Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Містика київських потопів**

(1–3) Чи хтось бачив, щоб над Києвом летів великий білий птах? Ні? Правда, небагато киян упізнали б лебедя. Більшості на небо ніколи й глянути. А я з дитинства пам’ятаю, як схвильовано видивлялися навесні білого лебедя старші сусідки.

(4–6) Зараз мало хто в Києві знає, як це стосується можливого потопу. Звісно, прикмети тепер не завжди працюють, зважаючи на екологію та «вдосконалення» природи. Лише Господь достеменно знає, як воно буде кожного разу насправді.

(7–16) А бувало по-всякому. Пам’ять поколінь донесла цікаві оповідки про те, як і чому заливало Київ; що віщувало шкоду від стихії та які містичні сили «відповідали» за провіщення чи відвернення лиха. У дитинстві я чула від мешканців київського Подолу все нові версії витівок Видибая — так називали Перуна, якого вкинули в Дніпро, коли хрестили киян. Що характерно, кияни зробили з нього не мстивого грізного діда, а віщуна, який міг допомогти. Скільки хлопчаків щоліта пірнало в районі Видубицького монастиря, скільки дітлахів нишпорило «печерами» в горі поруч, сподіваючись знайти золоті та срібні Перунові стріли! Навіть розповідали,що десь на горі жила ворожка, яка мала одну стрілу й використовувала її у своєму ремеслі. Однак усе ж не Видибай став провісником потопів.

(17–24) Героїнею відповідних віщувань була Либідь, сестра засновників Києва. Саме вона, перевтілена в білого птаха, попереджала про небезпеку від води. За старокиївськими переказами, Либідь, явившись як птах, що голосить, могла попередити праведну душу навіть тоді, коли хтось замірявся закладати будинок на підземних плавунах. А таких територій над річкою Либідь і в інших київських закутках було чимало. Бідних киян — мешканців Либідських мочар — описав Іван Нечуй-Левицький у «Київських прохачах»: раніше на тамтешніх непевних ґрунтах тільки бідняки та прохачі й селилися.

(25–28) Однак найбільше з тривогою та надією виглядали Либідь навесні, очікуючи водопілля. Деякі киянки навіть намагалися задобрити її, залишаючи гостинці в дуплах столітніх верб над водою. Душа княжни могла попередити і про біду, і про життєдайну воду.

(29–34) А починалося все так: за переказом, сестра засновників Києва Либідь була жрицею богині водної стихії Дани. Письменниця Наталена Королева у своїх «Легендах старокиївських» згадує про це, однак наділяє долю князівни напруженим, фатальним драматизмом. Старі ж кияни були переконані, що жила князівна Либідь довго та щасливо, сповна виконала свою місію жриці, а по смерті залишилася берегинею-заступницею киян.

(35–47) Цікаво, що певний час заступатися доводилося через дрібниці: хтось джерельце необачно замутив чи на річці насмітив. Але на початку смутних часів князівських незгод один із нащадків Ярославичів піддався на вмовляння купців трохи поглибити й розширити річку Почайну, щоб зручніше було підпливати важким суднам, переповненим крамом. Подейкується в переказі, що зробив він то за «мзду купецьку велику», бо хотів поставити собі новий терем. Пролетіла начебто тоді Либідь із жалібно-гнівним криком, і хазяйновиті кияни занепокоїлися, стали грудьми проти купців-зачинщиків і князя. І що ж: робіт з «удосконалення» Почайни не докінчили — відмовилися від «грішного діла». Судна тих купців потрощила буря на Дніпрі, яка невідомо звідки взялася серед погожого дня, а наступної весни сталося лихо на воді з кимось із князевих родичів. Сам же він залишився на весь вік зганьбленим і безталанним, бо обурені кияни прийшли з вилами під новий терем, що не пішов йому на користь…

(48–53) «Екологічний урок» був засвоєний і замолений, тривалий час кияни не потерпали від води. Були навали й пожежі, але нікому й на думку не спадало змагатися з природою, самовпевнено її гнуздати. Аж поки, крім варварського «зняття скальпу» із Замкової гори за наказом Петра І, щоб знищити саму згадку про княжу столицю, крім абсурдної, з огляду на особливості рельєфу, перебудови київських укріплень, — було задумано і масштабний, як на XVIII століття, проект «підкорення річки».

(54–62) Коли 1712 року задля зручнішого проходження барок почали перекопувати Почайнинську косу, що захищала Поділ від великої води, старі кияни — від князівських нащадків до майстрових подолян — обурилися, протестували й чекали клекоту Либеді. Але яке було діло до старосвітських «малоруських пліток» і «забобоннихпротестів» тодішній київській колоніальній адміністрації! Можливо, також «купці» переконали… Що сталося потім — відомо: перерізану косу Дніпро згодом розмив, від Почайни залишилося кілька озер, і відтоді Поділ стало періодично заливати з чималими збитками, смертельними хворобами від розмитих старих комунікацій, куди потрапляли води з-під цвинтарів, і розмоканням від цієї «мертвої» води осель.

(63–67) Як казали старі кияни, то кара й за наші гріхи, що не вберегли угіддя Либеді та свій предківський спадок від сваволі. Такі розмови я чула перед потопом 1970 року, коли залило значну частину Подолу, а вода в підвалах стояла подекуди років два. Бачити Либідь над Києвом не доводилося, однак сусідські родини про це розповідали.

(68–75) Останній (1979 року) потоп у Києві я зустріла вже школяркою. Із групою художньої школи виїздила в Гідропарк на етюди і якось побачила великого птаха на малюнку іншої дівчинки — киянки в першому поколінні, котра не знала про віщунку Либідь. На запитання, що це за птах, колежанка відповіла, що бачила лебедя в небі, тож і відтворила сумлінно на папері. Наступним запитанням стало, чи птах кричав, на що була заперечна відповідь. Розповідь викладачки про птаха й можливе витлумачення його появи було сприйнято як гарну казку, однак незабаром пів-Гідропарку залило.

(76–82) За старокиївським переказом, Либідь, яка мовчки пролітає над якоюсь київською місциною,— це вістка про півбіди, на відміну від гіршої ситуації, коли птах голосить. Якщо ж з’являється білим птахом у веселці — це провісник лагідної весни, коли вода до людей добра. Тоді кияни поспішали, поки веселка не погасне, набрати водиці з живого джерела: вона, осінена крилом Либеді, вважалася помічною багато в чому: проти хвороб; для дівчат, які нею вмивалися «на красу»; для «відливання» лиха від хати.

(83–84) Дай, Боже, бачити тільки добрі знаки над нашими домівками, але для цього треба і не робити лиха самим, і не допускати його від інших.

