КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2006                                                                                           № 14/299

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Студенця В.І.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача -Кисельова Л.В. (дов. № 173 від 27.01.06);

від відповідача -не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центральна філія Акціонерного товариства "Українська пожежно-страховакомпанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.07.2006

у справі № 14/299 (Калатай Н.Ф.)

за позовом                               Акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія"

до                                                   ВАТ "Київський електровагоноремонтний завод" ім. Січневого повстання 1918р."

про                                                  стягнення 38798,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.07.2006р. у справі № 14/299 в позові Акціонерного товариства “Українська пожежно - страхова компанія” в особі Центральної філії до Відкритого акціонерного товариства “Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918р.” про стягнення збитку від дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу в сумі 38798,04 грн. відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь – який час, а боржник повинен виконати такий обов’язок у 7 – денний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки позивач до звернення з позовом до суду не заявляв відповідачу вимогу сплатити збитки від ДТП і не отримав відмову, то не відбулось порушення прав позивача, то в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2006р. у справі № 14/299 повністю і задовольнити його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі АТ “Українська пожежно – страхова компанія” в особі Центральної філії посилається на те, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема: ст. ст. 525, 526, 530, 610, 612, 1172 Цивільного кодексу України, а також статей 224, 228 Господарського кодексу України, статті 27 Закону України “Про страхування”, що призвело до прийняття судом незаконного рішення та є підставою для його скасування.

Представник позивача в судове засідання з’явився, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився вдруге.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце судового засідання по розгляду апеляційної скарги, явка представників сторін у засіданні апеляційної інстанції не визнана обов’язковою, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення Господарського суду Києва за наявними у справі матеріалами без представника відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

08.07.2005р. між АТ “Українська пожежно - страхова компанія” в особі Центральної філії та АБ “Експрес – банк” було укладено договір страхування наземних засобів (автокаско) № 000287/69 (далі – Договір), предметом якого є страхування автотранспортного засобу – Мерседес – Бенц S 320, реєстраційний номер АА 9363 АО, номер кузова (шасі) WDВ 2201671А360256, рік випуску 2003р. (далі Автомобіль).

Відповідно до Договору, вигодонабувачем за Договором є АБ “Експрес – банк”, термін дії Договору з 11.07.2005р. по 10.07.2006р.

17.02.2006р. о 07 год. 50 хв. в м. Києві на вул. Ползунова транспортний засіб трактор Т – 74 державний номер 00029 КС, який належить ВАТ “Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918р.” яким керував Ратушняк А.І., здійснив наїзд та автомобіль Мерседес – Бенц S 320, державний номер АА 9363 АО, який належить АБ “Експрес – банк”.

Постановою Солом’янського районного суду м. Києва від 20.03.2006р., винуватцем наїзду визнано Ратушняк А.І., який 17.02.2006р. о 07 год. 50 хв. керуючи трактором Т – 74 д.н. 00029 КС, рухаючись по вул. Ползунова в. м. Києві під час руху заднім ходом не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль “Мерседес” д.н. АА 9363 АО, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху. Постановою Солом’янського районного суду м. Києва від 20.03.2006р., винуватця наїзду Ратушняк А.І притягнуто до адміністративної відповідальності ( а.с. 24).

З метою встановлення розміру збитку, спричиненого автомобілю Мерседес – Бенц S 320, державний номер АА 9363 АО, який належить АБ “Експрес – банк” позивач звернувся до бюро експертиз та оцінки майна “БЮМЕКС”, про час та місце проведення спільного огляду разом з експертом аварійного автомобіля було повідомлено 17.02.2006 відповідача – Відкрите акціонерне товариство “Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918р.”( а.с.12).

Висновком автотоварознавчого дослідження № 202 – 1 від 22.02.2006р., виконаним ТОВ “Бюро експертиз та оцінки майна “Бюмекс”, встановлено, що матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля Мерседес – Бенц S 320, державний номер АА 9363 АО, який належить АБ “Експрес – банк”, внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, становить 40936,63 грн., які складаються із вартості відновлювального ремонту 8670,73 грн., вартості запчастин 29768 грн. та 2556,28 грн. вартості лакофарбового покриття.

Позивачем Центральною філією АТ “Українська пожежна страхова компанія” 13.03.2006 складено страховий акт № 025/06 на підставі висновку автотоварознавчого дослідження, договору страхування, яким встановлена сума страхового відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу запчастин та з врахуванням безумовної франшизи 1100 грн. в сумі 38798,04 грн.

Розмір виплаченої позивачем суми підтверджується доданим до матеріалів справи Висновком автотоварознавчого дослідження № 202 – 1 від 22.02.2006р., виконаним ТОВ “Бюро експертиз та оцінки майна “Бюмекс” за замовленням позивача, та страховим актом № 025/06 від 13.03.2006р., яким визначено розмір виплаченого страхового відшкодування з врахуванням розміру пошкоджень та франшизи.

