КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2006                                                                                           № 13/813

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Розваляєвої Т.С.

суддів:                                         Бившевої Л.І.

Кошіля В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача – Сидорук А. І.,

від відповідача – Мандра С. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ "Грінко-Центр"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.05.2006

у справі № 13/813 (Євдокимов О.В.)

за позовом                               Приватна фірма "Азурит"

до                                                   ВАТ "Грінко-Центр"

про                                                  стягнення 189520,65 грн.

після оголошеної на підставі ст. 77 ГПК України перерви в судовому засіданні 15.08.2006р. до 09 год. 50 хв. 22.08.2006р.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2006р. у справі № 13/813 позовні вимоги задоволені частково.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права; не досліджено докази, що мають істотне значення для вирішення справи по суті; позивач стверджував, що з одержаних коштів за договором підряду № 14 від 01.08.2003р. 151 518 грн. 00 коп. було зараховано ним в оплату послуг за іншими договорами; однак вказані договори місцевим господарським судом не досліджувались, докази їх існування в порушення ст. 34 ГПК України в матеріалах справи відсутні; судом також належним чином не досліджено та не дано правової оцінки документам, на підставі яких, як зазначає позивач, відповідачу були повернуті кошти, перераховані платіжними дорученнями № 171 від 26.02.2004р. та № 172 від 27.02.2004р.; період, за який необхідно здійснювати нарахування збитків від інфляції та 3% річних, починається з лютого 2004 року, а не з грудня 2003 року, як зазначив господарський суд першої інстанції.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 01.08.2003р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Укрвторресурси-Центр” (замовник) та Приватним підприємством “Азурит” (підрядник) укладено договір № 14, відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 3.1., 3.2., 4.2., 7.1. якого підрядник бере на себе зобов’язання виконати роботи по поставці та укладці залізобетонних плит на ділянці, площею 4 га, призначеній для спорудження сміттєсортувальної станції по вул. Червонопрапорній, 94а; термін виконання робіт, передбачених п. 1.1. даного договору, складає з 01.08.2003р. по 01.01.2004р.; загальна вартість робіт становить 2 800 000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 466 666 грн. 67 коп.; оплата вартості робіт здійснюється замовником в такому порядку: передплата в розмірі 20% від суми договору в місячний термін з дати підписання даного договору; щомісячно до 10 числа поточного місяця замовник оплачує підряднику роботи згідно із актом виконаних робіт; остаточні розрахунки з підрядником – протягом 5 банківських днів із дати виконання всього об’єму робіт та підписання сторонами акту здачі-прийомки робіт; за прострочення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу; цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань по ньому.

02.02.2004р. сторони уклали додаткову угоду до договору № 14 від 01.08.2003р., згідно із п. п. 1., 4. якої ВАТ “Укрвторресурси-Центр” є правонаступником всіх прав та обов’язків ТзОВ “Укрвторресурси-Центр” і вважається належною стороною за договором № 14 підряду від 01.08.2003р.; термін виконання робіт, передбачених п. 1.1. договору № 14 від 01.08.2003р., складає з 01.01.2003р. по 01.07.2004р.

30.04.2004р. між Відкритим акціонерним товариством “Укрвторресурси-Центр” (замовник) та Приватним підприємством “Азурит” (виконавець) укладено договір б/н, відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 1.3., 3.1., 3.2., 7.1. якого виконавець бере на себе зобов’язання виконати власними силами та засобами роботи по демонтажу укладених плит на будівництві, а замовник бере на себе зобов’язання оплатити вказані роботи; роботи виконуються за адресою: м. Київ, вул. Червонопрапорна, 94-а; термін виконання робіт, передбачених п. 1.1. договору, починається з 30.04.2004р. та закінчується 31.12.2004р.; вартість робіт становить 65 грн. 00 коп., в т. ч. ПДВ, за кожну демонтовану плиту; оплата вартості робіт здійснюється шляхом перерахування грошових коштів протягом 7 банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт на розрахунковий рахунок виконавця; цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань по ньому.

