КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2006                                                                                           № 44/523

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Зеленіна В.О.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Титикало Р.С. (дов. УР-02/1392 від 21.12.2005р.),

від відповідача -Берладін В.В. (дов. № 2/2012 від 17.06.06р.)

Ражев А.В. (дов. № 2/2011 від 17.04.2006р.)

розглянувши апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву

на рішення Господарського суду м.Києва від 23.05.2006

у справі № 44/523 (Пилипенко О.Є.)

за позовом                               Державнї акціонерної компанії "Укрресурси"

до                                                   Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                                                  визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2006р. у справі № 44/523 позов Державної акціонерної компанії “Укрресурси” задоволено повністю, визнано недійсним Договір про закладання до державного матеріального резерву матеріальних цінностей № Юр-2/173з-2003 від 03.10.2003р., укладений між Державною акціонерною компанією “Укрресурси” та Державним комітетом України з державного матеріального резерву, з моменту його укладання.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що Договір про закладання до державного матеріального резерву матеріальних цінностей № Юр-2/173з-2003 від 03.10.2003р. було укладено з порушенням вимоги ст. 29 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, оскільки засідання тендерного комітету, на якому тендерну пропозицію ДАК “Укрресурси” було визнано найкращою та акцептованою, відбулось 18.08.2003р., а письмове повідомлення про визнання ДАК “Укрресурси” переможцем направлено Державним комітетом України з державного матеріального резерву лише 29.08.2003р. тобто на 6 днів пізніше, ніж це визначено даним Законом, і відповідно договір укладено пізніше, ніж через 21 робочий день з дня акцепту.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2006р. по справі № 44/523 та постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Державний комітет України з державного матеріального резерву посилається на те, що господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог в порушення норм ст. 43 Господарського процесуального кодексу України неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до прийняття неправомірного рішення та порушення норм п.п. 3,4 ст. 4 Закону України “Про господарські суди”, ст.ст. 4-2, 4-3, Господарського процесуального кодексу України.

Державна акціонерна компанія “Укрресурси” надала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скаржника заперечує та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2006р. по справі № 44/523 без змін.

Представники позивача та відповідача в судове засідання з’явились.

Розглянувши апеляційну скаргу, наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

18.08.2003р. протоколом № 16 засідання тендерного комітету по проведенню оцінки та акцепту тендерних пропозицій по закупівлі продовольчого зерна до державного резерву ДАК “Укрресурси” було визнано переможцем по закладанню пшениці 3 класу в кількості 200 тис. тонн по ціні 950 грн. за тонну, на умовах доставки зерна на елеватор Держкомрезерву України.

Державний комітет України з державного матеріального резерву листом № 9-1/9146 від 29.08.2003р. повідомив ДАК “Укрресурси” про акцепт тендерної пропозиції про закупівлю пшениці 3 класу в кількості 200 тис. тонн по ціні 950 грн. за тонну до державного резерву.

03.10.2003р. між Державним комітетом України з державного матеріального резерву (надалі – комітет) та ДАК “Укрресурси” (надалі – підприємство) на виконання плану освіження та протоколу засідання тендерного комітету Державного комітету України з державного матеріального резерву № 16 від 18.08.2003р. було укладено Договір № Юр-2/173з-2003 про закладання до державного резерву матеріальних цінностей (надалі Договір), відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого підприємство поставляє та здійснює закладення до державного резерву 20 тис. тонн пшениці 3 класу, а комітет здійснює розрахунки за поставлену та закладену до державного резерву продукцію.

Згідно п. 1.3 Договору, вартість продукції без ПДВ – 16666666,67 грн. ПДВ – 3333333,33 грн., загальна вартість продукції, що поставляється та закладається до державного резерву становить 20000000,00 грн.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що підприємство закладає продукцію партіями на умовах “Франко-склад” комбінати та хлібні бази державного резерву, а саме: Хлібну базу № 77 Одеської області – 10,0 тис. тонн, Куліндоровський КХП Одеської області – 10,0 тис. тонн, відповідно до графіка поставки (Додаток 2 до Договору).

Згідно п. 3.2 Договору, факт закладення продукції до державного резерву оформлюється приймальним актом по формі Р-16, один примірник якого та податкова накладна подаються підприємством до комітету протягом 10 днів з моменту закладення продукції.

