КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17.10.2006
№ 20/338

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Алданової  С.О.

суддів:                                          Зубець Л.П.

Шипка  В.В.

при секретарі:                              Спичаку О.М.

За участю представників:

від позивача -Іжевський Л.В. (дов. № 29 від
26.01.05)

від відповідача -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український
клуб"

на рішення Господарського суду м.Києва від
20.06.2006

у справі № 20/338 (Палій В.В.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю
"Український клуб"

до                                                   Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1

про                                                  стягнення 584,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від
20.06.06 у справі № 20/338 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю
“Український Клуб” до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1про стягнення 584,65грн.
відмовлено.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і
прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаржник вважає, що рішення
прийняте судом при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи,
та з порушенням норм матеріального права.

Відповідач  відзиву на апеляційну скаргу не надав, але
його представник у судовому засіданні проти доводів скарги заперечував та
просив рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.06  у даній справі залишити без змін.

Розглянувши
апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши
наявні матеріали справи, колегія суддів встановила наступне:

Між
Товариством з обмеженою відповідальністю «Група МДМ» та Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1укладено договір
купівлі-продажу № К1 від 10.02.2003р., відповідно до умов якого
продавець (ТОВ «Група МДМ») зобов'язався передавати у власність, а покупець
(Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1) приймати і
оплачувати вартість товару на умовах, викладених у цьому договорі.

Відповідно
до п. 2.1 договору товар передається покупцю партіями на підставі накладної, яка
оформлюється згідно замовлення. Замовлення на товар передається покупцем та
приймається продавцем через представника продавця або по телефону.

Після
підписання представниками обох сторін накладної про приймання-передачу товару
замовлення втрачає чинність, а накладна стає невід'ємною частиною цього
договору.

Як
вбачається з матеріалів справи, виконуючи свої договірні зобов'язання,
продавець поставив покупцю товар за товарно-транспортними накладними № 384247
від 25.03.2003р. на суму 190,00 грн., № 397604 від 07.05.2003р. на суму 315,00
грн. Всього продавець поставив покупцю товар на загальну суму 505,00 грн.

Відповідно
до п. 4.2 договору покупець зобов'язується протягом 5 календарних днів з
моменту передачі йому товару продавцем сплатити вартість переданого товару в
повному обсязі.

Судом
встановлено, що відповідач у передбачений договором строк вартість товару у
повному обсязі не оплатив.

12.02.2004р.
між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український клуб» (новий
кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Група МДМ» (первісний
кредитор) укладено договір уступки вимоги № 564, відповідно до умов якого
первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує право вимагати від
Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1(боржник) сплати суми
заборгованості за договором купівлі-продажу № К-64/1/К1 від
10.02.2003р., укладений між первісним кредитором і боржником у розмірі 424,07
грн. згідно видаткових товарно-транспортних накладних, оформлених на виконання
основного договору, а також відшкодування всіх збитків, які виникли в
результаті непогашення заборгованості боржником.

Первісний
кредитор передає також новому кредитору всі інші права, які належать йому як
кредитору згідно основного договору. Новий кредитор приймає від первісного
кредитора право вимоги боргу та інших сплат боржника. До нього переходять права
первісного кредитора за основним договором у повному обсязі та не обмежуються
виключно зазначеною сумою.

Про
заміну кредитора у зобов'язанні 21.04.2006р. було повідомлено відповідача.

Проте,
відповідач заборгованість на рахунок нового кредитора не оплатив.

Станом
на час пред'явлення позову до суду, сума заборгованості відповідача перед
позивачем складала 424,07 грн.

Відповідно
до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно
ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від
дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його
порушила.

Поставка
товару за накладною №384247 на суму 158,33грн. мала місце 25.03.2003р. зі
строком оплати до 30.03.2003р., за накладною №397604 на суму 304,17грн. мала
місце 07.05.2003р. зі строком оплати до 12.05.2003р.

Отже
початок перебігу строку позовної давності за накладними №384247 та №397604
почався з 30.03.2003р та з 12.05.2003р.
та закінчився 30.03.2006р. та 12.05.2006р. відповідно.

Як
свідчить відмітка на вхідному штампі Господарського суду міста Києва, позивач
звернувся до суду з позовною заявою до відповідача 22.05.2006р., тобто з
пропуском строку позовної давності.

Відповідно
до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив
позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідач до винесення рішення у справі,
подав заяву про застосування позовної давності.

Відповідно
до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З
огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком
вірно відмовив позивачу у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку
позовної давності.

В
апеляційній скарзі позивач  стверджує, що
строк позовної давності був пропущений ним з поважних причин та просить суд
його поновити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач
не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, а
тому колегія суддів не вбачає підстав для його поновлення.

Крім
того, у суді першої інстанції представником позивача таке клопотання не
заявлялось.

Таким
чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста
Києва від 20.06.06 у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального
та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи. Підстави
для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись
ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю “Український Клуб”
залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від
20.06.06 у справі № 20/338 - без змін.

Матеріали
справи  повернути Господарському суду
міста Києва.

Головуючий суддя
Алданова  С.О.

Судді
Зубець Л.П.

Шипко  В.В.