22.11.2005р. Приватна фірма “Азурит” звернулась з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Укрвторресурси-Центр” про стягнення 189 520 грн. 65 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на виконання умов договору б/н від 30.04.2004р. позивач виконав роботи на загальну суму 68 638 грн. 80 коп.; відповідач виконані позивачем роботи оплатив частково, перерахувавши 32 760 грн. 00 коп.; таким чином заборгованість відповідача за договором б/н від 30.04.2004р. становить 35 878 грн. 80 коп.; сума боргу з врахуванням індексу інфляції складає 40 973 грн. 59 коп.; згідно із п. 5.3. договору б/н від 30.04.2004р. відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 6 817 грн. 95 коп.; на виконання умов договору № 14 від 01.08.2003р. позивач виконав підрядні роботи на загальну суму 946 958 грн. 40 коп.; відповідач виконані позивачем роботи оплатив лише частково; отже заборгованість відповідача за договором № 14 від 01.08.2003р. становить 96 476 грн. 40 коп.; відповідно до п. 4.2. договору № 14 від 01.08.2003р. відповідач повинен сплатити пеню, розмір якої становить 27 211 грн. 62 коп.; крім того, відповідач повинен сплатити на користь позивача збитки від інфляції; розмір основного боргу з врахуванням індексу інфляції становить 114 517 грн. 49 коп.

В письмових пояснення по справі (а. с. 58) позивач зазначив, що за договором б/н від 30.04.2004р. сума боргу з врахуванням індексу інфляції становить 41 404 грн. 14 коп., при цьому збитки від інфляції нараховуються за період з вересня 2004 року по вересень 2005 року; за договором № 14 від 01.08.25003р. сума боргу з врахуванням індексу інфляції становить 117 797 грн. 68 коп., при цьому збитки від інфляції нараховуються за період з грудня 2003 року по вересень 2005 року.

19.12.2005р. позивач звернувся до місцевого господарського суду із клопотанням про заміну відповідача по справі в порядку ст. 24 ГПК України, зазначивши, що назва юридичної особи ВАТ “Укрвторресурси-Центр”, до якої було заявлено позов, змінилась на ВАТ “Грінко-Центр”.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2005р. у справі № 13/813 здійснено заміну відповідача ВАТ “Укрвторресурси-Центр” на належного відповідача - ВАТ “Грінко-Центр”.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позовних вимог в частині сплати боргу на підставі акту за листопад 2003 року. При цьому відповідач просив суд звільнити його від сплати штрафних санкцій та індексу інфляції в зв’язку із скрутним фінансовим становищем та зазначив, що акт приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2003 року складений не у відповідності до погодженого кошторису та договірної ціни; до вказаного акту не додано жодного з обов’язково передбачених додатків, а отже спірний акт не має юридичної сили і не є підставою для сплати зазначеної в ньому суми.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2006р. у справі № 13/813 позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 132 355 грн. 20 коп. основного боргу, 26 820 грн. 86 коп. збитків від інфляції за період з грудня 2003 року по вересень 2005 року; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік; строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені за спірними договорами збіг, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають; позовні вимоги про стягнення збитків від інфляції підлягають частковому задоволенню, виходячи із уточненого розрахунку суду.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення місцевого господарського суду частковому скасуванню в зв’язку з неправильним застосуванням норм матеріального права; неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до абз. 2 п. 4, п. 10 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності; правила Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004р., була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Оскільки правовідносини сторін за договором б/н від 30.04.2004р. виникли, а за договором № 14 від 01.08.2003р. продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, до спірних відносин слід застосовувати положення цього кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Таким чином договори № 14 від 01.08.2003р., б/н від 30.04.2004р. за своєю юридичною природою є договорами підряду.

На виконання умов договору б/н від 30.04.2004р.позивач виконав підрядні роботи на загальну суму 68 638 грн. 80 коп., що підтверджується довідками про вартість виконаних робіт та актами приймання виконаних робіт за червень 2004 року на суму 22 295 грн. 00 коп., за липень 2004 року – на суму 10 465 грн. 00 коп., за серпень 2004 року – на суму 9 360 грн. 00 коп. та на суму 26 518 грн. 80 коп.