В результаті зазначеної дорожньо – транспортної пригоди, за умовами Договору, позивач виплатив ТОВ “Юніком – Авто” як організації, яка проводила ремонт Автомобіля на підставі рахунку – фактури № ЮА – 0536 від 23.02.2006р. за заявою АБ “Експрес – банк” № 08.2 – 7/21 – 139 від 01.03.206р., 38798,04 грн., зазначене підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням № 117 від 13.03.2006р. ( а.с. 18).

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву ( а.с.32-33) на визнання позову частково за виключенням суми втрати товарної вартості автомобіля 10062,74 грн., а також на безпідставне відшкодування збитків за пошкодження автомобільного скла, приладів зовнішнього освітлення, дзеркал та /або лакофарбового покриття, - не підтверджено матеріалами справи.

Згідно з умовами Договору страхування № 000287/96 від 08.07.2005 (а.с.77) страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми за вирахуванням франшизи та без урахування амортизаційного зносу деталей автомобіля. Згідно пункту 6.4 Договору страхування в будь-якому випадку не підлягають відшкодуванню збитки, викликані втратою товарної вартості автомобіля. Але позивач при визначенні розміру страхового відшкодування і не враховував втрату товарного вигляду автомобіля, а виходив виключно з вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Пунктом 6.4.6 Договору страхування встановлено, що не підлягають відшкодуванню збитки за пошкодження автомобільного скла ( вітрове та заднє скло, скло дверей), приладів зовнішнього освітлення, дзеркал та/або також лакофарбового покриття, які сталися не вперше протягом дії Договору страхування. Відповідач не надав суду доказів, що такі пошкодження, встановлені актом автотоварознавчого дослідження, сталися не вперше.

Відповідач не довів свої доводи, викладені в відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України “Про страхування” та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як видно з матеріалів справи, власником трактору Т – 74, державний номер 00029 КС, яким керував Ратушняк А.І., визнаний винним у наїзді на Автомобіль, є відповідач, а отже, саме відповідач має відшкодовувати завдану позивачеві внаслідок неправомірних дій водія Ратушняка А.І. шкоду.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції в рішенні на ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612 Цивільного кодексу України є помилковим, оскільки шкода спричинена внаслідок дорожньо – транспортної пригоди, є позадоговірною шкодою, та регулюється нормами ст.ст. 1166, 1187 – 1194 Цивільного кодексу України, які не передбачають обов’язок попереднього заявлення вимоги до особи, винної у спричиненні шкоди, перш ніж звернутись з позовом до суду.

Стаття 993 Цивільного кодексу України встановлює, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Однак, на відміну від ст. 530 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок виконання зобов’язання, стаття 993 Цивільного кодексу України регулює відносини регресні позадоговірні, та не передбачає обов’язкового заявлення попередньої вимоги до винної особи, яка повинна передувати зверненню з позовом до суду.

Колегія апеляційного суду погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, в тій частині, що статтею 228 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу, тобто стягнути збитки, а не звернутися з заявою про їх відшкодування.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не погоджується із висновками суду першої інстанції і вважає, що рішення не відповідає обставинам справи і було винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства “Українська пожежно – страхова компанія” в особі Центральної філії підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2006р. по справі № 14/299 – скасуванню з прийняттям нового рішення по справі..

Судові витрати, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України належить покласти на Відкрите акціонерне товариство “Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918р” .

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська пожежно – страхова компанія” в особі Центральної філії на рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2006р. у справі № 14/299 задовольнити.

2..Рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2006р. у справі № 14/299 скасувати. Прийняти нове рішення.

3..Позов Акціонерного товариства “Українська пожежно – страхова компанія” в особі Центральної філії задовольнити повністю.

4..Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918р.” (інд.03049, м. Київ, вул. Ползунова, 2, поточний рахунок № 8 в АБ “Експрес-Банк”, м. Київ, МФО 322959, ), а у випадку відсутності коштів з будь – якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення господарського суду, на користь Акціонерного товариства “Українська пожежно – страхова компанія” в особі Центральної філії (інд. 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 40, поточний рахунок 3 в Київській Центральній філії АППБ “Аваль”, МФО 322904, код ЗКПО 20602681) –38798 (тридцять вісім тисяч сімсот дев’яносто вісім) грн. 04 коп. матеріальної шкоди, 387 (триста вісімдесят сім) грн. 98 коп. витрат по сплаті державного мита за розгляд справи в суді першої інстанції, 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 193 (сто дев’яносто три) грн. 99 коп. витрат по сплаті державного мита за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

5. Доручити Господарському суду м. Києва видачу наказів.

6. Матеріали справи № 14/299 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Студенець В.І.

05.10.06 (відправлено)