КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2006                                                                                           № 31/223

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Алданової С.О.

суддів:                                         Шипка В.В.

Зубець Л.П.

при секретарі:                              Дорошенко К.М.

За участю представників:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Маслюк В.І. (дов. № 220/Д від 17.01.06);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне підприємсто "Придніпровська залізниця"

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.05.2006

у справі № 31/223 (Качан Н.І.)

за позовом                               Державне підприємсто "Придніпровська залізниця"

до                                                   Міністерство оборони України

про                                                  стягнення 206335,14 грн.

03.10.06 відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 31.10.06.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.06 у справі № 31/223 у позові Державного підприємства “Придніпровська залізниця” до Міністерства оборони України про стягнення 206335,14грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, позов задовольнити. Підставами для скасування рішення суду скаржник зазначає неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скарги заперечує та просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.06 у даній справі залишити без змін.

Представник позивача у судове засідання 31.10.06 не з’явився. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, який був присутній у попередніх судових засіданнях, тап представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів встановила наступне:

Протягом липня - серпня 2005 року мали місце неодноразові випадки виникнення пожеж та вибухів на технічній території 275 артилерійської бази ракет та боєприпасів (далі 275 абрб) поблизу села Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області, зокрема:

23          липня 2005 року о 16:25 було зафіксовано пожежу в районі колишніх майданчиків № № 23, 24,25 та 26. Протягом двох діб було зафіксовано 328 вибухів та 23 випадки розльоту реактивних снарядів;

24          серпня 2005 року о 21:10 було зафіксовано два гучні хлопки на технічній території;

25 серпня 2005 року о 18:00 виявлено задимлення в районі колишнього сховища № 54.

Позивач, посилаючись на те, що у зв’язку з надзвичайною ситуацією, яка склалася внаслідок пожежі на території 275 абрб, було припинено рух потягів на території декількох дирекцій залізничних перевезень Придніпровської залізниці звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на підставі ст. ст. 1166, 1187 Цивільного кодексу України 206335,14грн. збитків.

Дослідивши та проаналізувавши зібрані у справі докази колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Визначення терміну “непереборна сила” наведено у ст. 1 Закону України “Про комунальні послуги”, відповідно до якої непереборна сила це дія надзвичайної ситуації техногенного, природного або екологічного характеру, яка унеможливлює надання відповідної послуги відповідно до умов договору.

Крім того, тлумачення терміну “непереборна сила” міститься у Наказі Державної митної служби "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо провадження у справах про порушення митних правил" від 30.12.2004 N 936, в якому зазначено, що під дією непереборної сили слід розуміти стихійне лихо (пожежу, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема таке як замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні; зафіксований у встановленому законом порядку факт учинення злочинних дій третіми особами; інші обставини чи події.

Документи, що підтверджують факт аварії або дії непереборної сили, можуть видаватися місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, органами Міністерства внутрішніх справ України, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, які здійснюють діяльність щодо усунення наслідків аварій, тощо.

До матеріалів справи залучено Акт роботи комплексної комісії Міністерства оборони України на 275 артилерійській базі ракет та боєприпасів (с. Новобогданівка) щодо визначення причин самозаймань вибухових речовин боєприпасів, які залишилися після надзвичайної події 6 травня 2004 року № 693 від 01.09.2005р., яким було встановлено, що ймовірними причинами самозаймання боєприпасів та їх елементів могли бути деформація та порушення конструкції боєприпасів та їх елементів під впливом вибухів і пожеж, попадання елементів спорядження боєприпасів під прямий вплив навколишнього середовища, внаслідок чого складові речовини боєприпасів почали інтенсивно розкладатися, порушилися їх хімічна стійкість, що вірогідно, призвела до їх самозаймання.

Окремі види спеціальних боєприпасів (димові, освітлювальні, запалювальні) та піротехнічні засоби, які мають пошкодження, через наявність у своєму складі фосворовміщуючих сумішей, при взаємодії з киснем можуть також самозапалюватися; боєприпаси, які знаходяться в остаточному спорядженні, під впливом вибухів і високих температур втратили по декілька ступенів захисту, особливо мінометні та протитанкові постріли; під впливом зсувів ґрунту вони також можуть несанкціоновано спрацювати та призвести до серії вибухів та пожеж. Виникненню пожеж на технічній території бази у 2005 році сприяла підвищена температура навколишнього середовища в літньому періоді та наявність чагарнику і сухої трави.

Відповідно до Програми ліквідації наслідків надзвичайної ситуації на території 275 арбр у с. Новобогданівці Мелітопольського району Запорізької області на 2006-2008 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2006р. № 47 подія на 275 абрб визнана надзвичайною ситуацією. Зазначено, що незважаючи на проведену Міноборони роботу з розмінування території бази боєприпасів, велику небезпеку становлять вибухонебезпечні предмети, що залишилися на об'єкті. Небезпека постійно зростає, оскільки вибухові речовини після тривалого зберігання стають більш здатними до самопідриву, самозаймання, про що свідчить пожежа 23 липня 2005 року, яка виникла внаслідок детонації та вибуху боєприпасів.

Позивач у позовній заяві також класифікує подію на 275 абрб як надзвичайну ситуацію.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що самозаймання вибухових речовин боєприпасів настало внаслідок непереборної сили, що в силу приписів п. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України звільняє відповідача від відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

Крім того, позивачем не доведено наявність в діях відповідача таких ознак складу правопорушення як протиправність поведінки, настання шкоди в результаті такої поведінки, причинного зв’язку між протиправною поведінкою і шкодою, які є підставою для настання цивільно-правової відповідальності.

