КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2006                                                                                           № 2/146/26

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Алданової С.О.

Кошіля В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від прокурора -не з'явились

від позивача -не з'явились

від відповідача -не з'явились

від третіх осіб          1.не з'явились, 2.не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Техносервіс”

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2006

у справі № 2/146/26 (Михайлюк С.І.)

за позовом                               Чернігівського міжобласного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Козелецької районної державної адміністрації

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю “Техносервіс”

третя особа відповідача

третя особа позивача                     1.Кіптівскьа сільська рада

2.Державне підприємство “Остерське лісове господарство”

про                                                  визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2006 позов задоволено. Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1570 м.кв., яка розміщена на території Кіптівської сільської ради, що укладений 16.11.2004 між Козелецькою районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю “Техносервіс” та цього ж числа посвідчений державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Гладким С.М., визнано недійсним. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Техносервіс” в доход державного бюджету 85,00 грн. державного мита. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Техносервіс” 118,00грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу до Державного підприємства “Судовий інформаційний центр”.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення яким в позовних вимогах відмовити повністю. Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції зроблено неправомірні та необґрунтовані висновки наявним обставинам у справі та припущено значну кількість суттєвих порушень норм матеріального та процесуального права.

Позивач відзиві на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційна інстанція переглядає справу відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

16.11.2004 між Козелецької районної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю “Техносервіс” укладено договір купівлі-продажу, який 16.11.2004 був посвідчений державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Гладким С.М..

Згідно з договором купівлі-продажу продавець (позивач) на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 29.10.2004 № 474 зобов'язався передати у власність покупцеві (відповідач) земельну ділянку загальною площею 1570 м.кв., відповідно до плану земельної ділянки, розміщеної на території Кіптівської сільської ради Чернігівської області, що надана для комерційної діяльності, покупець зобов'язався прийняти цю земельну ділянку відповідно до плану та сплатити за неї ціну у розмірі 20 755,4 грн..

Відповідно ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2006 залишена без змін постанова Господарського суду Чернігівської області від 31.10.2005 у справі № 13/219 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Техносервіс” до Козелецької районної державної адміністрації про визнання недійсним акту державного органу місцевого самоврядування - розпорядження Козелецької районної державної адміністрації № 207 від 04.07.2005.

Відповідач до моменту продажу земельної ділянки площею 1570 м.кв. мав статус її орендаря. Частину зазначеної земельної ділянки площею 0,12 га, що розташована на території Горбачовського лісництва Остерського держлісгоспу на підставі рішення Кіптівської сільської ради від 21.01.1997 № 5 було надано відповідачеві в оренду строком на 10 років для розміщення пункту громадського харчування (кафе) і надання технічних послуг. Іншу частину земельної ділянки (0,037 га) за рахунок лісів 1 групи Остерського держлісгоспу на території Кіптівської сільської ради відповідачем отримано в оренду строком на 4 роки 11 місяців для розташування об’єктів сервісного обслуговування, про що свідчить розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 11.05.2004 № 142.

Фактичним постійним користувачем вище вказаних земельних ділянок є Державне підприємство “Остерстьке лісове господарство”. Згода на переведення земельної ділянки, яка знаходиться на території Кіптівської сільської ради, з категорії земель лісового фонду до земель інших категорій Чернігівським обласним управлінням лісового господарства не надавалася. Наявність дозволу Державного підприємства “Остерське лісове господарство” на передачу в оренду спірних земельних ділянок свідчить про передачу цих земель лише в тимчасове користування. Фактична передача земель лісового фонду Остерського лісгоспу Горбачовського лісництва відбулася лише в оренду без переведення до земель запасу, без зміни категорії земель та вилучення у постійного користувача. Об’єктом оренди та продажу відповідачеві стали землі саме лісового фонду. Тексти рішення Кіптівської сільської ради від 21.01.1997 № 5 та розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 11.05.2004 № 142 не вказують на віднесення земельних ділянок лісового фонду, наданих відповідачеві в оренду, до іншої категорії.

Згідно ст. 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу) забороняється передавати у приватну власність землі лісового фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 56 Земельного кодексу України, юридичним особам можуть передаватися у власність лише замкнені земельні ділянки лісового загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств; юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки еградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень; зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Частиною 2 ст. 42 Лісового кодексу України (в редакції укладення договору купівлі-продажу) переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Отже при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.11.2004 допущені порушення встановленого порядку вчинення дій, спрямованих на встановлення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог щодо його відповідності цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.. 207 ГК України, господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 210 Земельного кодексу України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, що укладений між Козелецької районної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю “Техносервіс” 16.11.2004, має бути визнаний недійсним.

Водночас підписання договору заступником голови Козелецької районною державної адміністрації Березан М. не може бути підставою для визнання його (договору) недійсним, за таких обставин, що розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації від 29.10.2004 № 474, що діяло на час підписання, зазначена посадова особа уповноважена на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 244 ЦК України представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо клопотання про затвердження мирової угоди задоволенню не підлягає за таких обставин, що оскільки умови мирової угоди п.п. 2.1., 2.2. не стосуються предмету спору справи № 2/146/26, постановою Господарського суду Чернігівської області у справі № 13/219 встановлені порушення законодавства при укладенні угоди.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Техносервіс”, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2006 у справі № 2/146/26 є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Техносервіс” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2006 у справі № 2/146/26 без змін.

Матеріали справи № 2/146/26 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Алданова С.О.

Кошіль В.В.