Відповідно до п. 3.2. договору б/н від 30.04.2004р. оплата вартості виконаних робіт здійснюється шляхом перерахування грошових коштів протягом 7 банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт на розрахунковий рахунок виконавця.

В порушення умов вказаного договору відповідач лише частково розрахувався за виконані позивачем підрядні роботи, перерахувавши останньому 32 760 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 733 від 21.08.2004р. на суму 12 000 грн. 00 коп., № 797 від 14.09.2004р. на суму 10 465 грн. 00 коп., № 798 від 14.09.2004р. на суму 10 295 грн. 00 коп.

Отже заборгованість відповідача за договором б/н від 30.04.2004р. становить 35 878 грн. 80 коп.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач в порушення зазначених норм ЦК України свої зобов’язання за договором б/н від 30.04.2004р. належним чином не виконав.

Таким чином позовні вимоги про стягнення 35 878 грн. 80 коп. заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з відповідача за договором б/н від 30.04.2004р. збитки від інфляції в розмірі 5 525 грн. 34 коп. (41 404 грн. 14 коп. – 35 878 грн. 80 коп.) за період з вересня 2004 року по вересень 2005 року (письмові пояснення позивача, а. с. 58).

Однак період нарахування інфляційних збитків за договором б/н від 30.04.2004р. позивачем визначено невірно.

Так відповідно до п. 3.2. договору б/н від 30.04.2004р. оплата вартості виконаних робіт здійснюється шляхом перерахування грошових коштів протягом 7 банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт на розрахунковий рахунок виконавця.

Останній акт виконаних робіт за серпень 2004 року, підписаний представником відповідача 22.09.2004р. (а. с. 19).

Відповідно до абз. 4 п. 1 гл. 1 Інструкції про міжбанківський переказ грошей в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ № 110 від 17.03.2004р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.04.2004р. за № 483/9082, банківський день у системі електронних міжбанківських переказів Національного банку (СЕМП) - позначений календарною датою проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, пов'язані з проведенням міжбанківських електронних розрахункових документів через СЕМП, за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на кореспондентських рахунках банків (філій) у територіальному управлінні на ту саму дату.

25.09.2004р. та 26.09.2004р. – вихідні, а отже не банківські дні. Таким чином остаточну оплату виконаних за договором б/н робіт відповідач повинен був здійснити до 01.10.2004р., включно, а отже період прострочення оплати робіт починається тільки з 02.10.2004р.

За загальним правилом індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, яка підлягає сплаті за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з врахуванням вказаного місяця.

Таким чином період, за який можливо нараховувати збитки від інфляції за неналежне виконання відповідачем умов договору б/н від 30.04.2004р. починається з жовтня 2004 року, а не з вересня, як зазначив позивач. Розмір збитків від інфляції, що підлягають стягненню з відповідача за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором б/н від 30.04.2004р. за період з жовтня 2004 року по вересень 2005 року становить 4 700 грн. 11 коп.

При визначенні розміру інфляційних збитків апеляційний господарський суд виходив із наступного розрахунку:

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: жовтень 2004р.; індекс інфляції: 102,2; розмір інфляційних збитків – 789 грн. 33 коп.;

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: листопад 2004р.; індекс інфляції: 101,6; розмір інфляційних збитків – 574 грн. 06 коп.;

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: грудень 2004р.; індекс інфляції: 102,4; розмір інфляційних збитків – 861 грн. 09 коп.;

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: січень 2005р.; індекс інфляції: 101,7; розмір інфляційних збитків – 609 грн. 94 коп.;

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: лютий 2005р.; індекс інфляції: 101; розмір інфляційних збитків – 358 грн. 79 коп.;

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: березень 2005р.; індекс інфляції: 101,6; розмір інфляційних збитків – 574 грн. 06 коп.;

