КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2006                                                                                           № 15/434б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                         Вербицької О.В.

Дзюбка П.О.

при секретарі:

За участю представників:

від ініціюючого кредитора - Підгорна О.П. (дов. № 57471010-018 від 15.09.2006 року);

від боржника - не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області

на постанову Господарського суду м.Києва від 12.09.2006

у справі № 15/434б (Хоменко М.Г.)

за заявою                               Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області

до                                                   закритого акціонерного товариства "Укрпродіндустрія"

про                                                  визнання банкрутом

Суть постанови і скарги:

Постановою господарського суду м. Києва від12 вересня 2006 року, яка прийнята у справі № 15434-б (суддя – М.Г. Хоменко), за заявою Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області (надалі – Ініціюючий кредитор, Інспекція) до закритого акціонерного товариства “Укрпродіндустрія” (надалі - Боржник, Товариство) про визнання останнього банкрутом, Товариство визнано банкрутом та відносно останнього відкрита ліквідаційна процедура, Інспекцію визнано кредитором до Боржника з майновими вимогами на суму 11 101 грн. 21 коп. та призначено ліквідатором Боржника. При цьому, Інспекцію, як ліквідатора зобов’язано подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання Боржника банкрутом, повідомити про визнання Товариства банкрутом усіх відомих кредиторів Боржника, провести ліквідаційну процедуру та надати суду звіт та ліквідаційний баланс. Також, припинені підприємницька діяльність Товариства, нарахування штрафних санкцій, та повноваження органів управління; скасований арешт, накладений на майно Товариства, а строк виконання всіх грошових зобов’язань визначений таким, що настав (л.с. 106-107).

Глухівська міжрайонна державна податкова інспекція Сумської області, не погоджуючись з прийнятою постановою судом першої інстанції, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю постанову в частині призначення ліквідатором Інспекцію та зобов’язання подати оголошення про визнання Боржника банкрутом та надання доказів означеного опублікування, а також запропонувати Державному органу з питань банкрутства підготувати пропозиції щодо кандидатури ліквідатора з числа осіб, які мають ліцензії арбітражних керуючих (л.с. 110-112).

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення Боржника про день і час судового засідання по розгляду апеляційної скарги Ініціюючого кредитора, що підтверджується ухвалою від 17.10.2006 року (л.с. 109), яка була направлена на адресу Товариства та повернулась із відміткою на поштовому конверті “організація не значиться”, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Інспекції без участі представників Боржника.

Заслухавши усні пояснення представника Ініціюючого кредитора в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03 липня 2006 року було порушено провадження у справі № 15434-б про банкрутство закритого акціонерного товариства “Укрпродіндустрія” за заявою Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (л.с. 1-2).

Постановою господарського суду м. Києва від 12 вересня 2006 року Товариство визнано банкрутом та відносно останнього відкрита ліквідаційна процедура, Інспекцію визнано кредитором до Боржника з майновими вимогами на суму 11 101 грн. 21 коп. та призначено ліквідатором Боржника. При цьому, Інспекцію, як ліквідатора зобов’язано подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання Боржника банкрутом, повідомити про визнання Товариства банкрутом усіх відомих кредиторів Боржника, провести ліквідаційну процедуру та надати суду звіт та ліквідаційний баланс. Також, припинені підприємницька діяльність Товариства, нарахування штрафних санкцій, та повноваження органів управління; скасований арешт, накладений на майно Товариства, а строк виконання всіх грошових зобов’язань визначений таким, що настав.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що заявлені до Боржника вимоги Інспекції є обґрунтованими та документально підтвердженими. Також, місцевий суд зазначив, що рух грошових коштів на рахунках Товариства відсутній, нерухомого майна та транспортних засобів Боржника не виявлено та він відсутній за юридичною адресою, у зв’язку з чим є всі підстави для визнання Товариства банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. При цьому, місцевий суд керувався нормами ст.ст. 22-24, 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (л.с. 106-107).

Між тим, вказаний висновок суду першої інстанції в частині призначення ліквідатором Товариства Інспекції слід визнати як таким, що зроблений з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та з невірним застосуванням норм матеріального права (п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України).

За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення ліквідатором Товариства Інспекції, а апеляційна скарга – частковому задоволенню. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне, керуючись, зокрема, ст. 4-1 ГПК України та ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", справу № 15434-б передати на розгляд господарського суду м. Києва для вирішення питання про призначення ліквідатора Боржника.

