ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2006 р. Справа № 11/6

За позовом Приватної «Білдінг» компанії м. Чернівці

до управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці

про визнання недійсною «Вимоги про сплату боргу»від 22.12.2005р.№ Ю - 347

Суддя С.М.Гушилик

За участю представників:

Від позивача –Янчук Р.О. - представник

Від відповідача –Чорней Т.В. –зав. юрид. сектором, дор. від 01.02.2006р.

Пунктом 6 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому підсудність таких справ визначається Господарським процесуальним кодексом України.

З урахуванням об’єктивного складу сторін, предмету спору та місце знаходження відповідача згідно із статтями 12, 15 ГПК України дана справа відноситься до підвідомства господарських судів та підсудна господарському суду Чернівецької області, однак розглядається за правилами КАС України.

СУТЬ СПОРУ: Приватна «Білдінг»компанія м. Чернівці звернулася з позовом до управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці про визнання недійсною «Вимоги про сплату боргу»від 22.12.2005р. № Ю-347.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем була проведена перевірка правильності обчислення ним та нарахування внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період з 01 січня по 31 жовтня 2005 року, в ході якої перевіряючі прийшли до висновку, що компанія неповністю сплачувала страхові внески, що привело до виникнення недоїмки.

Результати перевірки, відображені в акті від 16.11.2001 року, який, як стверджує позивач, був підписаний ним із зауваженнями. Окрім того, не дивлячись на те, що акт був підписаний 16.11.2005 року, вимога про сплату боргу була сформована лише 22.12.2005 року, тобто через місяць після проведення перевірки. Сума вказана в вимозі становить 63518,06 грн. і складається із суми недоїмки –44789,50 грн., фінансової санкції – 18036,94 грн., пені - 691,62 грн. проте фінансова санкція і пеня вказуються у вимозі тільки за умови її повного узгодження. Станом на 22.12.2005 року така вимога не могла бути узгоджена, так як на вказану дату позивач її не отримав.

Далі позивач наполягає на тому, що він знаходиться на спрощеній системі оподаткування, яка введена Указом Президента України від 3.07.1998 року № 727/98 “Про спрощену систему оподаткування, сплачує щомісяця суму єдиного податку, що підтверджено копіями платіжних доручень, а тому не повинен сплачувати страхові внески на підставі Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058 ІV.

Представник відповідача з позовними вимогами не погоджується з таких мотивів.

У відповідності до п.8.1 Інструкції обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування суми страхових внесків, своєчасно не нараховані або не сплачені страхувальниками у строки, визначені пунктами 5.1, 5.2, 5.3 цієї Інструкції, у тому числі обчислені органами Пенсійного фонду, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу була сформована та надіслана позивачу з урахуванням донарахованої недоїмки при проведені перевірки, застосованих фінансових санкцій і пені та поточної недоїмки за жовтень - листопад 2005 року.

Крім того, відповідно до п.1 ст.14, п.6 ч.2 ст.17, ст.19 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі –Закон 1058-ІУ) усі суб’єкти господарювання, в тому числі юридичні та фізичні особи, що здійснюють діяльність за спрощеною системою оподаткування, повинні сплачувати страхові внески за найманих (застрахованих) осіб на загальних підставах, тобто 32,3 відсотки від нарахованого фонду оплати праці та допомоги по тимчасовій непрацездатності. Зазначеною нормою Закону забезпечено рівні умови пенсійного страхування найманих працівників незалежно від того, за якою схемою сплачують податки їх роботодавці та захищені, таким чином, пенсійні права цих громадян, встановлені Конституцією України.

Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, продовжує відповідач, прийнятий відповідно до пункту 4 Перехідних положень Конституції України і діє до набрання чинності законом, прийнятим Верховною радою України з цих питань. З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом і саме на його підставі позивач повинен сплачувати страхові внески.

А тому вимога про сплату боргу від 22.12.2005р.№ Ю-347 винесена правомірно та з урахуванням вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 23.02.2006 року розгляд справи було відкладено.

Ухвалою від 09.03.2006 року провадження у справі зупинено до вирішення справи № 3/272 про визнання недійсним рішень №№ 242, 243 від 23.11.2005 року управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі.

12.09.2006 року від відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі в зв’язку з набранням сили постанови по справі № 3/272.

Ухвалою від 12.09.2006 року суд поновив провадження у справі та призначив судове засідання на 18.09.2006 року.

Ухвалою від 18.09.2006 року провадження у справі було зупинено за клопотанням відповідача.

Ухвалою від 27.09.2006 року провадження у справі поновлено.