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: квітень 2005р.; індекс інфляції: 100,7; розмір інфляційних збитків – 251 грн. 15 коп.;

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: травень 2005р.; індекс інфляції: 100,6; розмір інфляційних збитків – 215 грн. 27 коп.;

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: червень 2005р.; індекс інфляції: 100,6; розмір інфляційних збитків – 215 грн. 27 коп.;

- сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: липень 2005р.; індекс інфляції: 100,0; розмір інфляційних збитків – 00 грн. 00 коп.;

- сума заборгованості: 614 540 грн. 28 коп.; період нарахування інфляційних збитків: серпень 2005р.; індекс інфляції: 100,0; розмір інфляційних збитків – 00 грн. 00 коп.;

-          сума заборгованості: 35 878 грн. 80 коп.; період нарахування інфляційних збитків: вересень 2005р.; індекс інфляції: 100,4; розмір інфляційних збитків – 143 грн. 51 коп.

Крім того, пунктом 5.3. договору б/н від 30.04.2004р. передбачено, що за прострочення оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожен день прострочення платежу.

В позовній заяві позивач з посиланням на п. 5.3. договору просить суд стягнути з відповідача 6 817 грн. 95 коп. пені за прострочення оплати.

Разом з тим п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України встановлено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Із змісту наведеної норми вбачається, що оскільки облікова ставка НБУ є змінною величиною, то позивач, який бажає стягнути з відповідача пеню, повинен надати господарському суду обґрунтований розрахунок суми пені із зазначенням конкретного періоду її нарахування.

В порушення наведеної норми позивач ані в позовній заяві, ані в письмових поясненнях по справі (а. с. 58) не зазначив конкретно, за який період він нараховує пеню.

За вказаних обставин позовні вимоги про стягнення 6 817 грн. 95 коп. пені за договором б/н від 30.04.2004р. не можуть бути задоволені внаслідок відсутності їх належного нормативного обґрунтування.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 96 476 грн. 40 коп. основного боргу, 21 321 грн. 28 коп. збитків від інфляції та 27 211 грн. 62 коп. пені за договором № 14 від 01.08.2003р., апеляційний господарський суд вважає необхідним зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору № 14 від 01.08.2003р. позивач виконав, а відповідач прийняв підрядні роботи на загальну суму 946 958 грн. 40 коп., що підтверджується актом приймання виконаних робіт за жовтень 2003 року на суму 400 004 грн. 40 коп., актом приймання виконаних робіт за листопад 200з року на суму 150 229 грн. 20 коп. та 96 476 грн. 40 коп., актом приймання виконаних робіт за грудень 2003 року на суму 3000 248 грн. 40 коп.

Виконані позивачем підрядні роботи відповідач оплатив частково, а саме на суму 940 482 грн. 00 коп.

При цьому на підставі платіжних доручень № 30 від 09.10.2003р. на суму 100 000 грн. 00 коп., № 50 від 28.10.2003р. на суму 200 000 грн. 00 коп., № 54 від 28.10.2003р. на суму 100 000 грн. 00 коп., № 120 від 21.11.2003р. на суму 150 000 грн. 00 коп., № 260 від 29.12 2003р. на суму 50 000 гр. 00 коп., № 261 від 29.12.2003р. на суму 50 000 грн. 00 коп., № 262 від 29.12.2003р. на суму 50 000 грн. 00 коп., № 263 від 29.12.2003р. на суму 50 000 грн. 00 коп., № 264 від 29.12.2003р. на суму 50 000 грн. 00 коп., № 265 від 29.12.2003р. на суму 50 000 грн. 00 коп., № 43 від 20.02.2004р. на суму 50 000 грн. 00 коп., № 48 від 23.02.2004р. на суму 192 000 грн. 00 коп. відповідач перерахував позивачу 1092000 грн. 00 коп. Але згідно із листом відповідача № 75/204-27 від 13.04.2004р. кошти, сплачені платіжними дорученнями № 43 від 20.02.2004р. та № 48 від 23.02.2004р. в сумі 151 518 грн. 00 коп., були зараховані позивачем в оплату послуг по іншим договорам.

