КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2006                                                                                           № 9/54

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Брайка А.І.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Хаврун Т.В. (дов. №466/3007 від 28.12.2005);

від відповідача – Шевченко О.А. (дов. №60 від 13.07.2006);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.08.2006

у справі № 9/54 (Iвченко С.М.)

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Чернігівський завод радіоприладів"ЧеЗаРа"

до                                                   Відкрите акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго"

про                                                  стягнення заборгованності 132726,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.08.06 у справі № 9/54 частково задоволено позов Відкритого акціонерного товариства “ЧеЗаРа” до Відкритого акціонерного товариства “Облтеплокомуненерго”; стягнено з Відкритого акціонерного товариства “Облтеплокомуненерго” на користь Відкритого акціонерного товариства “ЧеЗаРа” 49908, 52 грн. основного боргу, 499,09 грн. держмита та 44, 37 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу; в решті позову про стягнення неустойки відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позовні вимоги у частині стягнення суми боргу за постачання теплової енергії в гарячій воді підлягають задоволенню, у частині стягнення неустойки, враховуючи дію мораторію на задоволення вимог кредиторів підлягають відмові, у зв’язку з тим, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а відповідачем не надано доказів про погашення заборгованості

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, та в позові відмовити в повному обсязі.

На думку відповідача судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з’ясовані обставини справи, позивачем не доведено та не надано належних доказів факту постачання теплової енергії відповідачеві у заявленому позивачем обсязі, а також не надано доказів відправлення представлених суду копій рахунків – фактур та доказів їх отримання відповідачем. Враховуючи це, відповідач вважає вимоги позивача щодо стягнення у судовому порядку визначеної позивачем суми заборгованості за поставлену теплову енергію такими, що не набули жодного документального підтвердження та обґрунтування. Відповідно, вимоги статей 33,36 Господарського процесуального кодексу України позивачем виконано не було.

Представники позивача та відповідача в судове засідання з’явились.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Розглянувши апеляційну скаргу, наявні матеріали, колегія суддів встановила наступне:

Між позивачем та відповідачем був укладений договір №595 користування тепловою енергією у гарячій воді від 14.12.2000, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов’язання по відпуску теплової енергії у гарячій воді для опалення житлового будинку Одинцова, 17 а відповідач зобов’язувався оплатити одержану тепло енергію.

Договір був укладений строком до 31.12.2001; відповідно до умов даного договору термін його дії вважається щорічно продовженим, за виключенням, якщо одна з сторін не припинить його дію, подавши заяву про відмову від договору.

В матеріалах справи не містяться докази припинення дії даного договору.

Відповідно до пункту 2 договору №595 енергопостачальна організація зобов’язується відпускати абоненту в опалювальний період з 15 жовтня до 15 квітня орієнтовно 618 Гкал, з оплатою по долученій калькуляції, яка погоджена обома сторонами, з максимальною тепловою напругою 0,135 Гкал/час, з них: на опалення 0,135 Гкал/час при Т н.в.-22С.

Згідно з умовами пунктів 5 та 10 договору №595 облік відпущеної теплової енергії здійснюється на підставі приладів, встановлених в житловому будинку Одинцова,17, згідно з “інструкцією по обліку відпуску тепла електростанціями та підприємствами теплових мереж”.

Прилади обліку пломбуються у встановленому порядку. Межі відповідальності за стан та обслуговування теплових мереж встановлюються по стіні житлового будинку.

Пунктом 7 договору №595 сторони погодили, що за спожиту теплову енергію “абонент” – відповідач сплачує позивачу з рахунку 58 грн. за 1Гкал спожитої теплової енергії з наступним перерахунком фактичної вартості за опалювальний період.

Пункт 9 договору № 595 від 14.12.00 передбачає обов’язок відповідача

протягом 7 днів від дати одержання рахунка на оплату сплачувати спожиту теплоенергію.

Відповідач свої зобов’язання по оплаті за спожиту теплоенергію не здійснював. Так, не були повністю сплачені рахунки за жовтень-грудень 2003 р., січень-квітень та жовтень-грудень 2004 р., січень-квітень та жовтень-грудень 2005 р. а за квітень 2003р-оплачений частково. Заборгованість за спожиту та несплачену теплову енергію складає 49908,52грн. (а.с. 11-30).

Як вбачається з наданих позивачем копій рахунків (а.с. 11-30) в рахунках - фактурах зазначено кількість Гкал теплоенергії та ціна, а також перерахунки.

Листом №466/654 від 02.03.2006 позивач направив відповідачу два екземпляра актів про звірку взаєморозрахунків і запропонував заповнити по змісту та підписати.

Відповідач не виконав вимогу позивача, ухилився від звіряння розрахунків, не спростував дані позивача (а.с. 5, 32-35).

Як пояснив представник позивача в засіданні апеляційного суду, рахунки – фактури вручались відповідачу нарочним. Однак, відсутність письмових доказів вручення рахунків не є підставою для звільнення відповідача від оплати основного боргу, оскільки відповідач рахунки частково сплачував і як пояснив представник відповідача в засіданні апеляційного суду, оплату за опалення від мешканців житлового будинку Одинцова, 17 у м. Чернігові протягом спірного періоду Відкрите акціонерне товариство “Облтеплокомуненерго” отримував.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України, - справедливості, добросовісності та розумності – судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача основний борг 49908, 52 грн.

У зв’язку з несплатою вказаної заборгованості позивач посилаючись на п. 9 договору № 595 від 14.12.00р. нарахував відповідачу неустойку в сумі 82817,76грн., однак відсутність письмових доказів вручення рахунків є підставою для відмови у стягненні пені.

До того ж, стосовно відповідача господарським судом Чернігівської області порушено справу про банкрутство та згідно до ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, під час дії якого не нараховується неустойка та інші заходи відповідальності невиконання зобов’язань. Позивач відмову в стягненні 82817,76 грн. пені не оскаржує.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України сторона, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а відповідачем не надано доказів про погашення вказаної заборгованості, позовні вимоги у частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню, у частині стягнення неустойки, враховуючи дію мораторію на задоволення вимог кредиторів судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в позові.

За таких обставин колегія вважає, що рішення Господарського суду Чернігівського суду від 22.08.06р. по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Облтеплокомуненерго” на рішення Господарського суду Чернігівського суду від 22.08.06р. у справі № 9/54 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Чернігівського суду від 22.08.06р. у справі № 9/54 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 9/54 повернути до Господарського суду Чернігівського суду.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Брайко А.І.

10.10.06 (відправлено)