КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2006                                                                                           № 21/188

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин Н.В.

суддів:                                         Данилової Т.Б.

Розваляєвої Т.С.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з’явився

від відповідача 1 – не з’явився

від відповідача 2 – не з’явився

від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України – Іванченко О.В. ( (дов. № 25-50-4513 від 24.05.2006)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 17.05.2006

у справі № 21/188 (Шевченко Е.О.)

за скаргою. Державного комітету України з державного матеріальногорезерву

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом                               ВАТ "Краснолуцький машинобудівний завод"

до                                                   1.Державного підприємства "Укррезерв"

2.Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                                                  стягнення 989312,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2006 у справі № 21/188 відмовлено в задоволенні скарги на постанову державного виконавця про накладення штрафу на Голову Державного комітету України з державного матеріального резерву.

Ухвала суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідно до частини 1 статті 87 Закону України “Про виконавче провадження” у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов’язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на посадових осіб – від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника –юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк виконання, а частина 3 статті 87 цього Закону визначає, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на посадову особу боржника у подвійному розмірі.

За таких обставин Господарський суд м. Києва визнав дії державного виконавця правомірними та відмовив у скасуванні Постанови від 03.03.2006 Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про накладення штрафу на Голову Державного комітету України з державного матеріального резерву Федорчука Б.П.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу від 17.05.2006 та прийняти нову, якою вимоги задовольнити в повному обсязі – задовольнити скаргу Держкомрезерву України.

В апеляційній скарзі Державний комітет України з державного матеріального резерву зазначає, що Ухвала від 17.05.2006 винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Держматрезерв зазначає, що з огляду на статтю 25 та пункт 6 статті 37 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження має бути закінчено через два місяці після його відкриття. Крім того, скаржник вважає, що боржником у справі є юридична особа, а не її керівник – фізична особа, а тому застосування санкцій до посадової особи – керівника є безпідставним.

Представник Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання з’явився.

Представники позивача та відповідачів в судове засідання не з’явились. Враховуючи те, що матеріали справи містять докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце судового засідання по розгляду апеляційної скарги, явка представників сторін у засідання апеляційної інстанції не визнана обов’язковою, колегія вважає можливим здійснити перевірку Ухвали суду першої інстанції за наявними у справі матеріалами без представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який вважає дії Відділу примусового виконання Департаменту обґрунтованими і який повідомив, що штраф 340 грн. з Голови Держкомрезерву Федорчука Б.П. вже стягнуто, колегія суддів встановила :

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.06.2005 задоволені позовні вимоги ВАТ “Краснолуцький машинобудівний завод” та зобов’язано Державний комітет України з де6ржавного матеріального резерву та державне підприємство “Укррезерв” передати позивачеві товарно-матеріальні цінності на суму 989312,09 грн. та відшкодувати судові витрати.

На виконання Рішення господарським судом м. Києва було видано наказ № 21/188 від 06.07.2005, відповідно до якого Державний комітет України з державного матеріального резерву був зобов’язаний видати наряди державному підприємству “Укррезерв” на відпуск продукції.

За заявою ВАТ “Краснолуцький машинобудівний завод” № 02-271 юр від 14.11.2005 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 22.11.2005 відкрито виконавче провадження по виконанню наказу № 21/188 про зобов’язання Державного комітету України з державного матеріального резерву видати наряди державному підприємству “Укррезерв” та надано строк для добровільного виконання наказу до 29.11.2005.

Отже, наказом Господарського суду м. Києва № 21/188 від 06.07.2005 визначений обов’язок боржника у вигляді дій, які він зобов’язаний вчинити особисто, тобто видати наряди державному підприємству “Укррезерв” на відпуск ВАТ ”Краснолуцький машинобудівний завод” переліченої в наказі продукції.

Державний виконавець діяв у відповідності з приписами статті 76 Закону “Про виконавче провадження”, яка передбачає, що після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов’язує боржника вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання.

В строк, встановлений для добровільного виконання рішення, свої зобов’язання Державний комітет України з державного матеріального резерву не виконав.

Відповідно до частини 1 статті 87 Закону України “ Про виконавче провадження” у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов’язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець виносить постанову при накладення штрафу на посадових осіб – від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання.

На підставі частини 2 статті 76 та частини 1 статті 87 Закону України “Про виконавче провадження” Постановою про накладення штрафу від 12.01.2006 за невиконання наказу № 21/188 від 06.07.2005 накладено на виконуючого обов’язки Голови Державного комітету України з державного матеріального резерву штраф у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн., та згідно вимоги від 12.01.2005 № 25-50-6267 призначено новий строк для виконання наказу до 25.01.2006.

