КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2006                                                                                           № 12/209

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Дзюбка П.О.

суддів:                                         Коваленка В.М.

Вербицької О.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Мандригель Р.С. дов. №262/10 від 18.09.2006

від відповідача - Матвієнко Т.В. дов. №18/1963 від 27.12.05 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.08.2006

у справі № 12/209 (Лавриненко Л.М.)

за позовом                               Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз"

про                                                  стягнення 193960,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2006 року у справі №12/209 позовні вимоги задоволені частково. З ВАТ по газопостачанню та газифікації “Чернігівгаз” на користь ДК “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” стягнуто 174 617,96 грн. боргу, 2 856,54 грн. пені, 2 276,67 грн. трьох відсотків річних, 2 783,52 грн. інфляційних витрат, 1 939,61 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в стягнення з ВАТ по газопостачанню та газифікації “Чернігівгаз” штрафних санкцій, інфляційних витрат та 3% річних, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ВАТ по газопостачанню та газифікації “Чернігівгаз” штрафних санкцій, інфляційних витрат та 3% річних в повному обсязі.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано важке фінансове становище товариства та те що заборгованість виникла не внаслідок господарської діяльності відповідача, а в силу об’єктивних обставин, що унеможливлюють виконання договірних зобов’язань. Зі змісту апеляційної скарги випливає, що об’єктивними обставинами є залежність відповідача від надходження коштів від кінцевих споживачів – населення.

Відзив на апеляційну скаргу позивач суду не надав, але в судовому засіданні повноважний представник проси рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2006 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки воно є обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм чинного законодавства.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановила, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення із наступних мотивів:

Суд першої інстанції встановив, що 24.12.2004 року між сторонами було укладено договір на постачання природного газу №06/04-1453.

Протоколом узгодження розбіжностей від 28.01.2005 року до Договору на постачання природного газу № 06/04-1453 від 24.12.2004 року, п. 6.3., 10.6 договору сторонами залишено в редакції постачальника, п.3.7., 6.2. із тексту договору виключено, п.6.1. договору викладено в новій редакції: „Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної опати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 20 числа, наступного за місцем поставки газу.”

Додатковою угодою № 1 від 28.01.05 року до Договору на постачання природного газу № 06/04-1453 від 24.12.2004 року, п.2.1. договору сторони виклали в новій редакції відповідно до якої визначили обсяг газу , який підлягає поставці - 37443,000.куб.м, в тому числі по місяцях кварталів згідно наведеного графіку; п.11.1. договору сторони виклали в новій редакції, відповідно до якої: даний договір набирає чинності з 01.01.05р. і діє в частині поставки газу до 31.12.05р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, позивач взяв на себе зобов’язання передати Покупцю (відповідачу) у 2005 році природний газ, а Покупець (відповідач) зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Пунктом 1.3 договору визначено , що газ , який постачається за даним договором , використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів .

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання - передача газу , поставленого позивачем відповідачеві, оформлюється актами приймання - передачі газу в яких визначається обсяг фактичного спожитого газу.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу за період з січня по грудень 2005 року природного газу в обсязі 37065,477 тис. куб. м. газу., на загальну суму 5893410,87 грн., що підтверджується двохсторонніми актами прийому-передачі газу, які підписані сторонами та копії яких додані до матеріалів справи.

Згідно п. 6.1 договору оплату за природний газ відповідач зобов'язаний здійснювати грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання - передачі газу до 20 числа місяця, наступного за звітнім.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем зобов’язання щодо оплати отриманого природного газу виконав частково, а саме сплачено 5718792грн. 91коп., отже, заборгованість на день пред’явлення позову становила 174617,96грн. 84коп.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 14 282 грн. 20 коп. за період з 28.12.2005 року по 29.06.2006 року за прострочку виконання зобов’язання.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов’язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов’язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Пунктом 7.2 договору передбачено , що у разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 6.1. даного Договору, Покупець сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 7.3 договору визначено, що пеня нараховується протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа яка порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини.

Судом першої інстанції, при прийнятті рішення враховано, що постачання газу по договору № 06/04-1453 від 24.12.2004 року здійснювалось виключно для потреб установ і організацій , що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Основною стадією виконання бюджету за видатками є встановлення бюджетних асигнувань розпорядниками бюджетних коштів на основі затвердженого бюджетного розпису. Відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів одержують бюджетні асигнування , що є підставою для затвердження кошторисів. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи , який надає повноваження щодо отримання доходів та здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування для виконання бюджетною установою своїх функцій.

Бюджетні установи та організації, згідно ст.51 Бюджетного кодексу України , проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Будь-які зобов’язання, взяті за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та Законом про Державний бюджет, не вважаються бюджетними зобов’язаннями та витрати державного бюджету на покриття таких зобов’язань не здійснюються.

Також як вбачається із наданих відповідачем документів заборгованість населення та бюджетних установ і організацій за спожитий природний газ становить 10379080 грн., відповідно до наданого відповідачем звіту про надання послуг та фінансові результати діяльності за 2005р. по підприємству, збитки становлять 227 000 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини та ст. 614 Цивільного кодексу України, відповідно до, якої особа що порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини, суд першої інстанції з дотриманням законодавства, керуючись основними засадами права прийшов до висновку про можливість у даному випадку зменшити розмір пені на 80 відсотків.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції і вважає, що він вірно встановив про стягнення пенні в сумі 2856грн 54коп.

Позивачем, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, висунуто вимоги про стягнення з відповідача 2 783 грн. 52 коп. інфляційних втрат за період з лютого 2006 року по травень 2006 року та 3 % річних в сумі 2 276 грн. 67 коп. за період з 21.01.2006 року по 29.06.2006 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов’язань щодо оплати отриманого природного газу, тому місцевий господарський суд вірно встановив, що позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в сумі 2 276 грн. 67 коп. за період з 21.01.2006 року по 29.06.2006 року, та інфляційних втрат в сумі 2 783 грн. 52 коп. за період з лютого 2006 року по травень 2006 року.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що зменшення суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат неможливе, оскільки вони не є різновидом неустойки, а тому у суду відсутні підстави для їх зменшення.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов’язання не виконав, заборгованість за поставлений природний газ в повній сумі в установлений строк не сплатив, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі 174617грн 96коп, пені в сумі 2856грн. 54коп., З % річних в сумі 2276грн 67коп., інфляційних втрат в сумі 2783грн 52коп., в решті позову відмовив.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Отже, колегія суддів залишає рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2006 року у справі № 12/209 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ по газопостачанню та газифікації “Чернігівгаз”” на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2006 року у справі № 12/209 залишити без задоволення.

2.Матеріали справи № 12/209 повернути Господарському суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Дзюбко П.О.

Судді                                                                                          Коваленко В.М.

Вербицька О.В.

13.11.06 (відправлено)