До вказаних висновків апеляційна інстанція дійшла враховуючи наступне:

Згідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 ст. 99 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Частиною 2 ст. 101 ГПК України визначено, що апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Згідно ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі – Закон) якщо інше не передбачено цим Законом, арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) може бути призначено фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, яка має вищу юридичну або економічну освіту, володіє спеціальними знаннями та не є зацікавленою особою щодо боржника і кредиторів. Згідно з цим Законом одна і та ж особа може виконувати функції арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Закону. Якщо інше не передбачено цим Законом, арбітражні керуючі діють на підставі ліцензії арбітражного керуючого, виданої уповноваженим органом у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ст. 24 Закону у постанові про визнання боржника банкрутом господарський суд відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора і порядку, передбаченому доля призначення керуючого санацією.

Пунктом 2 ст. 52 Закону визначено, що господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за згодою останнього.

В порушення вищезазначених норм законодавства суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу, призначивши ліквідатором Боржника Ініціюючого кредитора без дослідження та врахування думки та наявності (відсутності) згоди останнього для призначення ліквідатором Товариства з наступних підстав.

Так, відповідно до викладеної норми ст. 52 Закону ліквідатором відсутнього боржника після визнання останнього банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури призначається ініціюючий кредитор у разі згоди останнього на таке призначення, а, враховуючи аналіз ст.ст. 3-1, 24 Закону, у разі відсутності відповідної згоди ініціюючого кредитора на таке призначення господарським судом ліквідатором призначається особа із числа арбітражних керуючих, що діє на підставі ліцензії арбітражного керуючого, виданої уповноваженим органом у порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що місцевим судом при прийнятті оскаржуваної постанови, призначенні Інспекції ліквідатором Боржника та покладені на неї відповідних обов’язків не досліджувалась та не з’ясовувалась думка Інспекції для призначення її ліквідатором Товариства, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи належних відповідно до ст. 34 ГПК України доказів згоди Ініціюючого кредитора на відповідне призначення у даній справі (заява тощо). Навпаки, подання Інспекцією апеляційної скарги у справі та оскарження постанови саме в частині призначення її ліквідатором Боржника підтверджує ненадання нею згоди для призначення ліквідатором Товариства. Таким чином, незважаючи на відсутність пропозиції з боку Інспекції щодо кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором Боржника, місцевим судом в порушення п. 2 ст. 52 Закону за відсутністю згоди Інспекції останню було призначено ліквідатором Боржника та зобов’язано подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання Товариства банкрутом та надати докази публікації оголошення, а також покладені інші обов’язки відповідно до Закону.

Поряд з цим, апеляційний суд не погоджується із викладеними Інспекцією в скарзі вимогами та обґрунтуваннями щодо здійснення опублікування оголошення про визнання банкрутом відсутнього боржника взагалі, оскільки норми ст. 52 Закону встановлюють особливості, а не виключну процедуру порушення та здійснення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника, у зв’язку з чим передбачена Законом процедура банкрутства до відсутнього боржника застосовується із особливостями, передбаченими ст. 52 Закону. Тобто, оскільки норми означеної статті не встановлюють заборону щодо опублікування оголошення про визнання банкрутом відсутнього боржника, застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови положень п. 3 ст. 23 Закону та зобов’язання ліквідатора подати до офіційного друкованого органу визначеного вище оголошення не є порушенням процедури та порядку визнання банкрутом відсутнього боржника – Товариства, та норм діючого законодавства про банкрутство, а апеляційні вимоги в цій частині залишаються без задоволення.

При цьому, апеляційна інстанція погоджується із прийняттям оскаржуваної постанови в іншій частині, а Інспекцією прийняття такої постанови в іншій частині не оскаржується.

Таким чином, вимоги Інспекції про скасування оскаржуваної постанови в частині призначення її ліквідатором Товариства, що викладені в апеляційній скарзі, у тому числі з підстав, викладених у даній постанові, обґрунтовані, підтверджуються документами у справі та діючим законодавством.

Поряд з цим, апеляційний суд вважає за необхідне передати справу місцевому суду на розгляд для вирішення питання про призначення ліквідатором Боржника із числа осіб арбітражних керуючих, що діє на підставі ліцензії арбітражного керуючого, виданої уповноваженим органом у порядку, встановленому законом, на якого покладені обов’язки, визначені в оскаржуваній постанові.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 3-1, 23, 24, 52 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 4-1, 4-3, 32, 33, 34, 43, 91, 94, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області задовольнити частково.

2.          Пункт 4 резолютивної частини постанови господарського суду м. Києва від 12 вересня 2006 року у справі № 15434-б скасувати.

3.          В іншій частині постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

4.          Справу № 15434-б передати на розгляд господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Дзюбко П.О.

01.12.06 (відправлено)