КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16.11.2006
№ 35/86

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                          Кошіля В.В.

Алданової  С.О.

при секретарі:                              О.В.Вінницька

За участю представників:

від позивача -ОСОБА_1

від відповідача -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
26.09.2006

у справі № 35/86 (Літвінова М.Є.)

за позовом                               Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до                                                   Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення
940,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивачем було подано позов про стягнення
збитків з СПД ОСОБА_3 за договором оренди у розмірі 940, 93 грн.

Також
позивачем було подано клопотання про збільшення позовних вимог, в яких він
просить стягнути з відповідача 26449,94 грн. з яких 19749,54 грн. -
заборгованість по оренді земельної ділянки, 461,63 грн. -3% річних, 891,86 грн.
- інфляційні нарахування, 5 347 грн. - витрати за адвокатські послуги та судові
витрати.

Рішенням
Господарського суду міста Києва від 26.09.2006 в позові Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не
погоджуючись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу до Київського
апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також позивач в
апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні
спору не правильно були застосовані норми матеріального та процесуального
права.

Відповідач
надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду
міста Києва від 26.09.2006 залишити без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Апеляційна
інстанція переглядає справу відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний
господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не
зв'язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

Між
Київською міською радою та Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_121.08.2003 було укладено довгостроковий договір оренди земельної
ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, розміром 0,0444 га для експлуатації
та обслуговування збірно - розбірного павільйону - кафе та крамниці, згідно з
Рішенням Київської міської ради №116/276 від 28.11.2002 “Про надання у
користування, вилучення земельних ділянок та припинення права користування
землею”.

Умовами
договору встановлена річна орендна плата за земельну ділянку у розмірі 1,5% від
її нормативної грошової оцінки, що визначається пропорційно площі крамниці та
1,4% від її нормативної грошової оцінки, що визначається пропорційно площі
збірно - розбірного павільйону - кафе. Також зазначено, що орендна плата може
встановлюватись у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки
або її частини, якщо будівлі або їх частини здаються в оренду іншим суб'єктам.

На
момент укладання договору сторонами, нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становила 460 697, 63 грн., що зазначено у п.3 договору та відповідно
до довідки Головного управління земельних ресурсів КМДА від 02.06.2003 №291.
Договором також передбачаються умови та порядок внесення орендарем орендної
плати.

Предметом
зазначеного договору є крамниця та збірно-розбірний павільйон кафе загальною
площею 216 кв. м., що належить СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_3 на праві спільної
часткової власності, магазин площею 128 кв. м. належить СПД         ОСОБА_3, а кафе площею 88 кв. м.
належить СПД ОСОБА_1.

Як
вбачається із матеріалів справи в ході судових засідань суду першої інстанції
було проведено заміну відповідача СПД ОСОБА_3 на СПД ОСОБА_2 який згідно
договору дарування від 07.09.2004 отримав в дар збірно - розбірний цегляний
магазин, площею 128 кв. м., що є частиною торгівельного павільйону за
адресою    АДРЕСА_1

Також
з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Господарського суду
міста Києва з позовом про визнання договору дарування від 07.09.2004 недійсним.

18.07.2005
Господарський суд міста Києва позов у справі №8/414 задовольнив та визнав
договір дарування від 07.09.2004 недійсним.

Київський
апеляційний господарський суд виніс постанову про скасування вищевказаного
рішення, а Вищий господарський суд України залишив її без змін. Тобто договір
дарування від 07.09.2004 було визнано дійсним.

Відповідач
наполягав у суді першої інстанції і в апеляційній інстанції на те, що ним були
здійснені перерахування коштів за жовтень, листопад, грудень 2004, за період з
січня по грудень 2005, з січня до липня 2006 на загальну суму 5 156, 00 грн.,
що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями про переказ
коштів на ім'я СПД ОСОБА_1.

Також
відповідачем було зазначено, що позивачем було стягнуто в судовому порядку з
СПД ОСОБА_3 збитки за період з 07.09.2004р. по 31.03.2006р., за користування
земельною ділянкою в розмірі 17225, 45 грн., 645,11 грн. - інфляційних
нарахувань, 210, 92 грн. - 3% річних, 180,81 грн. - державного мита, 118 грн. -
витрат на інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та 3500 грн. -
адвокатських послуг.

