КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2006                                                                                           № 5/7

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Пінчука А.М.

суддів:                                         Гольцової Л.А.

Данилової Т.Б.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Союз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.05.2006

у справі № 5/7 (Іванова Л.Б.)

за позовом                               Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілка)

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Союз"

про                                                  розірвання договору та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2006 позов задоволено повністю. Договір оренди № 5/3 від 01.03.2006, укладений між Центральною спілкою споживчих товариств України (Укоопспілка) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Союз", розірвано, відповідача зобов"язано передати позивачеві орендоване майно.

Судове рішення мотивоване тим, що в порушення умов договору оренди та вимог Цивільного кодексу України відповідач передав орендоване майно в суборенду іншим особам без згоди на те орендодавця.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Союз" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 12.05.2006 у справі № 5/7 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи, та суперечать практиці Верховного суду України в аналогічних справах з огляду на таке.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач, передавши частину орендованих за Договором приміщень в суборенду іншим особам без згоди позивача, порушив умови договору та вимоги ст. 774 Цивільного кодексу України, що згідно з приписами ст. 783 цього Кодексу є підставою для розірвання договору оренди на вимогу орендодавця. При цьому суд помилково встановив, що до спірних відносин має бути застосовано правило ст. 774 ЦК України, за яким здавання наймачем найнятого майна в піднайом дозволяється лише за згодою наймодавця, а не приписи ст. 22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до яких передання орендарем орендованих приміщень в суборенду іншим особам здійснюється без згоди орендодавця застосуванню не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача – без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2006 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Союз" прийнято до провадження.

20.06.2006 Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Союз" подало до канцелярії суду клопотання щодо відкладення розгляду справи, яке ухвалою суду від 20.06.2006 задоволено, розгляд справи відкладено на 04.07.2006.

04.07.2006 Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Союз" заявило відвід суддям Пінчуку А.М., Даниловій Т.Б., Капацин Н.В. та всьому складу Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Президії Вищого господарського суду України від 11.07.2006 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Союз" про відвід залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2006 розгляд справи призначено на 04.08.2006.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів були заслухані пояснення представників сторін, досліджені наявні матеріали справи та встановлене наступне.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов”язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 9 Зазначених положень до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків їх зміни або розірвання незалежно від дати їх укладення.

Згідно укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди № 5/3 від 01.03.2002 та акту прийому-передачі від 01.03.2002 позивач надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею: 730 кв.м. на першому поверсі будинку, 730 кв.м. в бельетажі, 96 кв.м. в підвалі будинку за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 7/11. Термін дії цього Договору складає 8 років з моменту підписання акту прийому-передачі нежитлових приміщень.

П. 1.2 Договору передбачено, що орендовані приміщення можуть використовуватись орендарем тільки для діяльності, пов"язаної з роздрібною торгівлею продовольчими та непродовольчими товарами, громадським харчуванням та наданням побутових послуг населенню.

Передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе відповідно до ст. 774 Цивільного кодексу України лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір оренди № 5/3 від 01.03.2002 не містить положень, які встановлюють право орендаря передавати орендовані приміщення в користування іншим особам без згоди орендодавця.

Як вбачається з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Союз" укладено ряд договорів суборенди приміщень, прийнятих в строкове платне користування за договором № 5/3 від 01.03.2002, зокрема: договір від 29.10.2002, укладений з СПД Пилипчук І.В.; договір від 29.05.2003 – з ТОВ "КВТ"; договір від 08.06.2005 – з ТОВ "Еверест 1"; договір від 17.06.2005 – з СПД Мотяковим С.О.

Документів, які б підтверджували надання згоди позивачем на передачу орендованих у нього відповідачем нежитлових приміщень іншим особам, відповідач суду не надав. У зв"язку з цим господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладаючи договори суборенди спірного майна без згоди позивача відповідач порушив умови договору оренди № 5/3 від 01.03.2002.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Ст. 773 Цивільного кодексу України встановлює обов"язок наймача користуватись річчю, переданою в найм, відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому в найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець вправі вимагати розірвання договору.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" та цивільно-правовий інститут майнового найму (глава 58 Цивільного кодексу України) містять різні положення щодо здавання майна в піднайм і щодо суборенди майна. Якщо відповідно до ст. 774 ЦК України передача наймачем речі у користування іншій особі можлива лише за наявності згоди наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом, то згідно зі ст. 22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" згода орендодавця на суборенду майна не вимагається.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" регулює правовідносини, пов"язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить державі, Автономній Республіці Крим або перебуває в комунальній власності. Крім того, оренда майна інших форм власності регулюється положеннями цього Закону, якщо орендарями є державні підприємства.

До матеріалів справи додано довідки Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві, яка свідчать про те, що юридичні особи як позивача так і відповідача засновані на приватній власності.

Оренда майна інших форм власності може регулюватися положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якщо інше не передбачено законодавством та договором оренди.

Із змісту наведених вище норм вбачається, що застосування положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" до відносин оренди майна інших форм власності є можливим у випадку коли ці норми не протирічать загальним положенням про найм Цивільного кодексу України, який має вищу юридичну силу.

Отже господарський суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що до існуючих між ними за договором № 5/3 від 01.03.2002 правовідносин слід застосовувати положення глави 58 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 783 ЦК України, що встановлює підстави розірвання договору за ініціативою наймодавця, договір може бути розірваний за згодою сторін або в судовому порядку, зокрема у разі використання наймачем речі всупереч договору найму або її призначенню, передачі наймачем речі у користування іншій особі без дозволу наймодавця.

Згідно зі ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний на вимогу однієї з сторін з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму в порядку, встановленому ст. 188 ГК України.

Статтею 188 ГК України встановлено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

На виконання вимог ст. 188 Господарського кодексу України Центральна спілка споживчих товариств України (Укоопспілка) 30.03.2006 надіслала на адресу відповідача пропозицію розірвати договір оренди № 5/3 від 01.03.2002, яку відповідач залишив без реагування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача про дострокове розірвання договору оренди, втрату внаслідок цього відповідачем статусу орендаря і в зв"язку з цим відсутності у нього права найму спірних приміщень, а отже про правомірність вимог про повернення позивачеві спірних приміщень.

Отже рішення прийняте господарським судом першої інстанції у повній відповідності з матеріалами справи та з дотриманням норм процесуального і матеріального права, а тому доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2006 у справі № 5/7 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Авто-Союз” без задоволення.

2. Матеріали справи № 5/7 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Пінчук А.М.

Судді                                                                                          Гольцова Л.А.

Данилова Т.Б. (переведена)