*За Ольгою Недавньою, газета «Дзеркало тижня», 897 слів*

Жанр тексту –

Answer: легенда

Answer: оповідання

Answer: новела

Answer: стаття


Question: Рядки «Ой щоб слава не пропала / Поміж козаками» є в

Answer: соціально-побутовій пісні

Answer: історичній пісні

Answer: календарно-обрядовій пісні

Answer: народній баладі

Answer: думі


Question: Затемнення сонця спостерігають персонажі твору

Answer: «Слово про похід Ігорів»

Answer: «Чорна рада»

Answer: «Мойсей»

Answer: «Україна в огні»

Answer: «Жовтий князь»


Question: «Його мандрівне життя є предметом оповідань і легенд», - сказав Микола Костомаров про

Answer: Пантелеймона Куліша

Answer: Івана Вишенського

Answer: Тараса Шевченка

Answer: Григорія Сковороду

Answer: Івана Франка


Question: «Сама заробляє собі на прожиття; вірно чекає хлопця, якого кохає; має природний розум, кмітливість; готова до самопожертви заради матері» — це характеристика

Answer: Лесі ( «Чорна рада»)

Answer: Мелашки («Кайдашева сім’я»)

Answer: Килини («Лісова пісня»)

Answer: Галі («Хіба ревуть воли, як ясла повні?»)

Answer: Наталки («Наталка Полтавка»)


Question: «Нехай знають і наших! Бо є такі люди, що говорять та й пишуть, буцімто з наших ніхто не втне, щоб було і звичайне, і ніжне, і розумне», - пише автор у передмові до свого твору

Answer: “Маруся”

Answer: “Інститутка”

Answer: “Кайдашева сім’я»

Answer: “Людина”

Answer: “Тіні забутих предків”


Question: Слова *“Воли в ярмі, та й ті ревуть, а то щоб душа християнська всяку догану, всяку кривду терпіла і не озвалась!”* належать

Answer: Василеві (“Маруся”)

Answer: Прокопові (“Інститутка”)

Answer: Лаврінові Кайдашу (“Кайдашева сім’я”)

Answer: Соні Пузир (“Хазяїн”)

Answer: Іванові Дідуху («Камінний хрест»)


Question: *“Польовою царівною”* названо

Answer: Лесю Череванівну (“Чорна рада”)

Answer: Мотрю Довбиш (“Кайдашева сім’я”)

Answer: Галю Ґудзь (“Хіба ревуть воли, як ясла повні?”)

Answer: Олену Ляуфлер (“Людина”)

Answer: Марічку Гутенюк (“Тіні забутих предків”)


Question: Актором української професійної театральної трупи Михайла Старицького був

Answer: Іван Котляревський

Answer: Іван Нечуй-Левицький

Answer: Тарас Шевченко

Answer: Іван Карпенко-Карий

Answer: Григорій Квітка-Основ'яненко


Question: «Основною темою я зробив смерть пророка, непризнаного своїм народом», — так автор визначив тему свого твору

Answer: «Ісаія. Глава 35»

Answer: «Мойсей»

Answer: «Чорна рада»

Answer: «Хазяїн»

Answer: «Камінний хрест»


Question: Ідея служіння митця народові є провідною у творі

Answer: “Бджола та Шершень”

Answer: “Сон” (“У всякого своя доля…”)

Answer: “Людина”

Answer: “Intermezzo”

Answer: “Чорна рада”


Question: Красу весняної ночі відтворено у вірші

Answer: “Так ніхто не кохав…”

Answer: “Ви знаєте, як липа шелестить...”

Answer: “Балада про соняшник”

Answer: “Лебеді материнства”

Answer: “Пісня про рушник”


Question: *“Всім серцем любіть Україну свою», - закликав читачів

Answer: Павло Тичина

Answer: Володимир Сосюра

Answer: Андрій Малишко

Answer: Дмитро Павличко

Answer: Євген Маланюк


Question: У творі “Я (Романтика)” центральною є тема

Answer: захисту Батьківщини

Answer: національного відродження

Answer: любові до матері

Answer: трагічного кохання

Answer: роздвоєності особистості


Question: Пісня “Ой, піду я до роду гуляти” є композиційним обрамленням твору

Answer: “Кайдашева сім’я”

Answer: “Україна в огні”

Answer: “Марія”

Answer: “Камінний хрест»

Answer: «Три зозулі з поклоном»


Question: «За тобою завше будуть мандрувати / Очі материнські і білява хата», - каже синові героїня твору

Answer: Павла Тичини

Answer: Володимира Сосюри

Answer: Олександра Довженка

Answer: Євгена Маланюка

Answer: Василя Симоненка


Question: «Переплелись, як мамине шиття, / Мої сумні і радісні дороги», — каже ліричний герой твору

Answer: Ліни Костенко

Answer: Василя Симоненка

Answer: Андрія Малишка

Answer: Дмитра Павличка

Answer: Володимира Сосюри


Question: «Палахкотливий стовп… прибрав обрис, подібний до чаші, що сховали її селяни в чорнозем і нікому не відкрили її таємниці… Здається над ними, з нетлінною непоборимою силою, сходить вона: навіки принести порятунок», - такий символ з’являється у фіналі твору

Answer: “Чорна рада”

Answer: “Жовтий князь”

Answer: “Тигролови”

Answer: “Хіба ревуть воли, як ясла повні?”

Answer: “Марія”


Question:
В уривку

«Під Берестечком бився ти сміливо.
 Під Зборовом також і над Пилявою
 своє ім’я ти не покрив неславою.
 І тільки у домашньому бою
 сміливість раптом втратив ти свою”*

схарактеризовано

Answer: Івана Іскру

Answer: Леська Черкеса

Answer: Богдана Хмельницького

Answer: Гордія Чурая

Answer: Грицька Бобренка


Question: До письменників-«шістдесятників» належать

Answer: Олександр Довженко, Андрій Малишко

Answer: Василь Барка, Іван Багряний

Answer: Дмитро Павличко, Василь Симоненко

Answer: Юрій Яновський, Микола Куліш

Answer: Максим Рильський, Павло Тичина


Question: «Алхіміком мудрих слів» Максима Рильського названо у творі

Answer: «На колимськім морозі калина»

Answer: «Балада про соняшник»

Answer: «Сучасники»

Answer: «Шевченко»

Answer: «Ти знаєш, що ти — людина»


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На невеличкій прогалині тут, посеред гори, розкинулася пасіка. (2) Високі дерева, підіймаючи *на/зустріч* сонцю своє густе гілля, оточують її з усіх боків. (3) *У/середині* росте трава, з квітками рясно помішана, та стоїть із десяток вуликів. (4) Сонце кидає *з/верху* хвилі тепла і золоті бджоли бринять у повітрі. (5) Ось щось торкнулося моєї руки: це одна з бджілок неспішно поповзла *по/моєму* ліктю. (6) А я стою, затамувавши подих і […].

Синонімом до слова «підіймаючи» в другому реченні може бути

Answer: підбираючи

Answer: підносячи

Answer: підвищуючи

Answer: підтягаючи


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На невеличкій прогалині тут, посеред гори, розкинулася пасіка. (2) Високі дерева, підіймаючи *на/зустріч* сонцю своє густе гілля, оточують її з усіх боків. (3) *У/середині* росте трава, з квітками рясно помішана, та стоїть із десяток вуликів. (4) Сонце кидає *з/верху* хвилі тепла і золоті бджоли бринять у повітрі. (5) Ось щось торкнулося моєї руки: це одна з бджілок неспішно поповзла *по/моєму* ліктю. (6) А я стою, затамувавши подих і […].