До початку судового засідання 27.09.2006 року позивач уточнив свої позовні вимоги і у відповідності з вимогами статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України просить вимогу відповідача визнати нечинною.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога і заперечення проти позову, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

У період з 15 по 16 листопада 2005 року відповідач проводив перевірку правильності повноти нарахування, своєчасності сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду та його витрачання приватною “Білдінг” компанією м. Чернівці, в ході якої управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці прийшло до висновку, що станом на 31.10.2005 року позивач повинен був перерахувати фонду 110904,14грн., а фактично перерахував 66522,42 грн. Недоїмка, таким чином, по страхових внесках склала з урахуванням залишку в сумі 6716,24 грн. –43665,48 грн. По результатах перевірки було складено акт від 16.11.2005 року, який позивач підписав із зауваженнями.

Відповідно до підпункту 8.2“А” пункту 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління ПФУ 19.12.2003 року № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві України 16 січня 2004 року за № 64/8863 (надалі Інструкція), органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки, у тому числі в разі: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків. В цьому випадку вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Підпунктом 8.3 пункту 8 Інструкції від 19.12.2003 року № 21-1 встановлено, що вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника –юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника –фізичної особи).

Відділ надходження доходів органу Пенсійного фонду України веде реєстр виданих вимог за формою згідно з додатком 11.

Відповідальними за збереження інформації у реєстрах вимог є спеціалісти відділу надходження доходів.

При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина –літери “Ю” (вимога до юридичної особи) або “Ф” (вимога до фізичної особи), друга частина –порядковий номер, третя частина –літера “У” (узгоджена вимога).

Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги та внесення даних до відповідного реєстру в той самий день вимога передається працівникам, на яких покладено обов’язки з ведення діловодства та архівне зберігання документів для вручення страхувальнику. Працівник зазначеного підрозділу в день отримання вимоги надсилає (вручає) її страхувальнику, при цьому корінець вимоги залишається у Пенсійному фонді.

Вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Підпунктом 8.5 пункту 8 Інструкції від 19.12.2003 року № 21-1 оприділено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Про оскарження вимоги до суду страхувальник зобов’язаний письмово повідомити протягом трьох днів орган Пенсійного фонду, який направив вимогу.

Узгодження вимоги органу Пенсійного фонду здійснюється на підставі заяви страхувальника, яка розглядається органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначених у вимозі.

Підпунктом 8.7 пункту 8 означеної Інструкції передбачено, що узгоджена вимога надсилається страхувальнику органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів. Страхувальник зобов’язаний сплатити узгоджену суму боргу протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги.

Разом з тим, у судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач, у порушення зазначених вимог, не направив вчасно позивачу вимогу про сплату недоїмки, яка виникла у результаті донарахування страхових внесків, чим порушив його право на оскарження дій фонду в установленому законом порядку.

Відповідно зі статтею15 Закону 1058-ІУ страхувальники, до яких відноситься позивач, є платниками внесків на загальнообов’язкове пенсійне страхування.

Щодо пріоритету Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” перед Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, то слід зазначити наступне.

Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, розроблений відповідно до Конституції України, прийнятий Верховною Радою України і вирішує питання, які стосуються порядку сплати підприємствами внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування, у тому числі юридичними та фізичними особами, які обрали особливий порядок оподаткування.

Окрім того, відповідно до п.15 Перехідних положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, до приведення законодавства України у відповідності із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому закону.

Ч.6 ст.18 Закону 1058-ІУ передбачено, що законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

До актів законодавства, які встановлюють пільгове оподаткування, відноситься Указ Президента України № 727 від 03.07.1998 року “Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб’єктів малого підприємництва”.

Згідно ч.4 ст.18 Закону страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Вищевикладене дозволяє суду зробити висновок, що посилання позивача на те, що Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” не може до нього застосовуватись, є надуманим і таким, що суперечить законодавству.

У відповідності з вимогами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що Пенсійний фонд діяв з порушенням своїх повноважень, зокрема було порушено вимоги Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління ПФУ 19.12.2003 року № 21-1, суд дійшов висновку, що “Вимогу про сплату боргу” управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці № Ю –347 від 22 грудня 2005 року, якою позивачу донараховано 44789,50 грн. недоїмки, 18036,94 грн. фінансових санкцій та 691,62 грн. пені, слід визнати нечинною.

Керуючись частиною другою статті 19 Конституції України, підпунктами 8.5, 8.6, 8.7, 8.8 пункту 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1 та зареєстрованої в Мінюсті України 16 січня 2004 року за № 64/8663, статтями 86, 89, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 167, пунктами 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, с у д –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинною вимогу про сплату боргу від 22.12.2005 року № Ю –347.

3.          Відповідно до ч.1 ст.185, ч.1,3,5 ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першою інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, з дня складання у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

4.          Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений цим Кодексом строк, постанова набирає сили після закінчення цього строку.

У разі надання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                             С.М. Гушилик