КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2006                                                                                           № 2/153

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                         Кошіля В.В.

Вербицької О.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача:          Цигік І.Ю.,

від відповідача:          Сторожук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київська міська рада

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.04.2006

у справі № 2/153 (Домнічева І.О.)

за позовом                               Українсько-Турецьке товариство з обмеженою відповідальністю "Узай"

до                                                   Київська міська рада

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  визнання права користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2006 у справі №2/153 позов задоволено повністю. Визнано за позивачем право користування земельною ділянкою кадастровий номер 72:277:0001, площею 89836,38 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Трутенка,24, строком на 50 років. Стягнуто з відповідача на користь позивача 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення суду скасувати повністю, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що:

у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Указу Президента України № 456/93 від 14.10.1993 “Про приватизацію об’єктів незавершеного будівництва” та Земельного кодексу України від 18.12.1990, оскільки вони втратили чинність на момент звернення позивача із клопотанням щодо оформлення права користування земельною ділянкою;

застосуванню до спірних відносин підлягає Закон України “Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва” від 14.09.2000 та Земельний кодекс України від 25.10.2001, згідно п. 2 Перехідних положень якого передбачено, що клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього кодексу, реалізуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції у порядку та з додержанням вимог цього кодексу;

згідно ст. 116 та ст. 124 Земельного кодексу України єдиною підставою набуття права користування земельною ділянкою є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

судом порушено ст. 12 ГПК України, оскільки справи про визнання права користування земельною ділянкою не підвідомчі господарському суду.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне:

30.12.96 на аукціоні, який був проведений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву, позивач придбав об’єкт незавершеного будівництва “Дослідно-експериментальний завод “Харчомаш”, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Трутенка, 24 та право користування земельною ділянкою, на якій розташований об’єкт незавершеного будівництва строком на 50 років.

Вказаний факт підтверджується Договором купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва № 000443/30 від 21.01.97, актом прийому-передачі об’єкта незавершеного будівництва дослідно-експериментального заводу “Харчомаш” № 480 від 17.04.97, Свідоцтвом про власність на об’єкт незавершеного будівництва № 511 від 17.04.97, оголошеннями у пресі про умови проведення вищезгаданого аукціону.

Судом першої інстанції правомірно застосовано до спірних правовідносин Указ Президента України № 456/93 від 14.10.93 “Про приватизацію об’єктів незавершеного будівництва” та Земельний кодекс України від 18.12.90, оскільки дані нормативно правові акти були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно з п.1 Указу Президента України № 456/93 від 14.10.93 “Про приватизацію об’єктів незавершеного будівництва” (далі - Указ) одночасно з приватизацією (викупом) об’єктів незавершеного будівництва новому власнику передаються в оренду земельні ділянки, відведені в установленому порядку для будівництва цих об’єктів. Земельні ділянки, що не можуть передаватися у приватну власність, надаються в оренду не менш як на 50 років з правом першочергового їх придбання орендарем або його правонаступником у разі зняття заборони на передачу зазначених ділянок у приватну власність.

Відповідно до п. 2 Указу іноземним юридичним особам, спільним підприємствам, міжнародним об’єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних та фізичних осіб земельні ділянки надаються в довгострокову оренду.

Пунктом 8 Указу передбачалось, якщо земельна ділянка не приватизується, відповідна місцева Рада народних депутатів зобов’язана укласти у місячний строк з дня одержання покупцем свідоцтва про власність на об’єкт незавершеного будівництва договір оренди на земельну ділянку, на якій розташовано придбаний об’єкт.

Відповідно до п.1 ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.90 при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об’єктами переходить і право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

Розпорядженням Ради міністрів Української РСР 24.05.90, додатком № 38 до розпорядження Ради міністрів Української РСР 24.05.90, підтверджується те, що спірна земельна ділянка, була надана в постійне користування з метою будівництва та експлуатації Дослідно-експериментального заводу харчового машинобудування.

Відповідно до положень ст. 17 Земельного кодексу України від 25.10.2001 та ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування”, вирішення питання щодо оформлення права користування вказаною земельною ділянкою, на якій знаходиться об’єкт незавершеного будівництва відноситься до компетенції відповідача.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” (далі - Закон) після придбання об’єкта приватизації до набувача переходять всі права та обов’язки цього підприємства.

На підставі викладеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивач, придбавши об’єкт незавершеного будівництва, отримав право користування земельною ділянкою відведену під вказаний об’єкт.

Згідно з ст. 15 Закону інформація про умови проведення аукціону повинна містити зокрема, відомості про будівлі (споруди, приміщення) та земельну ділянку, на якій розташований об’єкт та умови користування ними.

Судом першої інстанції встановлено, що умовами проведення аукціону, на якому позивач придбав об’єкт незавершеного будівництва було визначено, що разом з об’єктом незавершеного будівництва надавалось право бути орендарем земельної ділянки, на якій розташований даний об’єкт строком на 50 років, доказом чого є оголошення про умови проведення аукціону надрукованим у “Інвестиційній газеті”, залученої до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги позивача про визнання за ним права користування земельною ділянкою, яке виникло у нього одночасно із придбанням об’єкту незавершеного будівництва.

Посилання відповідача на ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки позивач придбав об’єкт незавершеного будівництва на аукціоні разом з правом користування оспорюванню земельною ділянкою.

Згідно з ч.2 ст. 6 Закону України “Про оренду землі”, у разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону чи конкурсу.

Послання відповідача на непідвідомчість даного спору господарським судам є безпідставним, оскільки згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права є визнання права і ст. 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, зазначених у законодавстві.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об’єктивно з’ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга Київської міської ради не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2006 у справі № 2/153 – скасуванню.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення,рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2006 у справі № 2/153 – без змін.

2. Матеріали справи № 2/153 повернути до Господарського суду міста Києва

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Вербицька О.В.