Доречне завершення останнього речення наведено в рядку

Answer: свердлячи очима буяння природи.

Answer: виграючи очима на буяння природи.

Answer: скинувши очі на буяння природи.

Answer: втопивши очі в буянні природи.


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На невеличкій прогалині тут, посеред гори, розкинулася пасіка. (2) Високі дерева, підіймаючи *на/зустріч* сонцю своє густе гілля, оточують її з усіх боків. (3) *У/середині* росте трава, з квітками рясно помішана, та стоїть із десяток вуликів. (4) Сонце кидає *з/верху* хвилі тепла і золоті бджоли бринять у повітрі. (5) Ось щось торкнулося моєї руки: це одна з бджілок неспішно поповзла *по/моєму* ліктю. (6) А я стою, затамувавши подих і […].

Окремо в тексті пишеться сполука слів

Answer: на/зустріч

Answer: у/середині

Answer: з/верху

Answer: по/моєму


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На невеличкій прогалині тут, посеред гори, розкинулася пасіка. (2) Високі дерева, підіймаючи *на/зустріч* сонцю своє густе гілля, оточують її з усіх боків. (3) *У/середині* росте трава, з квітками рясно помішана, та стоїть із десяток вуликів. (4) Сонце кидає *з/верху* хвилі тепла і золоті бджоли бринять у повітрі. (5) Ось щось торкнулося моєї руки: це одна з бджілок неспішно поповзла *по/моєму* ліктю. (6) А я стою, затамувавши подих і […].

У називному відмінку вжито в тексті іменник

Answer: хвилі

Answer: бджоли

Answer: руки

Answer: подих


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На невеличкій прогалині тут, посеред гори, розкинулася пасіка. (2) Високі дерева, підіймаючи *на/зустріч* сонцю своє густе гілля, оточують її з усіх боків. (3) *У/середині* росте трава, з квітками рясно помішана, та стоїть із десяток вуликів. (4) Сонце кидає *з/верху* хвилі тепла і золоті бджоли бринять у повітрі. (5) Ось щось торкнулося моєї руки: це одна з бджілок неспішно поповзла *по/моєму* ліктю. (6) А я стою, затамувавши подих і […].

Уточнювальною обставиною ускладнено речення

Answer: перше

Answer: друге

Answer: третє

Answer: шосте


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На невеличкій прогалині тут, посеред гори, розкинулася пасіка. (2) Високі дерева, підіймаючи *на/зустріч* сонцю своє густе гілля, оточують її з усіх боків. (3) *У/середині* росте трава, з квітками рясно помішана, та стоїть із десяток вуликів. (4) Сонце кидає *з/верху* хвилі тепла і золоті бджоли бринять у повітрі. (5) Ось щось торкнулося моєї руки: це одна з бджілок неспішно поповзла *по/моєму* ліктю. (6) А я стою, затамувавши подих і […].

Складним безсполучниковим є речення

Answer: перше

Answer: третє

Answer: четверте

Answer: п'яте


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На невеличкій прогалині тут, посеред гори, розкинулася пасіка. (2) Високі дерева, підіймаючи *на/зустріч* сонцю своє густе гілля, оточують її з усіх боків. (3) *У/середині* росте трава, з квітками рясно помішана, та стоїть із десяток вуликів. (4) Сонце кидає *з/верху* хвилі тепла і золоті бджоли бринять у повітрі. (5) Ось щось торкнулося моєї руки: це одна з бджілок неспішно поповзла *по/моєму* ліктю. (6) А я стою, затамувавши подих і […].

Пунктуаційну помилку допущено в реченні

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: четвертому

Answer: п'ятому


Question: На другий склад падає наголос у слові

Answer: кропива

Answer: псевдонім

Answer: запитання

Answer: ознака

Answer: осока


Question: Апостроф треба писати на місці обох пропусків рядка

Answer: рел..єф міжгір..я

Answer: з..їсти пів..яблука

Answer: присв..ятити сім..ї

Answer: сер..йозний об..єкт

Answer: люб..язна конс..єржка


Question: Неправильно утворено форму слова у варіанті

Answer: кілограм помідор

Answer: недбале ставлення

Answer: тритомне зібрання

Answer: з усякого приводу

Answer: зробити навпаки


Question: Помилково вжито слово в рядку

Answer: ювілейні міроприємства

Answer: громадянське суспільство

Answer: парламентська республіка

Answer: непримиренні опоненти

Answer: прикордонна територія


Question: Помилково утворено слово

Answer: виконавиця

Answer: гардеробщиця

Answer: кравчиня

Answer: вихователька

Answer: спортсменка


Question: Неправильно побудовано речення

Answer: Ви ніколи не замислювалися, чому в давнину число «сім» було популярним і оточеним таємничістю?

Answer: Слід пам'ятати, що ґрунти набагато менше здатні до самоочищення та самовідновлення, ніж повітря або вода.

Answer: Починати приготування уроків бажано з письмових завдань, а потім варто братися за усні.

Answer: Твори сучасних українських письменників і майстрів слова минулих століть привернуть увагу до вічних тем буття.

Answer: Годинники — це штучно створені предмети, які інформують людину про час і який є дуже важливим ресурсом.


Question: Правильно написано всі слова в рядку

Answer: розрівняти, скалічений, безцільний, сповідати, прізвище

Answer: зжувати, безцензурний, пригірський, сцілення, зсунути

Answer: предобрий, стискач, беспечний, сформувати, роз’їхалися

Answer: схований, схибити, роскроїти, беззаконня, примружити

Answer: безсторонній, розмноження, схопити,премара, безлад


Question: Літеру *и* треба писати на місці пропуску в усіх словах рядка

Answer: д..ктант, такс..ст, Лейпц..г

Answer: Ч..каго, х..мера, функц..я

Answer: кред..т, д..плом, Шексп..р

Answer: Ч..лі, реж..м, тр..умфатор

Answer: Ват..кан, д..намо, х..рург


Question:
Прочитайте уривок.

*І трудний хліб черствий, щоден(1)ий, і темні многотрудні дні,*
*І в снах — Ел(2)ади і Афіни та хмурі степові вогні.*
*А поруч, як весталка сон(3)а, вартує жертовн(4)ик вона,*
*Проста, земна моя Мадон(5)а, проста, земна моя жона.*

Подвоєні літери слід писати на місці всіх цифр, окрім

Answer: 1

Answer: 2

Answer: 3

Answer: 4

Answer: 5


Question: Помилку у творенні ступенів порівняння прикметників допущено в рядку

Answer: коротший, щонайкращий

Answer: ближчий, більш гарячіший

Answer: добріший, найменш удалий

Answer: цікавіший, якнайдорожчий

Answer: вужчий, найменш потрібний


Question: Двокрапку треба поставити в реченні (розділові знаки пропущено)

Answer: Вже тиха осінь ходить берегами на вербах трусить листячко руде.

Answer: Сашко задихався та зморився більше години вони бігли з Сіроманцем.

Answer: Сонце зайшло степові озера стали на якийсь час темно-червоними.

Answer: Брязне клинок об залізо кайданів піде луна по твердинях тиранів.