Державним комітетом України з державного матеріального резерву повторно не виконано вимоги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо виконання наказу № 21/ 188 від 06.07.2005.

Частина 3 статті 87 Закону “ Про виконавче провадження” визначає, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на посадових осіб і боржника у подвійному розмірі.

Керуючись ч.3 ст.87 Закону ”Про виконавче провадження” Постановою від 03.03.2006 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції наклав штраф у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів громадян, що складає 340,00 грн. на Голову Державного комітету України з державного матеріального резерву Федорчука Б.П. як на посадову особу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорювана Постанова від 03.03.2006 винесена в порядку, визначеному законодавством та у відповідності до нього.

Посилання скаржника Державного комітету України з державного матеріального резерву на те, що з огляду на статтю 25 та пункт 6 статті 37 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження має бути закінчено через два місяці після його відкриття – не грунтується на нормах закону. Пункт 6 статті 37 Закону “Про виконавче провадження” передбачає закінчення виконавчого провадження у випадку закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення, а наказ № 21/188 від 06.07.2005 не передбачає жодного виду та строку стягнення, він має зобов’язальний характер, порядок його виконання визначає стаття 76 Закону України “Про виконавче провадження”.

Крім того, скаржник - Державний комітет України з державного матеріального резерву вважає, що боржником у справі є юридична особа, а не її керівник – фізична особа, а тому застосування санкцій до посадової особи – керівника є безпідставним.

Таке твердження скаржника також не грунтується на законі, оскільки стаття 87 Закону “Про виконавче провадження” передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов’язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на посадових осіб – від 10 до 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника – юридичну особу – від 20 до 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Постанова державного виконавця про накладення штрафу затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

До того ж, пунктом 9 ” Положення про державний комітет України з державного матеріального резерву”, затвердженого Указом Президента України від 20.10.2001 № 996/2001 та чинного на момент спірних правовідносин, встановлено, що Державний комітет з державного матеріального резерву очолює Голова, який несе персональну відповідальність за реалізацію покладених на Держкомрезерв завдань та виконання ним своїх функцій.

Постановою від 03.03.2006 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції наклав штраф у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів громадян, що складає 340,00 грн. на Голову Державного комітету України з державного матеріального резерву Федорчука Б.П. як на посадову особу. На юридичну особу – Державний комітет України з державного матеріального резерву штраф не накладався.

Таким чином, заявник та скаржник Державний комітет України з державного матеріального резерву безпідставно оспорює Постанову від 03.03.2006 Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції, оскільки ця Постанова не зачіпає його права як юридичної особи, а посадова особа - Голова комітету Федорчук Б.П. як фізична особа, відносно якої і винесено Постанову 03.03.2006, цю постанову не оскаржує.

Скарга на постанову державного виконавця ( а.с.87) підписана представником Держкомрезерву Довганенко Д.В. за дорученням, з долученої до скарги довіреності ( а.с.91) вбачається, що Державний комітет України з державного матеріального резерву уповноважує Довганенко Д.В. діяти в інтересах Комітету.

Апеляційна скарга № 330 від 09.06.06. на ухвалу господарського суду м. Києва від 17.05.2006 по справі № 21/188 підписана представником Держкомрезерву України С.П. Пата, до скарги додано довіреність № 2/2010 від 17.04.2006, якою Державний комітет України з державного матеріального резерву в особі Голови комітету Б.П.Федорчук уповноважує її в інтересах комітету використовувати передбачені законодавством права сторони в судовому провадженні.

Оскільки посадова особа - Голова комітету Федорчук Б.П. як фізична особа, відносно якої і винесено Постанову 03.03.2006, цю постанову не оскаржує, а           ця Постанова не зачіпає права Державного комітету України з державного матеріального резерву як юридичної особи, то судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги Державного комітету України з державного матеріального резерву на постанову державного виконавця від 03.03.2006.

За таких обставин колегія вважає, що Ухвала Господарського суду міста Києва по даній справі не підлягає скасуванню , а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву на ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.05.2006 у справі № 21/188 залишити без задоволення.

2.          Ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.05.2006 у справі № 21/188 залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 21/188 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Данилова Т.Б. (переведена)

Розваляєва Т.С.

09.08.06 (відправлено)