КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2006                                                                                           № 22/275

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Бившевої Л.І.

Данилової Т.Б.

при секретарі:                              Дзюбі О.В.

За участю представників:

від позивача -Шишлов О.Е. (дов.№ 596-05/1 від 01.12.2005); Мелющева М.О. ( дов.№ 596-05/2 від 01.12.2005)

від відповідача 1- не з’явився

відповідача 2 – Аверков В.В. ( дов.№ 265 від 01.06.2006)

розглянувши апеляційну скаргу ЗАТ "Страхова компанія "ВЕСКО"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.09.2005

у справі № 22/275 (Шкурат А.М.)

за позовом                               ЗАТ "Страхова компанія "ВЕСКО"

до                                                   Міністерство оборони України

Військова частина А 1937

про                                                  стягнення 93268,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2005 у справі № 22/275 відмовлено повністю в задоволені позовних вимог про стягнення в порядку регресу збитків від сплаченого страхового відшкодування в сумі 93268 грн. за пошкодження автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді 25.02.2005.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідно до довідки від 28.02.2005 Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві, 25.02.2005 автомобілями ЛАЗ 695Н державний номер 60-35 АІ водій Іванов Д.Ю. та “Ауді-А6” державний номер 400-87 КІ водій Рубанов А.М. була скоєна дорожньо – транспортна пригода (далі – ДТП). Внаслідок вказаного ДТП автомобіль “Ауді-А6” державний номер 400-87 КІ, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Самсон” (далі – ТОВ “Самсон” ) зазнав пошкодження. Сума збитку внаслідок пошкодження в результаті ДТП становить 197617,00 грн. На підставі договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного транспорту) від 14.04.2004, чинного до 14.04.2005, автомобіль “AUDI A 6 Quattro” був застрахований: страховиком виступає Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “ВЕСКО” (далі – ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО”), а страхувальником є ТОВ “Самсон”.

Як вбачається з платіжного доручення №7 від 24.03.2005, копія якого міститься у матеріалах справи, ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО” частково сплатила ТОВ “Самсон” суму страхового відшкодування у розмірі 93268,00 грн. Дана сума є частковою сплатою страхового відшкодування, тому що відповідно до розрахунку( т.1 а.с.23) сума страхового відшкодування складається з 197617,00 грн. за вирахуванням франшизи в розмірі 1329,00 грн. та дорівнює 196288,00 грн.

Відповідно до статті 1191 ЦК України до ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО” перейшло право зворотної вимоги в розмірі виплаченого відшкодування в сумі 93268,00 грн. до Міністерства оборони України.

Постановою від 13.05.2005 Шевченківського районного суду м. Києва провадження по справі про притягнення водія автомашини “ЛАЗ 695Н” державний номер 60-35 АІ Іванова Д.Ю. до адміністративної відповідальності закрито в зв’язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, - тому суд першої інстанції визнав невстановленою вину водія відповідача в скоєні ДТП та в задоволенні позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО” звернулося з апеляційною скаргою , в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення від 14.09.2005 повністю; прийняти нове рішення, яким стягнути з Міністерства оборони України на користь ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО” 94785,02 грн., в тому числі частково сплачене страхове відшкодування в розмірі 93268,00 грн., витрати на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн. та державне мито в розмірі 1399,02 грн. за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО” вказує на те, що в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю у зв’язку із недоведеністю вини водія Міністерства оборони України. Позивач наполягає на тому факті, що при винесенні даного рішення не були повністю з’ясовані обставини та судом першої інстанції не дано належної правової оцінки як доказу довідці Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві, що підтверджує вину водія відповідача.

Клопотання позивача про витребування з Шевченківського районного суду міста Києва адміністративної справи № 3-6637/2005 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Іванова Д.Ю. апеляційним судом задоволено, матеріали адміністративної справи надійшли до Київського апеляційного Господарського суду 02.12.2005.

Клопотання позивача від 19.12.2005 про призначення автотехнічної експертизи з метою визначити винну у дорожньо-транспортній пригоді сторону ухвалою від 19.12.2005 Київського апеляційного господарського суду відхилено, оскільки з матеріалів УДАІ ГУ МВС України у м. Києві суд може самостійно без додаткової експертизи встановити обставини події.

По справі ухвалою від 19.12.2005 Київський апеляційний господарський суд призначив авто-товарознавчу судову експертизу у Київському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України з метою встановити грошову суму матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля “Ауді-А6” № 40087 КІ в результаті його пошкодження в ДТП. 07.06.2006 до Київського апеляційного господарського суду надійшов висновок судової авто товарознавчої експертизи № 4008 від 02.06.2006 .

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2005 на підставі Закону України “ Про господарську діяльність у збройних силах України” до участі у справі в якості другого відповідача за ініціативою суду було залучено військову частину А-1937, яка експлуатувала автомобіль “ЛАЗ 695Н” державний номер 60-35 АІ під час скоєння ДТП.

Відповідачі не скористались своїм правом надати апеляційному суду мотивовані відзиви-заперечення на апеляційну скаргу. Представник відповідача 1 – Міністерства оборони в засідання не з’явився, а представник залученого за ініціативою суду другого відповідача – військової частини А- 1937 в судове засідання з’явився, витребувані документи щодо правового статусу військової частини А- 1937 суду не надав, усно пояснив, що військова частина не є юридичною особою, не є суб’єктом господарської діяльності у збройних силах України. Ці обставини визначені в Наказі Міністерства оборони, який має гриф “таємно”.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та додаткові матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

25.02.2005 в м. Києві на перехресті вулиць Чорновола та Рибалка відбулась ДТП за участю двох автомобілів “Aуді A6 ” державний номер 400-87 КІ( водій Рубанов А.М.) та “Лаз 695 Н” державний номер 60-35 АІ ( водій Іванов Д.Ю.).