Answer: Спочатку Тимко образився і хотів піти потім передумав і залишився.


Question: Кількість звуків і букв однакова в кожному слові рядка

Answer: походжає, якість, їстоньки, яблунька

Answer: кукурудза, п’ятниць, український, п’ять

Answer: гайок, об’єднування, сьогодення, їдуть

Answer: серйозний, щебечуть, джміль, рясний

Answer: рюкзак, рядно, перемивають, кар’єра


Question: Неправильно побудовано словосполучення на позначення часу

Answer: десять (хвилин) на десяту

Answer: чверть на одинадцяту

Answer: без п’ятнадцяти десять

Answer: пів на дванадцяту

Answer: за п’ять (хвилин) шоста


Question: Помилку в написанні особових закінчень дієслів допущено в рядку

Answer: прочитаєте, змелете

Answer: створимо, розв’яжемо

Answer: розгорнемо, клеєте

Answer: кричите, полють

Answer: скажемо, напишемо


Question: Поширене означення не відокремлюється в реченні (розділові знаки пропущено)

Answer: Розтривожений думками він до самого ранку не міг заснути.

Answer: Квітки омиті холодними росами розтулюють повіки-пелюстки.

Answer: Ніколи я співати не покину про землю повну щастя і краси

Answer: Акації стояли саме в цвіту заквітчані безліччю білих китиць.

Answer: Удалині виднілися облиті сонячним багрянцем верхівки сосен.


Question: Правильно написано всі займенники рядка

Answer: дехто, ніякий, скільки-небудь, абищо

Answer: ніщо, будь-який, де-котрий, ніскільки

Answer: будь-що, якийсь, аби-хто, що-небудь

Answer: нічий, хто-небудь, де-який, будь-чий

Answer: будь-хто, якийсь, ніякий, хто-зна-що


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Шлях до національного самоусвідомлення**

(1–4) Квітник життя людства на Землі складається з багатьох націй, народів, країн. Серед них немає гірших чи кращих, добрих чи злих, потворних чи вродливих. Кожна нація — це велика особистість, що несе в зернині своєї душі скарб великої любові, краси, добра, справедливості, гармонії.

(5–9) Кожна сучасна нація — це також і продукт історії, це потік, у який влилися свого часу інші великі чи малі нації й народи. Тому якщо первісні нації можна розглядати як ноти у своєму звучанні, то сучасні нації — це складні поліфонічні акорди. Або якщо первісні нації розглядати як чисті кольори спектру, райдужні кольори, то сучасні нації — це складні багатокольорові малюнки.

(10–13) Якими різними є люди, котрі приходять на Землю зі своїми завданнями й утілюють ці завдання настільки, наскільки це виявляється для них можливим завдяки комплексу обставин, такими різними є народи, нації, і кожна з них має свою місію, провідну ідею буття на цій Землі.

(14–19) Життя великих індивідуальностей — націй — підпорядковане законові ритму, відбувається відповідно до циклів. В історичному минулому нам відомі приклади, коли нації з’являлися та зникали, коли якась нація виявляла себе зі значною активністю, а потім віками жила тихо й непомітно… Є нації з великим історичним минулим, а є нації молоді, що проходять через етап становлення як цілісна людська спільнота.

(20–35) Етноісторичне коріння українського народу безпосередньо пов’язане з географічним положенням. Із прадавніх часів на землях сучасної України жили землероби. З геологічної точки зору, сучасна Україна розташована на одній з найстабільніших платформ світу й не була затоплена світовим океаном. За оцінками експертів, на території України розміщується понад 30 відсотків чорноземів світу. Українські ґрунти називають унікальним багатством загальнопланетарного значення. На цій землі завжди жили хлібороби, вони зрослися зі своєю ненькою-землею. Сучасні дослідження багатьох учених, які вивчають трипільську культуру, підтверджують спадкоємність культурних традицій, незважаючи на різноманітні міграційні процеси, що відбувалися протягом тисячоліть. Приходили та йшли далі племена завойовників і кочівників, але жителі цієї землі зберігали свої традиції та культуру. Їх називали різними іменами, проте етнічні ознаки залишалися незмінними. Не є випадковим, що вихідці з України за її межами (а таких сьогодні налічується близько 20 мільйонів осіб) селилися на територіях, найкраще придатних для хліборобства, — на Кубані, Алтаї, у Приамур’ї, на півдні Канади, півночі США, півночі Австралії, в Аргентині.

(36–37) Саме у ХХ столітті почали з’являтися наукові докази існування прадавніх коренів української нації, і це визнано у світі.

(38–43) Науковці називають українську мову однією з найдавніших і найдосконаліших мов світу. Польський учений-лінгвіст Михайло Красуський у праці «Прадавність української мови» (1880 рік) відзначив: «Тривалий час порівнюючи арійські мови, я переконався, що українська мова старша не тільки за всі слов’янські, включно з так званою старослов’янською, а й за санскритську, давньогрецьку, латинську й інші арійські».

(44–50) За евфонічністю (милозвучністю) науковці ставлять нашу мову на одне з перших місць у світі. Так, 1934 року на Всесвітньому конкурсі мов, що проводився у Франції, серед найкрасивіших і найбагатших мов назвали французьку, перську й українську. Милозвучність української мови досягається уникненням збігу голосних і приголосних, чергуванням звуків. Як підкреслюють дослідники, особливі краса та музикальність української мови є одним з найяскравіших проявів панестетизму, всеохопної любові до краси, що пронизує духовне та матеріальне буття українців.

(51–52) У сучасній українській культурі збереглися священні знаки-символи, історія виникнення яких сягає в глибину тисячоліть.

(53–55) Тризуб, державний символ України, є одним із найархаїчніших і найпоширеніших сакральних знаків людської цивілізації. Із тризубом зображалися грецький Посейдон, римський Нептун, індійські Шива та Вішну, скіфський Тагимасад.

(56–64) На території України знайдено наскельні малюнки із зображенням тризуба, датовані ІV–ІІІ тисячоліттями до нашої ери. Тризуб був відомий в Ольвії, Боспорському царстві, Урарту, Ірані, Індії, на Кавказі, його зображення використовували представники крито-мінойської культури (ІІІ–ІІ тисячоліття до нашої ери), гети (ІІІ–І тисячоліття до нашої ери), сармати, царські скіфи, руські князі. В Індії, у штаті Джаму і Кашмір, височить священна гора з трьома вершинами, яку індійці називають Трикута. У надрах гори заховане святилище богині Вайяну Деві — Великої Матері. Під охороною жерців, за трьома магічними каменями, знаходиться її велична бронзова фігура з тризубом у правій руці.

(65–73) Філософські гіпотези трактують цей знак як символічне зображення ідеї. Є думка, що тризуб — це символ державної влади. За іншими версіями — символ влади над трьома світами — небесним, земним і підземним, або ж символ-ключ до розуміння алфавітів земної писемності. Найґрунтовнішими видаються гіпотези, що шукають витоки тризуба в триєдності світобудови. Навколишній світ побудований на взаємодії трьох елементів: три типи кварків (елементарних частинок) утворюють атоми та молекули, що є основою всіх фізичних тіл; три кольори — жовтий, червоний, синій, — взаємодіючи, утворюють спектр веселки, багатобарвність світу; три напрямки виміру — ширина, довжина, висота — характеризують об’єм і простір світобудови.

