КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2006                                                                                           № 05-5-18/11371

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                         Барицької Т.Л.

Ропій Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Чмихаленко О.П. – представник (дов. № 11 від 20.11.2006);

від відповідача - повідомлений, але не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.09.2006

у справі № 05-5-18/11371 (Мандриченко О.В.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента"

до                                                   Спільного підприємства Закритого акціонерного Товариство "Алексіс і К"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  розірвання договору та стягнення 36400,00

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.09.2006 у справі № 05-5-18/11371 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента” до Спільного підприємства Закритого акціонерного товариства „Алексіс і К” про розірвання договору та стягнення 36 400,00 грн. повернуто без розгляду на підставі п.п. 4, 6 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-лізингова компанія „Рента” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.09.2006, а справу № 05-5-18/11371 направити на розгляд до Господарського суду м. Києва, оскільки вважає її незаконною, з наступних підстав.

Згідно з листом Головного управління державного казначейства України від 01.04.1998 № 06-04/80-2562 державне мито, яке справляється з позовних заяв, що подаються до арбітражних судів України підприємствами та організаціями, розміщеними на території України, зараховується в доходи Державного бюджету України; рахунки для зарахування державного мита в доход бюджету відкриваються на ім’я територіальних органів державного казначейства по коду бюджетної класифікації № 22090200, символ звітності банку 057; платники у платіжних дорученнях на перерахування мита до державного бюджету у рядку „одержувач” зазначають найменування територіального казначейства по місцю свого знаходження (район, місто), номер рахунку, який відкритий на ім’я казначейства в банку та реквізити установи банку; у призначенні платежу зазначається назва платежу та код бюджетної класифікації.

Відповідно до п. 14 Інструкції " у разі безготівкового перерахування державного мита з рахунку платника відповідальний виконавець установи банку зобов'язаний на лицевій чи зворотній стороні останнього примірника платіжного доручення, який видається платнику, зробити відповідний напис про зарахування державного мита до державного бюджету, який скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском круглої печатки кредитної установи з зазначенням дати виконання платіжного доручення. Невиконання цієї вимоги тягне повернення позовної заяви або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Скаржник вважає, що ним державне мито сплачено у встановленому порядку, оскільки на платіжному дорученні № 875 від 23.03.2006 мається напис про зарахування мита до бюджету.

До позовної заяви суду надано поштову квитанцію про надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, ст. 57 ГПК України обов’язковість надання суду опису поштової кореспонденції не передбачена.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ч. 2 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів були заслухані пояснення представника позивача, досліджені наявні матеріали справи та встановлено наступне.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.09.2006 у справі № 05-5-18/11371 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента” до Спільного підприємства Закритого акціонерного товариства „Алексіс і К” про розірвання договору та стягнення 36 400,00 грн. повернуто без розгляду на підставі п. п. 4, 6 ст. 63 ГПК України.

Суд мотивував повернення позовної заяви тим, що позивачем не подано доказів: сплати державного мита у встановленому порядку, оскільки платіжні документи № 875 від 23.03.2006 та № 876 від 23.03.2006 у рядку призначення платежу не містять символу звітності банку; надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, оскільки з доданої до позовної заяви поштової квитанції без опису вкладення, не вбачається, що на адресу відповідача направлено саме позовну заяву з доданими до неї документами.

Із висновком суду першої інстанції немає підстав погодитися, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до п.3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 р. № 15 при перерахуванні мита з рахунку платника доказом сплати державного мита є останній примірник платіжного доручення з написом кредитної установи про зарахування мита в доход бюджету. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем до позовної заяви були додані платіжні доручення № 875 від 23.03.2006 та № 876 від 23.03.2006 на лицьовій стороні яких одержувачем державного мита в сумі 457,56 грн. та 85,00, відповідно, зазначено РВДК у Шевченківському районі м. Києва, МФО 820019, код ЗКПО 26077968, банк одержувача УДК у м. Києві, р/р 0011, код бюджетної класифікації 22090200, а на зворотній – вчинено напис про зарахування мита в сумі 457,56 грн. та 85,00 грн., відповідно, в доход бюджету повністю, скріплений першим і другим підписами посадових осіб кредитної установи.

Наведене свідчить, що державне мито за платіжними дорученнями № 875 та № 876 від 23.03.2006 оформлене у відповідності з вимогами чинного законодавства. Відсутність в призначенні платежу символу звітності 095 не може бути підставою для повернення позовної заяви. Крім того, відповідно до пункту 5 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998 року №02-5/78 господарський суд у разі виникнення сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до державного бюджету вправі витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу казначейства, якому державне мито перераховано, про що зазначається в ухвалі про порушення провадження у справі.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

До позовної заяви, поданої 31.08.2006 до Господарського суду міста Києва, позивачем в якості доказу, який підтверджує відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, додано оригінал поштової квитанції № 366 від 29.08.2006, яка свідчить про надсилання рекомендованого листа відповідачу.

Статтею 32 ГПК України визначені поняття і види доказів, відповідно до якої доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, згідно із ст. 32 ГПК України вказана квитанція є доказом надсилання відповідачеві копії позовної заяви. Якщо у суду виник сумнів щодо його достовірності і він дійшов висновку про недостатність такого доказу, суд міг і повинен був витребувати додаткові докази, але не мав законних підстав для повернення позовної заяви.

У підпункті 3.3 пункту 3 роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 за № 02-5/289 зазначено, що розрахунковий документ, виданий відправникові поштовим відділенням відповідно до п. 36 Постанови Кабінету міністрів України від 17.08.2002 за № 1155 „Про правила надання послуг поштового зв’язку”, може вважатися належним доказом надсилання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів, відсутність опису вкладення до листа не тягне за собою наслідків у вигляді повернення позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при поданні позовної заяви із доданими до неї документами позивачем не було допущено порушень, передбачених п. п. 4, 6 ст.63 ГПК України, тому ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а справа направленню до Господарського суду м. Києва для розгляду по суті.

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента” на ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.09.2006 у справі № 05-5-18/11371 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.09.2006 у справі № 05-5-18/11371 скасувати.

3. Справу № 05-5-18/11371 передати для розгляду по суті Господарському суду м. Києва

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька Т.Л.

Ропій Л.М.