Посилання позивача на те, що самозаймання вибухових речовин боєприпасів настало внаслідок недбалого ставлення відповідача до належного йому джерела підвищеної небезпеки, який, зокрема, не створив необхідних умов для його зберігання, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані доводи документально не підтверджуються та спростовуються висновками вищезазначених Акту та Програми. До матеріалів справи також залучено лист Генеральної прокуратури України від 03.10.06 № 104-21100-04, в якому повідомляється, що 23.07.05 військовою прокуратурою Запорізького гарнізону за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України, порушено кримінальну справу за фактом порушення службовими особами Збройних Сил України правил поводження з боєприпасами, вибуховими та іншими речовинами, що становлять небезпеку для оточення. 04.10.05 вказану справу було закрито на підставі ст. 6 п. 2 КПК України - за відсутністю складу злочину.

У роз'ясненнні Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.2005р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" під збитками розуміються втрати, пов'язані з виправленням пошкодженого майна, а в результаті неможливості виправлення (втрати) його дійсна вартість.

Із матеріалів справи не вбачається, яке саме майно позивача було пошкоджено.

Згідно з вимогами абзацу 3 пункту 2 Порядку фінансування робіт із запобігання і ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.1999р. № 140 (далі Порядок), ліквідація надзвичайної ситуації - проведення в зоні надзвичайної ситуації та прилеглих до неї районах силами і засобами єдиної державної системи запобігання і реагування на надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру усіх видів рятувальних і невідкладних робіт, а також організація життєзабезпечення потерпілого населення та рятувальників.

Відповідно до вимог абзацу 4 пункту 2 Порядку ліквідація наслідків надзвичайної ситуації - проведення визначеними підприємствами, установами та організаціями згідно із затвердженим планом робіт, програмою комплексу аварійно-відновних та інших робіт, спрямованих на повне усунення негативних наслідків, спричинених надзвичайною ситуацією.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що фінансування заходів щодо запобігання виникненню та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій залежно від їх рівня здійснюється центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування відповідно до законодавства на основі затверджених планів робіт, програм. Фінансування здійснюється виходячи з обсягу коштів, передбачених у відповідних бюджетах, а також за рахунок коштів підприємств, установ та організацій усіх форм власності, що потерпіли від надзвичайних ситуацій.

Фінансування заходів щодо ліквідації надзвичайних ситуацій на об'єктах усіх форм власності здійснюється відповідно до їх рівнів. Загальнодержавного рівня - за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на ці цілі, в тому числі, частково, з резервного фонду Кабінету Міністрів України (п. 4 Порядку).

Згідно з пунктом 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.05.2004р. № 281-р "Про заходи щодо ліквідації наслідків вибуху боєприпасів на ракетно-артилерійському складі військової частини А2985'' виділено 6 796 тис. гривень, у тому числі МНС - 2 796 тис. гривень, Запорізькій облдержадміністрації - 4 000 тис. гривень. Мінфіну здійснити видатки за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.07.2004р. № 465-р "Про виділення коштів для продовження робіт з ліквідації наслідків вибуху боєприпасів на ракетно-артилерійському складі військової частини А2985" додатково виділено Запорізькій облдержадміністрації 10 000 000,00 грн. для продовження робіт з ліквідації наслідків вибуху боєприпасів на ракетно-артилерійському складі військової частини А2985.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що додаткові кошти для фінансування заходів з ліквідації надзвичайних ситуацій відповідного рівня або їх наслідків (за умови вичерпання зазначених джерел фінансування) можуть виділятися на підставі клопотання відповідного органу виконавчої влади, зокрема за рішенням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до вимог пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.08.2005р. № 342-р "Про виділення коштів для закінчення робіт з ліквідації наслідків вибуху боєприпасів на ракетно-артилерійському складі військової частини А2985" виділено Запорізькій облдержадміністрації 2 198 тис. гривень для закінчення робіт з ліквідації наслідків вибуху боєприпасів на ракетно-артилерійському складі військової частини А2985.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вищезазначеного Порядку та розпоряджень проводилося неодноразове фінансування щодо ліквідації наслідків надзвичайної ситуації на території 275 артилерійської бази ракет і боєприпасів у с. Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області.

Згідно з пунктом 6 Порядку проекти рішень Кабінету Міністрів України про виділення коштів з резервного фонду на ліквідацію надзвичайних ситуацій регіонального і загальнодержавного рівнів за участю заінтересованих центральних і місцевих органів виконавчої влади готує і подає в установленому порядку центральний орган виконавчої влади, який у дорученні Кабінету Міністрів України визначено першим, на підставі відповідних клопотань Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, до яких додаються: висновки комісій Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій; акти, що підтверджують розміри завданих збитків; узагальнені кошториси витрат на проведення першочергових пошуково-рятувальних та інших невідкладних робіт. До зазначених матеріалів додаються висновки Мінекономіки і Мінфіну про економічну доцільність та ефективність фінансування, а також експертні висновки відповідних центральних органів виконавчої влади щодо поданої кошторисної документації.

Відповідно до пункту 7 Порядку кошти, виділені на ліквідацію надзвичайних ситуацій, використовуються для проведення пошуково-рятувальних, аварійно-відновних та інших невідкладних робіт з метою усунення безпосередньої загрози життю і здоров'ю людей, що виникла внаслідок цих ситуацій; надання згідно із законодавством матеріальної допомоги потерпілим внаслідок надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи те, що позивачем не доведено наявність в діях відповідача ознак складу правопорушення, з якими законодавець пов’язує настання деліктної відповідальності, а відповідачем доведено, що самозаймання вибухових речовин боєприпасів настало внаслідок непереборної сили, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.06 року у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Придніпровська залізниця” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.06 у справі № 31/223 – без змін.

Матеріали справи повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Алданова С.О.

Судді                                                                                          Шипко В.В.

Зубець Л.П.