(74–77) Гомер, описуючи у своїй «Іліаді» давніх жителів Північного Причорномор’я, дає їм характеристику «найсправедливіших серед людей». Конституція українського гетьмана Пилипа Орлика була неперевершеним правовим феноменом і однією з перших конституцій Європи.

(78–79) Кожна нація у великому плетиві світової історії веде свій малюнок, свій візерунок, творячи спільну духовну й матеріальну реальність, загальну тканину життя.

(80–83) Хочеться сказати разом з іншими: призначення України й українців — берегти Життя, утверджувати Істину, творити Добро, примножувати Красу. Місія України — бути джерелом духовної наснаги людства. У цьому її велич та її національна ідея.

*За Світланою Гавриленко, «Дайджест Всеукраїнської експертної мережі» 838 слів*

Слово «зрослися», вжите авторкою в рядку 26, означає

Answer: стали єдиним цілим

Answer: набули більших розмірів

Answer: з’єдналися в процесі росту

Answer: досягли вищого ступеня розвитку


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Шлях до національного самоусвідомлення**

(1–4) Квітник життя людства на Землі складається з багатьох націй, народів, країн. Серед них немає гірших чи кращих, добрих чи злих, потворних чи вродливих. Кожна нація — це велика особистість, що несе в зернині своєї душі скарб великої любові, краси, добра, справедливості, гармонії.

(5–9) Кожна сучасна нація — це також і продукт історії, це потік, у який влилися свого часу інші великі чи малі нації й народи. Тому якщо первісні нації можна розглядати як ноти у своєму звучанні, то сучасні нації — це складні поліфонічні акорди. Або якщо первісні нації розглядати як чисті кольори спектру, райдужні кольори, то сучасні нації — це складні багатокольорові малюнки.

(10–13) Якими різними є люди, котрі приходять на Землю зі своїми завданнями й утілюють ці завдання настільки, наскільки це виявляється для них можливим завдяки комплексу обставин, такими різними є народи, нації, і кожна з них має свою місію, провідну ідею буття на цій Землі.

(14–19) Життя великих індивідуальностей — націй — підпорядковане законові ритму, відбувається відповідно до циклів. В історичному минулому нам відомі приклади, коли нації з’являлися та зникали, коли якась нація виявляла себе зі значною активністю, а потім віками жила тихо й непомітно… Є нації з великим історичним минулим, а є нації молоді, що проходять через етап становлення як цілісна людська спільнота.

(20–35) Етноісторичне коріння українського народу безпосередньо пов’язане з географічним положенням. Із прадавніх часів на землях сучасної України жили землероби. З геологічної точки зору, сучасна Україна розташована на одній з найстабільніших платформ світу й не була затоплена світовим океаном. За оцінками експертів, на території України розміщується понад 30 відсотків чорноземів світу. Українські ґрунти називають унікальним багатством загальнопланетарного значення. На цій землі завжди жили хлібороби, вони зрослися зі своєю ненькою-землею. Сучасні дослідження багатьох учених, які вивчають трипільську культуру, підтверджують спадкоємність культурних традицій, незважаючи на різноманітні міграційні процеси, що відбувалися протягом тисячоліть. Приходили та йшли далі племена завойовників і кочівників, але жителі цієї землі зберігали свої традиції та культуру. Їх називали різними іменами, проте етнічні ознаки залишалися незмінними. Не є випадковим, що вихідці з України за її межами (а таких сьогодні налічується близько 20 мільйонів осіб) селилися на територіях, найкраще придатних для хліборобства, — на Кубані, Алтаї, у Приамур’ї, на півдні Канади, півночі США, півночі Австралії, в Аргентині.

(36–37) Саме у ХХ столітті почали з’являтися наукові докази існування прадавніх коренів української нації, і це визнано у світі.

(38–43) Науковці називають українську мову однією з найдавніших і найдосконаліших мов світу. Польський учений-лінгвіст Михайло Красуський у праці «Прадавність української мови» (1880 рік) відзначив: «Тривалий час порівнюючи арійські мови, я переконався, що українська мова старша не тільки за всі слов’янські, включно з так званою старослов’янською, а й за санскритську, давньогрецьку, латинську й інші арійські».

(44–50) За евфонічністю (милозвучністю) науковці ставлять нашу мову на одне з перших місць у світі. Так, 1934 року на Всесвітньому конкурсі мов, що проводився у Франції, серед найкрасивіших і найбагатших мов назвали французьку, перську й українську. Милозвучність української мови досягається уникненням збігу голосних і приголосних, чергуванням звуків. Як підкреслюють дослідники, особливі краса та музикальність української мови є одним з найяскравіших проявів панестетизму, всеохопної любові до краси, що пронизує духовне та матеріальне буття українців.

(51–52) У сучасній українській культурі збереглися священні знаки-символи, історія виникнення яких сягає в глибину тисячоліть.

(53–55) Тризуб, державний символ України, є одним із найархаїчніших і найпоширеніших сакральних знаків людської цивілізації. Із тризубом зображалися грецький Посейдон, римський Нептун, індійські Шива та Вішну, скіфський Тагимасад.

(56–64) На території України знайдено наскельні малюнки із зображенням тризуба, датовані ІV–ІІІ тисячоліттями до нашої ери. Тризуб був відомий в Ольвії, Боспорському царстві, Урарту, Ірані, Індії, на Кавказі, його зображення використовували представники крито-мінойської культури (ІІІ–ІІ тисячоліття до нашої ери), гети (ІІІ–І тисячоліття до нашої ери), сармати, царські скіфи, руські князі. В Індії, у штаті Джаму і Кашмір, височить священна гора з трьома вершинами, яку індійці називають Трикута. У надрах гори заховане святилище богині Вайяну Деві — Великої Матері. Під охороною жерців, за трьома магічними каменями, знаходиться її велична бронзова фігура з тризубом у правій руці.

(65–73) Філософські гіпотези трактують цей знак як символічне зображення ідеї. Є думка, що тризуб — це символ державної влади. За іншими версіями — символ влади над трьома світами — небесним, земним і підземним, або ж символ-ключ до розуміння алфавітів земної писемності. Найґрунтовнішими видаються гіпотези, що шукають витоки тризуба в триєдності світобудови. Навколишній світ побудований на взаємодії трьох елементів: три типи кварків (елементарних частинок) утворюють атоми та молекули, що є основою всіх фізичних тіл; три кольори — жовтий, червоний, синій, — взаємодіючи, утворюють спектр веселки, багатобарвність світу; три напрямки виміру — ширина, довжина, висота — характеризують об’єм і простір світобудови.

(74–77) Гомер, описуючи у своїй «Іліаді» давніх жителів Північного Причорномор’я, дає їм характеристику «найсправедливіших серед людей». Конституція українського гетьмана Пилипа Орлика була неперевершеним правовим феноменом і однією з перших конституцій Європи.

(78–79) Кожна нація у великому плетиві світової історії веде свій малюнок, свій візерунок, творячи спільну духовну й матеріальну реальність, загальну тканину життя.

