КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2006                                                                                           № 7/280

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Алданової С.О.

суддів:                                         Зубець Л.П.

Шипка В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача – не з’явився;

від відповідача – Марчук В.О. (дов. № б/н від 24.07.06);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПП "Торгівельна компанія "Максимум"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.05.2006

у справі № 7/280 (Якименко М.М.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Іскра"

до                                                   Приватного підприємства торгівельної компанії "Максимум"

про                                                  стягнення 11125,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.06 у справі № 7/280 позов задоволено повністю: стягнуто з Приватного підприємства торгівельна компанія “Максимум” на користь Відкритого акціонерного товариства “Іскра” 10315,91 грн. основного боргу, 103,16 грн. штрафу, 190,40грн. – 3 % річних, 515,90грн. інфляційних збитків, 111,25 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і прийняти нове рішення про відмову в позові. Підставами для скасування рішення суду скаржник зазначає неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скарги заперечує та просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.06 у даній справі залишити без змін.

Представник позивача у судове засідання не з’явився. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів встановила наступне:

08.12.2004р. між Відкритим акціонерним товариством "Іскра" та Приватним підприємством торгівельна компанія "Максимум" було укладено Договір поставки № 38/3-03, згідно умов якого відповідач зобов'язався поставити та передати у власність позивача товар (каустичну соду) за узгодженими Сторонами цінами, а позивач зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється автотранспортом партіями по 20 тн. Покупець надсилає продавцю письмове замовлення, в якому вказані кількість товару в даній партії, дата отримання товару. На протязі 2-х діб з дня отримання замовлення продавець про прийняття замовлення до виконання направляє покупцю фіксові повідомлення. Термін поставки зазначається в замовленні.

У п. 4 Договору сторони передбачили, що розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі на протязі 3-х банківських днів з моменту отримання товару.

08.12.04 сторони уклали додаткову угоду до договору № 38/3-03 від 08.12.04, в якій визначили умови поставки згідно правил INCOTERMS-2000, а саме: FCA смт. Аули, Кринчанського р-ну, Дніпропетровської обл.

Крім того, вказаною додатковою угодою сторони встановили наступний порядок розрахунків: 50 % попередня оплата за замовлену партію товару з відвантаженням товару на протязі 5 банківських днів, решта коштів за відвантажену партію – на протязі 5 банківських днів з моменту отримання товару.

На виконання умов Договору та додаткової угоди до нього, позивач здійснив передоплату на розрахунковий рахунок відповідача в розмірі 103 699,83 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №30 від 17.12.04р., №78 від 12.01.05р., №10 від 224.01.05р., №329 від 10.02.05р., №694 від 24.03.05р., №№814 від 06.04.05р., №303 від 17.05.05р., копії яких залучені до матеріалів справи.

Відповідач свої зобов’язання за договором виконав частково, передавши у власність позивача товар лише на суму 93 383, 92 грн. Поставка решти товару на суму 10315,91 грн. відповідачем здійснена не була. Дані обставини підтверджуються наявними у справі матеріалами листування сторін та підписаним сторонами актом № 189 звірки взаєморозрахунків станом на 28.04.06, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 10315,91 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 статті 220 ГК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію № 14/313 від 08.12.05 з вимогою перерахувати на його рахунок 10705,03 грн. (10315,91грн. збитків + 134,66 грн. штрафу + 134,66 грн. витрат від інфляції + 151,30 грн. – 3% річних), яка відповідачем задоволена не була.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 10315,91 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6.4. Договору у випадку не поставки, недопоставки товарів чи невиконання умов даного Договору, Продавець на вимогу Покупця повинен виплатити останньому штраф в розмірі 1% від суми непоставленого, недопоставленого товару».

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт недопоставки позивачем товару на суму 10 315,91грн., то вимоги про стягнення з відповідача 103,16грн. штрафу також є правомірними та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Чинне законодавство не містить обмежень щодо даного виду відповідальності.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 190,40грн. – 3 % річних та 515,90грн. інфляційних збитків ґрунтуються на законі, а тому також мають бути задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач, стверджує, що суд першої інстанції, постановляючи рішення про задоволення позову, не дав належного аналізу викладених сторонами у договорі умов поставки, якими, зокрема, передбачено обов’язок покупця надіслати продавцю замовлення, в якому вказуються кількість товару в даній партії, дата отримання товару. Оскільки позивач замовлення відповідачу на отримання спірної партії товару не направив, відповідач в силу приписів ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України зупинив поставку позивачу товару.

Колегія суддів доводи відповідача до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, як вбачається з наявних у справі матеріалів листування сторін, у відповідь на неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу порушення останнім умов договору щодо строків поставки, ПП торгівельна компанія “Максимум” листом № 14/313 юр від 08.12.05 повідомила ВАТ “Іскра” про готовність до відвантаження соди каустичної у січні 2006 року у кількості 10 тн. в рахунок погашення заборгованості у сумі 10315,91 грн. та запропонувало ціну на вказаний товар.

Листом № 38-62 від 23.01.06 позивач прийняв пропозицію відповідача та визначив строк, протягом якого ним буде подано машину під завантаження.

Отже, умови поставки сторонами були узгоджені, проте поставка відповідачем здійснена не була.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.06 у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи. Підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства торгівельної компанії “Максимум” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.06 у справі № 7/280 – без змін.

Матеріали справи повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Алданова С.О.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Шипко В.В.