В судовому засіданні позивач зазначає, що при укладенні Договору про закладання до державного матеріального резерву матеріальних цінностей № Юр-2/173з-2003 від 03.10.2003р. було порушено ст. 29 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”.

Згідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини виникли і припинились до набрання чинності Цивільним кодексом України, при вирішенні спору щодо визнання недійсним Договору № Юр-2/173з-2003 про закладення до державного резерву матеріальних цінностей, то слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 153 Цивільного кодексу УРСР - договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Підставою недійсності договору є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) істотних умов, встановлених законом. Істотними вважаються насамперед ті умови, що визнані такими за законом та конче потрібні для договору відповідного виду, а отже коло таких умов можна визначити, проаналізувавши норми діючих на момент укладення договору, чи вчинення іншого правочину, нормативних актів.

Згідно ст. 48 Цивільного кодексу УРСР - недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до п. 10 Роз’яснень Вищого Арбітражного суду України № 02-5/111 від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними”, відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. На підставі статті 48 Цивільного кодексу недійсними можуть визнаватися не лише угоди, які не відповідають закону, а й такі, що порушують вимоги указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативних актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

На відносини, пов’язані із закладанням до державного резерву матеріальних цінностей, розповсюджується дія Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” № 1490-ІІІ від 22.02.2000р. (надалі – Закон).

Преамбулою зазначеного Закону встановлено, що даним Законом встановлюються правові засади здійснення процедур закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок державних коштів.

Відповідно до ст. 1 Закону - замовник здійснює закупівлю в порядку, визначеному Законом, а також визначає під акцептом тендерної пропозиції прийняття замовником тендерної пропозиції та надання згоди на її оплату; тендерна пропозиція вважається акцептованою, якщо замовником в установлений у тендерних документах строк подано письмове підтвердження учаснику в акцепті тендерної пропозиції після визначення його переможцем процедури закупівлі, також згідно вказаної статті, переможець процедури закупівлі – це учасник, тендерна пропозиція якого в результаті оцінки визнана найкращою та акцептована.

Частиною 2 ст. 29 Закону встановлено, що протягом п'яти календарних днів з дня акцепту замовник надсилає переможцю торгів повідомлення про акцепт тендерної пропозиції. Договір про закупівлю укладається замовником у строк не раніше ніж через п’ять робочих днів з дня відправлення письмового повідомлення всім учасникам процедур відкритих торгів про їх результати, але не пізніше ніж через 21 робочий день з дня акцепту.

Відповідно до протоколу № 16 засідання тендерного комітету по проведенню оцінки та акцепту тендерних пропозицій по закупівлі продовольчого зерна до державного резерву від 18.08.2003р., ДАК “Укрресурси” було визнано переможцем, а отже, тендерну пропозицію ДАК “Укрресурси” було визнано найкращою та акцептованою.

Таким чином Державний комітет України з державного матеріального резерву повинен був зробити таке повідомлення до 23.08.2003р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, в порушення ч. 2 ст. 29 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” письмове повідомлення про визнання ДАК “Укрресурси” переможцем було направлено лише 29.08.2003р.(а.с. 48), тобто на 6 днів пізніше ніж це визначено в зазначеному Законі.

Договір про закладання до державного матеріального резерву матеріальних цінностей № Юр-2/173з-2003 було укладено 03.10.2003р., тобто значно пізніше граничного терміну, встановленого Законом України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону – договір про закупівлю вважається недійсним, якщо замовник не дотримався вимог частини другої ст. 29 цього Закону. При цьому Закон не ставить недійсність укладеного договору при порушенні вимог ч. 2 та 3 ст. 29 цього Закону в залежність від наявності чи відсутності у постачальника за договором збитків.

Посилання Державного комітету з державного матеріального резерву на неповне з’ясування судом першої інстанції обставин справи та невідповідність висновків викладених у рішенні фактичним обставинам справи колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 33, Господарського процесуального кодексу України – кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Державним комітетом України з державного матеріального резерву, в порушення норм зазначеної статті не доведено належними та допустимими доказами порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача, то відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті державного мита та за інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

За таких обставин, колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2006р. по справі № 44/523 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву на рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2006р. у справі № 44/523 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2006р. у справі № 44/523 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 44/523 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Зеленін В.О.

26.07.06 (відправлено)