(80–83) Хочеться сказати разом з іншими: призначення України й українців — берегти Життя, утверджувати Істину, творити Добро, примножувати Красу. Місія України — бути джерелом духовної наснаги людства. У цьому її велич та її національна ідея.

*За Світланою Гавриленко, «Дайджест Всеукраїнської експертної мережі» 838 слів*

Рядки «Хочеться сказати разом з іншими: призначення України й українців — берегти Життя, утверджувати Істину, творити Добро, примножувати Красу. Місія України — бути джерелом духовної наснаги людства. У цьому її велич та її національна ідея» (рядки 80–83)* є

Answer: тезою

Answer: аргументом

Answer: прикладом

Answer: висновком


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Шлях до національного самоусвідомлення**

(1–4) Квітник життя людства на Землі складається з багатьох націй, народів, країн. Серед них немає гірших чи кращих, добрих чи злих, потворних чи вродливих. Кожна нація — це велика особистість, що несе в зернині своєї душі скарб великої любові, краси, добра, справедливості, гармонії.

(5–9) Кожна сучасна нація — це також і продукт історії, це потік, у який влилися свого часу інші великі чи малі нації й народи. Тому якщо первісні нації можна розглядати як ноти у своєму звучанні, то сучасні нації — це складні поліфонічні акорди. Або якщо первісні нації розглядати як чисті кольори спектру, райдужні кольори, то сучасні нації — це складні багатокольорові малюнки.

(10–13) Якими різними є люди, котрі приходять на Землю зі своїми завданнями й утілюють ці завдання настільки, наскільки це виявляється для них можливим завдяки комплексу обставин, такими різними є народи, нації, і кожна з них має свою місію, провідну ідею буття на цій Землі.

(14–19) Життя великих індивідуальностей — націй — підпорядковане законові ритму, відбувається відповідно до циклів. В історичному минулому нам відомі приклади, коли нації з’являлися та зникали, коли якась нація виявляла себе зі значною активністю, а потім віками жила тихо й непомітно… Є нації з великим історичним минулим, а є нації молоді, що проходять через етап становлення як цілісна людська спільнота.

(20–35) Етноісторичне коріння українського народу безпосередньо пов’язане з географічним положенням. Із прадавніх часів на землях сучасної України жили землероби. З геологічної точки зору, сучасна Україна розташована на одній з найстабільніших платформ світу й не була затоплена світовим океаном. За оцінками експертів, на території України розміщується понад 30 відсотків чорноземів світу. Українські ґрунти називають унікальним багатством загальнопланетарного значення. На цій землі завжди жили хлібороби, вони зрослися зі своєю ненькою-землею. Сучасні дослідження багатьох учених, які вивчають трипільську культуру, підтверджують спадкоємність культурних традицій, незважаючи на різноманітні міграційні процеси, що відбувалися протягом тисячоліть. Приходили та йшли далі племена завойовників і кочівників, але жителі цієї землі зберігали свої традиції та культуру. Їх називали різними іменами, проте етнічні ознаки залишалися незмінними. Не є випадковим, що вихідці з України за її межами (а таких сьогодні налічується близько 20 мільйонів осіб) селилися на територіях, найкраще придатних для хліборобства, — на Кубані, Алтаї, у Приамур’ї, на півдні Канади, півночі США, півночі Австралії, в Аргентині.

(36–37) Саме у ХХ столітті почали з’являтися наукові докази існування прадавніх коренів української нації, і це визнано у світі.

(38–43) Науковці називають українську мову однією з найдавніших і найдосконаліших мов світу. Польський учений-лінгвіст Михайло Красуський у праці «Прадавність української мови» (1880 рік) відзначив: «Тривалий час порівнюючи арійські мови, я переконався, що українська мова старша не тільки за всі слов’янські, включно з так званою старослов’янською, а й за санскритську, давньогрецьку, латинську й інші арійські».

(44–50) За евфонічністю (милозвучністю) науковці ставлять нашу мову на одне з перших місць у світі. Так, 1934 року на Всесвітньому конкурсі мов, що проводився у Франції, серед найкрасивіших і найбагатших мов назвали французьку, перську й українську. Милозвучність української мови досягається уникненням збігу голосних і приголосних, чергуванням звуків. Як підкреслюють дослідники, особливі краса та музикальність української мови є одним з найяскравіших проявів панестетизму, всеохопної любові до краси, що пронизує духовне та матеріальне буття українців.

(51–52) У сучасній українській культурі збереглися священні знаки-символи, історія виникнення яких сягає в глибину тисячоліть.

(53–55) Тризуб, державний символ України, є одним із найархаїчніших і найпоширеніших сакральних знаків людської цивілізації. Із тризубом зображалися грецький Посейдон, римський Нептун, індійські Шива та Вішну, скіфський Тагимасад.

(56–64) На території України знайдено наскельні малюнки із зображенням тризуба, датовані ІV–ІІІ тисячоліттями до нашої ери. Тризуб був відомий в Ольвії, Боспорському царстві, Урарту, Ірані, Індії, на Кавказі, його зображення використовували представники крито-мінойської культури (ІІІ–ІІ тисячоліття до нашої ери), гети (ІІІ–І тисячоліття до нашої ери), сармати, царські скіфи, руські князі. В Індії, у штаті Джаму і Кашмір, височить священна гора з трьома вершинами, яку індійці називають Трикута. У надрах гори заховане святилище богині Вайяну Деві — Великої Матері. Під охороною жерців, за трьома магічними каменями, знаходиться її велична бронзова фігура з тризубом у правій руці.

(65–73) Філософські гіпотези трактують цей знак як символічне зображення ідеї. Є думка, що тризуб — це символ державної влади. За іншими версіями — символ влади над трьома світами — небесним, земним і підземним, або ж символ-ключ до розуміння алфавітів земної писемності. Найґрунтовнішими видаються гіпотези, що шукають витоки тризуба в триєдності світобудови. Навколишній світ побудований на взаємодії трьох елементів: три типи кварків (елементарних частинок) утворюють атоми та молекули, що є основою всіх фізичних тіл; три кольори — жовтий, червоний, синій, — взаємодіючи, утворюють спектр веселки, багатобарвність світу; три напрямки виміру — ширина, довжина, висота — характеризують об’єм і простір світобудови.

(74–77) Гомер, описуючи у своїй «Іліаді» давніх жителів Північного Причорномор’я, дає їм характеристику «найсправедливіших серед людей». Конституція українського гетьмана Пилипа Орлика була неперевершеним правовим феноменом і однією з перших конституцій Європи.

(78–79) Кожна нація у великому плетиві світової історії веде свій малюнок, свій візерунок, творячи спільну духовну й матеріальну реальність, загальну тканину життя.

(80–83) Хочеться сказати разом з іншими: призначення України й українців — берегти Життя, утверджувати Істину, творити Добро, примножувати Красу. Місія України — бути джерелом духовної наснаги людства. У цьому її велич та її національна ідея.