Крім того, позивач стверджує, що кошти в сумі 90 000 грн. 00 коп. були повернуті відповідачеві платіжними дорученнями № 171 від 26.02.2004р. та № 172 від 27.02.2004р. за усним проханням керівництва відповідача.

Таким чином позивач вважає, що розмір основного боргу відповідача за договором № 14 від 01.08.2003р. становить 96 476 грн. 40 коп., і вказаний борг підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції.

Однак доводи позивача з приводу стягнення 96 476 грн. 40 коп. заборгованості не можна визнати переконливими, враховуючи наступне.

Згідно із ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. № 22 (надалі - Інструкція), встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 3.8. Інструкції встановлено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Однак ні в платіжному дорученні № 171 від 26.02.2004р., ні в платіжному дорученні № 172 від 27.02.2004р., копії яких надано позивачем, в графі “Призначення платежу” немає посилання на договір № 14 від 01.08.2003р.

Більш того, в зазначених платіжних дорученнях підставою сплати коштів зазначено: “Повернення кредиторської заборгованості, в т.ч. ПДВ 7 500 грн. 00 коп.”. Проте, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений не один господарський договір, а тому неможливо дійти висновку, що кошти в сумі 90 000 грн. 00 коп. повертались позивачем саме в рамках розрахунків за договором № 14 від 01.08.2003р.

За вказаних обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 90 000 грн. 00 коп. основного боргу за договором № 14 від 01.08.2003р. не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Разом з тим вимоги позивача в частині стягнення 6 476 грн. 40 коп. основного боргу також є безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.2. договору № 14 від 01.08.2003р. оплата вартості робіт здійснюється замовником в такому порядку:

-          передплата в розмірі 20% від суми договору в місячний термін з дати підписання даного договору;

-          щомісячно до 10 числа поточного місяця замовник оплачує підряднику роботи згідно із актом виконаних робіт;

-          остаточні розрахунки з підрядником – протягом 5 банківських днів із дати виконання всього об’єму робіт та підписання сторонами акту здачі-прийомки робіт.

З наведеного вбачається, що передумовою остаточного розрахунку відповідача з позивачем є, по-перше, виконання всього об’єму робіт за договором, по-друге, підписання сторонами акту здачі-приймання всього обсягу робіт.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З цього приводу представники сторін в суді апеляційної інстанції пояснили, що обсяг робіт за договором № 14 від 01.08.2003р. не прийнятий, акт приймання-передачі не складався.

За вказаних обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку, що строк оплати відповідачем виконаних підрядних робіт за вказаним договором ще не настав, а отже підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 6 476 грн. 40 коп. основного боргу відсутні.

Вимоги позивача про стягнення збитків від інфляції та пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань щодо оплати робіт є похідними від вимог про стягнення основного боргу, а тому також не підлягають задоволенню.

Місцевий господарський суд, приймаючи спірне рішення, на приведені вище вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, а тому дійшов хибного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 132 355 грн. 20 коп. основного боргу та 26 820 грн. 86 коп. збитків від інфляції.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Господарського судуміста Києва від 22.05.2006р. у справі № 13/813 скасувати частково.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Грінко-Центр” на користь Приватної фірми “Азурит” 35 878 грн. 80 коп. основного боргу, 4 700 грн. 11 коп. збитків від інфляції, 405 грн. 79 коп. витрат по оплаті державного мита за подання позовної заяви, 25 грн. 26 коп. витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

В позові в частині стягнення пені, 96 476 грн. 40 коп. основного боргу, 22 146 грн. 51 коп. збитків від інфляції відмовити.

Стягнути з Приватної фірми “Азурит” на користь Відкритого акціонерного товариства “Грінко-Центр” 592 грн. 99 коп. витрат по оплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

Накази на виконання даної постанови доручити видати Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Розваляєва Т.С.

Судді                                                                                          Бившева Л.І.

Кошіль В.В.

28.08.06 (відправлено)