05.04.2006
Господарським судом міста Києва було винесено рішення у справі №4/116, яким
позов СПД ОСОБА_1 задоволено в частині стягнення заборгованості в розмірі
17225, 45 грн., 645, 11 грн. - інфляційних нарахувань, 210, 92 грн. - 3%
річних, 180, 81 грн. - державного мита, 118 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Господарським
судом міста Києва виданий наказ від 17.04.2006 про примусове виконання рішення
Господарського суду міста Києва від 05.04.2006.

Пункт
1 ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” встановлює, що державний
виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документу,
цим документом може бути за заява стягувача або його представника про примусове
виконання рішення. Також у законі вказано, що виконавчим документом є накази
господарських судів.

Однак,
виконавче провадження не відкривалось, оскільки заява про відкриття виконавчого
провадження та наказ про примусове виконання рішення Господарського суду міста
Києва від 17.04.2006 не надавались позивачем до відповідних органів виконавчої
служби.

Відповідач
наполягає, що визнає лише борг в розмірі 940, 93 грн., який на момент розгляду
справи був повністю сплачений, що підтверджується доданими до матеріалів справи
квитанціями, але позивач не погоджується і вважає, що вищезазначені квитанції
не свідчать про фактичну сплату коштів.

Пункт
1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Київський
апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції в вважає,
що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття
93 Земельного кодексу України у визначає право оренди земельної ділянки, як
засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої
діяльності.

За
договором оренди земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати
наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та
користування за плату.

Відповідно
до п. 1 ст. 792 ЦК України, земельна ділянка може передаватись у найм разом з
насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без
них.

Стаття
13 Закону України “Про оренду землі” встановлює, що договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві
земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар
зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та
вимог земельного законодавства.

Згідно
ст. 19, 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Строки внесення орендної плати, їх розмір та форма визначаються у договорі
оренди за згодою сторін.

Господарський
суд міста Києва 07.06.2004 прийняв рішення по справі №45/168 (яке набрало законної
сили) яким встановив, що СПД ОСОБА_1 є належним орендарем земельної ділянки,
наділений відповідними правами та обов'язками, щодо орендного володіння та
користування згідно з укладеним договором оренди.

Пункт
2.2. договору оренди передбачає орендну плату у розмірі 4% від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки або її частини тільки у випадках коли
будівлі, споруди або їх частини, здаються в оренду іншим суб'єктам.

Відповідач
не перебуває в договірних орендних правовідносинах з приводу користування
майном, що є частиною торгівельного павільйону, місце розташування якого
АДРЕСА_1, площею 128 кв.м., та становить приблизно 2/3 площі павільйону,
оскільки зазначене майно перебуває у відповідача в сумісній частковій власності
з позивачем.

Статтею
11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за аналогією порушують цивільні права та
обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

У
випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів
влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Рішенням
Київської міської ради від 21.12.2000 року №118/1095 встановлено, що у випадку,
якщо юридичні і фізичні особи до прийняття рішення Київської міської ради щодо
надання земельної ділянки фактично використовують земельні ділянки, вони
повинні сплачувати за землю у розмірі до фактичного використання земельної
ділянки.

Стаття
358 Цивільного кодексу України передбачає, що право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно
з ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у
праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів
(обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами
за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно
до ст. 355 Цивільного кодексу України Спільна власність вважається частковою,
якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідач
здійснив оплату заборгованості в розмірі 940,93 грн. за користування земельної
ділянкою на якій розташований магазин загальною площею 128 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1відповідно до наданих ним копій платіжних квитанцій про переказ
грошових коштів.

Відповідно
до ч.2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти встановлені
рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори)
під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони.

Позивач
не надав суду належних доказів на підтвердження викладеного в своїх вимогах.

Обов'язок
доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється
між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується позивача,
який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він просив скасувати
рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2006 року.

Керуючись
ст.ст. 101, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності -       фізичної особи ОСОБА_1
залишити без

задоволення, рішення Господарського
суду міста Києва від 26.09.06

у справі №35/86 - без змін.

2.       Матеріали справи № 35/86 повернути до
Господарського суду міста

Києва.

Головуючий суддя
Моторний О.А.

Судді
Кошіль В.В.

Алданова  С.О.