*За Світланою Гавриленко, «Дайджест Всеукраїнської експертної мережі» 838 слів*

Слова авторки «В історичному минулому нам відомі приклади, коли нації з’являлися та зникали, коли якась нація виявляла себе зі значною активністю, а потім віками жила тихо й непомітно…» (рядки 15–17), є підтвердженням того, що життя націй

Answer: «підпорядковане закону ритму» (рядки 14–15)

Answer: «складні поліфонічні акорди» (рядки 7–8)

Answer: «має свою місію, провідну ідею» (рядки 12–13)

Answer: «пов’язане з географічним положенням» (рядки 20–21)


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Шлях до національного самоусвідомлення**

(1–4) Квітник життя людства на Землі складається з багатьох націй, народів, країн. Серед них немає гірших чи кращих, добрих чи злих, потворних чи вродливих. Кожна нація — це велика особистість, що несе в зернині своєї душі скарб великої любові, краси, добра, справедливості, гармонії.

(5–9) Кожна сучасна нація — це також і продукт історії, це потік, у який влилися свого часу інші великі чи малі нації й народи. Тому якщо первісні нації можна розглядати як ноти у своєму звучанні, то сучасні нації — це складні поліфонічні акорди. Або якщо первісні нації розглядати як чисті кольори спектру, райдужні кольори, то сучасні нації — це складні багатокольорові малюнки.

(10–13) Якими різними є люди, котрі приходять на Землю зі своїми завданнями й утілюють ці завдання настільки, наскільки це виявляється для них можливим завдяки комплексу обставин, такими різними є народи, нації, і кожна з них має свою місію, провідну ідею буття на цій Землі.

(14–19) Життя великих індивідуальностей — націй — підпорядковане законові ритму, відбувається відповідно до циклів. В історичному минулому нам відомі приклади, коли нації з’являлися та зникали, коли якась нація виявляла себе зі значною активністю, а потім віками жила тихо й непомітно… Є нації з великим історичним минулим, а є нації молоді, що проходять через етап становлення як цілісна людська спільнота.

(20–35) Етноісторичне коріння українського народу безпосередньо пов’язане з географічним положенням. Із прадавніх часів на землях сучасної України жили землероби. З геологічної точки зору, сучасна Україна розташована на одній з найстабільніших платформ світу й не була затоплена світовим океаном. За оцінками експертів, на території України розміщується понад 30 відсотків чорноземів світу. Українські ґрунти називають унікальним багатством загальнопланетарного значення. На цій землі завжди жили хлібороби, вони зрослися зі своєю ненькою-землею. Сучасні дослідження багатьох учених, які вивчають трипільську культуру, підтверджують спадкоємність культурних традицій, незважаючи на різноманітні міграційні процеси, що відбувалися протягом тисячоліть. Приходили та йшли далі племена завойовників і кочівників, але жителі цієї землі зберігали свої традиції та культуру. Їх називали різними іменами, проте етнічні ознаки залишалися незмінними. Не є випадковим, що вихідці з України за її межами (а таких сьогодні налічується близько 20 мільйонів осіб) селилися на територіях, найкраще придатних для хліборобства, — на Кубані, Алтаї, у Приамур’ї, на півдні Канади, півночі США, півночі Австралії, в Аргентині.

(36–37) Саме у ХХ столітті почали з’являтися наукові докази існування прадавніх коренів української нації, і це визнано у світі.

(38–43) Науковці називають українську мову однією з найдавніших і найдосконаліших мов світу. Польський учений-лінгвіст Михайло Красуський у праці «Прадавність української мови» (1880 рік) відзначив: «Тривалий час порівнюючи арійські мови, я переконався, що українська мова старша не тільки за всі слов’янські, включно з так званою старослов’янською, а й за санскритську, давньогрецьку, латинську й інші арійські».

(44–50) За евфонічністю (милозвучністю) науковці ставлять нашу мову на одне з перших місць у світі. Так, 1934 року на Всесвітньому конкурсі мов, що проводився у Франції, серед найкрасивіших і найбагатших мов назвали французьку, перську й українську. Милозвучність української мови досягається уникненням збігу голосних і приголосних, чергуванням звуків. Як підкреслюють дослідники, особливі краса та музикальність української мови є одним з найяскравіших проявів панестетизму, всеохопної любові до краси, що пронизує духовне та матеріальне буття українців.

(51–52) У сучасній українській культурі збереглися священні знаки-символи, історія виникнення яких сягає в глибину тисячоліть.

(53–55) Тризуб, державний символ України, є одним із найархаїчніших і найпоширеніших сакральних знаків людської цивілізації. Із тризубом зображалися грецький Посейдон, римський Нептун, індійські Шива та Вішну, скіфський Тагимасад.

(56–64) На території України знайдено наскельні малюнки із зображенням тризуба, датовані ІV–ІІІ тисячоліттями до нашої ери. Тризуб був відомий в Ольвії, Боспорському царстві, Урарту, Ірані, Індії, на Кавказі, його зображення використовували представники крито-мінойської культури (ІІІ–ІІ тисячоліття до нашої ери), гети (ІІІ–І тисячоліття до нашої ери), сармати, царські скіфи, руські князі. В Індії, у штаті Джаму і Кашмір, височить священна гора з трьома вершинами, яку індійці називають Трикута. У надрах гори заховане святилище богині Вайяну Деві — Великої Матері. Під охороною жерців, за трьома магічними каменями, знаходиться її велична бронзова фігура з тризубом у правій руці.

(65–73) Філософські гіпотези трактують цей знак як символічне зображення ідеї. Є думка, що тризуб — це символ державної влади. За іншими версіями — символ влади над трьома світами — небесним, земним і підземним, або ж символ-ключ до розуміння алфавітів земної писемності. Найґрунтовнішими видаються гіпотези, що шукають витоки тризуба в триєдності світобудови. Навколишній світ побудований на взаємодії трьох елементів: три типи кварків (елементарних частинок) утворюють атоми та молекули, що є основою всіх фізичних тіл; три кольори — жовтий, червоний, синій, — взаємодіючи, утворюють спектр веселки, багатобарвність світу; три напрямки виміру — ширина, довжина, висота — характеризують об’єм і простір світобудови.

(74–77) Гомер, описуючи у своїй «Іліаді» давніх жителів Північного Причорномор’я, дає їм характеристику «найсправедливіших серед людей». Конституція українського гетьмана Пилипа Орлика була неперевершеним правовим феноменом і однією з перших конституцій Європи.

(78–79) Кожна нація у великому плетиві світової історії веде свій малюнок, свій візерунок, творячи спільну духовну й матеріальну реальність, загальну тканину життя.

(80–83) Хочеться сказати разом з іншими: призначення України й українців — берегти Життя, утверджувати Істину, творити Добро, примножувати Красу. Місія України — бути джерелом духовної наснаги людства. У цьому її велич та її національна ідея.

*За Світланою Гавриленко, «Дайджест Всеукраїнської експертної мережі» 838 слів*

У переносному значенні вжито слово, виділене в рядку

Answer: Як підкреслюють дослідники, особливі краса та *музикальність* української мови є одним з найяскравіших проявів панестетизму, всеохопної любові до краси, що пронизує духовне і матеріальне буття українців (рядки 48–50).