Внаслідок скоєного ДТП була заподіяна шкода автомобілю “Aуді A6 ”, що належить ТОВ “Самсон.

Актом № 681 автотоварознавчого дослідження від 02.03.2005 встановлена вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля “Aуді A6” державний номер 400-87 КІ, складає 197617,00 грн.

Пошкоджений автомобіль був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного транспорту) від 14.04 2004 строком дії до 14.04.2005, укладеного між ТОВ “Самсон” (страхувальником) та ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО” (страховиком).

Відповідно до Заяви на виплату страхового відшкодування ТОВ “Самсон” від 22.03.2005 , Страхового акту № 148-а/04к-1, складеного ЗАТ “СК “ВЕСКО” 22.03.2005 , розрахунку суми страхового відшкодування, сума страхового відшкодування дорівнює вартості прямого збитку в розмірі 197617,00 грн. за вирахуванням франшизи в розмірі 1329,00 грн. та дорівнює 196288,00 грн.

Платіжним дорученням № 7 від 24.03.2005 ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО” сплатило ТОВ “Самсон” суму страхового відшкодування згідно страхового акту № 148-а/04к-1 від 22.03.2005 в розмірі 93268,00 грн.

Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов’язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

А згідно пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

А також статтею 27 Закону України “Про страхування” встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За таких обставин колегія суддів визнає , що ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО”, яка виплатила страхове відшкодування за шкоду, спричинену в ДТП, набула право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи в межах виплаченого страхового відшкодування в розмірі 93268,00 грн.

Згідно із статтею 35 Господарського процесуального Кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов’язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Вищенаведене підтверджується пунктом 4 роз’яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з відшкодуванням шкоди”, згідно з яким відповідно до ст.35 Господарського процесуального Кодексу України преюдиціальне значення для арбітражного суду мають вирок суду з кримінальної справи щодо певних подій та ким вини вчинені, або рішення суду з цивільної справи щодо фактів, які встановлено судом.

В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи.

Постановою від 13.05.2005 Шевченківського районного суду м. Києва провадження по справі про притягнення Іванова Д.Ю. до адміністративної відповідальності закрито в зв’язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, тому ця Постанова не може бути врахована при розгляді спору в господарському суді.

Однак, з Протоколу № АБ 511340 від 25.02.2005 про адміністративне порушення, Протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.02.2005, схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснень водія Рубанова О.М. та водія Іванова Д.Ю. вбачається, що 25.02.2005 о 16 годині 00 хвилин Іванов Д.Ю., керуючи автомобілем “ЛАЗ 695 Н “ державний номер 60-35 АІ при повороті з вулиці Чорновола по вулицю Рибалко в місті Києві , не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем “Ауді А6” державний номер 400-87 КІ, чим порушив пункт 16.6 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Пункт 16.6 Правил дорожнього руху встановлює, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов’язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Водій Іванов Дмитро Юрійович під час керування автомобілем “ЛАЗ 695Н” та скоєння ДТП 25.02.2005 був рядовим - військовослужбовцем строкової служби автомобільної роти військової частини А-1937, що вбачається з клопотання відповідача ( а.с.35) та витягу з Наказу Командира військової частини А 1937 № 84 від 28.04.2005 ( а.с. 36).

Довідка Шевченківського районного управління МВС України в м. Києві від 28.02.2005 ( а.с.139) підтверджує належність транспортного засобу ЛАЗ № 60-35 АІ військовій частині А-1937.

У відповідності із статтею 1187 Цивільного Кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непере6борної сили або умислу потерпілого. Відповідачі – Міністерство оборони та військова частина А-1937 не довели суду непереборної сили або того, що водій Іванов Д.Ю. неправомірно заволодів автомобілем ЛАЗ № 60-35 АІ.

За таких обставин колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва по даній справі не відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення по справі, яким позовні вимоги задовольняються в повному обсязі.

Оскільки військова частина А-1937 не є юридичною особою та суб’єктом господарської діяльності у збройних силах України, провадження відносно в/ч А-1937 підлягає припиненню, а позовні вимоги задоволенню за рахунок Міністерства оборони України.

У відповідності із статтею 49 Господарського процесуального Кодексу України на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті державного мита, в тому числі і за розгляд апеляційної скарги, витрати на оплату судової експертизи та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ЗАТ “Страхова компанія “ВЕСКО” на рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2005 у справі 22/275 задовольнити повністю.

2.          Рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2005. у справі № 22/275 скасувати.

Стягнути з Міністерства оборони України (м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6) на користь Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “ВЕСКО” ( 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 72, п/р 8562 у філії “ ЗЦВ Промінвестбанку” у м. Запоріжжя, МФО 313355 код ЕДРПОУ 26059781) 93268 (дев’яносто три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. основного боргу, 1399 ( одна тисяча триста дев’яносто дев’ять) грн. 02 коп. державного мита з позовної зави та апеляційної скарги, 118 ( сто вісімнадцять) грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 682 ( шістсот вісімдесят дві) грн.. 56 коп. за проведення судової експертизи.

Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

3.          Матеріали справи № 22/275 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Бившева Л.І.

Данилова Т.Б. (переведена)

06.07.06 (відправлено)