момент перевірки законодавство України не містило підстави для відшкодуванні ПДВ по вказаним підставам.

Підпункт 7.4.1, пункту 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", крім інших обов'язкових підстав виникнення у платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, передбачає обов'язкову наявність ще й такої підстави, як сплати платником податку у звітному періоді відповідних сум.

Відповідно до п. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 вищевказаного Закону суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України та використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодуванні податку на додану вартість згідно з цим Законом.

Таким чином, право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а не з факту існування зобов'язання по сплаті такого податку в ціні товару.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позапланову перевірку позивача, проведену Державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва з 05.12.2005 по 07.12.2005 призначено та проведено податковим органом без дотримання вимог чинного законодавства щодо призначення та проведення як планових, так і позапланових перевірок суб'єктів господарювання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Постанову господарського суду м. Києва від 19.09.2006 у справі № 11/1 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районні м. Києва - без задоволення.

2. Матеріали справи повернути до господарського суду м. Києва.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя          Зеленін В.О.

Судді

Рєпіна Л.О.

Синиця О.Ф.