Answer: На території України знайдено наскельні *малюнки* із зображенням тризуба, датовані ІV–ІІІ тисячоліттями до нашої ери (рядки 56–57).

Answer: Конституція українського гетьмана Пилипа Орлика була неперевершеним правовим *феноменом* і однією з перших конституцій Європи (рядки 76–77).

Answer: Кожна нація у великому плетиві світової історії веде свій малюнок, свій візерунок, творячи спільну духовну й матеріальну реальність, загальну *тканину* життя (рядки 78–79).


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Шлях до національного самоусвідомлення**

(1–4) Квітник життя людства на Землі складається з багатьох націй, народів, країн. Серед них немає гірших чи кращих, добрих чи злих, потворних чи вродливих. Кожна нація — це велика особистість, що несе в зернині своєї душі скарб великої любові, краси, добра, справедливості, гармонії.

(5–9) Кожна сучасна нація — це також і продукт історії, це потік, у який влилися свого часу інші великі чи малі нації й народи. Тому якщо первісні нації можна розглядати як ноти у своєму звучанні, то сучасні нації — це складні поліфонічні акорди. Або якщо первісні нації розглядати як чисті кольори спектру, райдужні кольори, то сучасні нації — це складні багатокольорові малюнки.

(10–13) Якими різними є люди, котрі приходять на Землю зі своїми завданнями й утілюють ці завдання настільки, наскільки це виявляється для них можливим завдяки комплексу обставин, такими різними є народи, нації, і кожна з них має свою місію, провідну ідею буття на цій Землі.

(14–19) Життя великих індивідуальностей — націй — підпорядковане законові ритму, відбувається відповідно до циклів. В історичному минулому нам відомі приклади, коли нації з’являлися та зникали, коли якась нація виявляла себе зі значною активністю, а потім віками жила тихо й непомітно… Є нації з великим історичним минулим, а є нації молоді, що проходять через етап становлення як цілісна людська спільнота.

(20–35) Етноісторичне коріння українського народу безпосередньо пов’язане з географічним положенням. Із прадавніх часів на землях сучасної України жили землероби. З геологічної точки зору, сучасна Україна розташована на одній з найстабільніших платформ світу й не була затоплена світовим океаном. За оцінками експертів, на території України розміщується понад 30 відсотків чорноземів світу. Українські ґрунти називають унікальним багатством загальнопланетарного значення. На цій землі завжди жили хлібороби, вони зрослися зі своєю ненькою-землею. Сучасні дослідження багатьох учених, які вивчають трипільську культуру, підтверджують спадкоємність культурних традицій, незважаючи на різноманітні міграційні процеси, що відбувалися протягом тисячоліть. Приходили та йшли далі племена завойовників і кочівників, але жителі цієї землі зберігали свої традиції та культуру. Їх називали різними іменами, проте етнічні ознаки залишалися незмінними. Не є випадковим, що вихідці з України за її межами (а таких сьогодні налічується близько 20 мільйонів осіб) селилися на територіях, найкраще придатних для хліборобства, — на Кубані, Алтаї, у Приамур’ї, на півдні Канади, півночі США, півночі Австралії, в Аргентині.

(36–37) Саме у ХХ столітті почали з’являтися наукові докази існування прадавніх коренів української нації, і це визнано у світі.

(38–43) Науковці називають українську мову однією з найдавніших і найдосконаліших мов світу. Польський учений-лінгвіст Михайло Красуський у праці «Прадавність української мови» (1880 рік) відзначив: «Тривалий час порівнюючи арійські мови, я переконався, що українська мова старша не тільки за всі слов’янські, включно з так званою старослов’янською, а й за санскритську, давньогрецьку, латинську й інші арійські».

(44–50) За евфонічністю (милозвучністю) науковці ставлять нашу мову на одне з перших місць у світі. Так, 1934 року на Всесвітньому конкурсі мов, що проводився у Франції, серед найкрасивіших і найбагатших мов назвали французьку, перську й українську. Милозвучність української мови досягається уникненням збігу голосних і приголосних, чергуванням звуків. Як підкреслюють дослідники, особливі краса та музикальність української мови є одним з найяскравіших проявів панестетизму, всеохопної любові до краси, що пронизує духовне та матеріальне буття українців.

(51–52) У сучасній українській культурі збереглися священні знаки-символи, історія виникнення яких сягає в глибину тисячоліть.

(53–55) Тризуб, державний символ України, є одним із найархаїчніших і найпоширеніших сакральних знаків людської цивілізації. Із тризубом зображалися грецький Посейдон, римський Нептун, індійські Шива та Вішну, скіфський Тагимасад.

(56–64) На території України знайдено наскельні малюнки із зображенням тризуба, датовані ІV–ІІІ тисячоліттями до нашої ери. Тризуб був відомий в Ольвії, Боспорському царстві, Урарту, Ірані, Індії, на Кавказі, його зображення використовували представники крито-мінойської культури (ІІІ–ІІ тисячоліття до нашої ери), гети (ІІІ–І тисячоліття до нашої ери), сармати, царські скіфи, руські князі. В Індії, у штаті Джаму і Кашмір, височить священна гора з трьома вершинами, яку індійці називають Трикута. У надрах гори заховане святилище богині Вайяну Деві — Великої Матері. Під охороною жерців, за трьома магічними каменями, знаходиться її велична бронзова фігура з тризубом у правій руці.

(65–73) Філософські гіпотези трактують цей знак як символічне зображення ідеї. Є думка, що тризуб — це символ державної влади. За іншими версіями — символ влади над трьома світами — небесним, земним і підземним, або ж символ-ключ до розуміння алфавітів земної писемності. Найґрунтовнішими видаються гіпотези, що шукають витоки тризуба в триєдності світобудови. Навколишній світ побудований на взаємодії трьох елементів: три типи кварків (елементарних частинок) утворюють атоми та молекули, що є основою всіх фізичних тіл; три кольори — жовтий, червоний, синій, — взаємодіючи, утворюють спектр веселки, багатобарвність світу; три напрямки виміру — ширина, довжина, висота — характеризують об’єм і простір світобудови.

(74–77) Гомер, описуючи у своїй «Іліаді» давніх жителів Північного Причорномор’я, дає їм характеристику «найсправедливіших серед людей». Конституція українського гетьмана Пилипа Орлика була неперевершеним правовим феноменом і однією з перших конституцій Європи.

(78–79) Кожна нація у великому плетиві світової історії веде свій малюнок, свій візерунок, творячи спільну духовну й матеріальну реальність, загальну тканину життя.

(80–83) Хочеться сказати разом з іншими: призначення України й українців — берегти Життя, утверджувати Істину, творити Добро, примножувати Красу. Місія України — бути джерелом духовної наснаги людства. У цьому її велич та її національна ідея.

*За Світланою Гавриленко, «Дайджест Всеукраїнської експертної мережі» 838 слів*

За стильовими ознаками текст є

Answer: художнім

Answer: розмовним

Answer: публіцистичним

Answer: офіційно-діловим


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Шлях до національного самоусвідомлення**

(1–4) Квітник життя людства на Землі складається з багатьох націй, народів, країн. Серед них немає гірших чи кращих, добрих чи злих, потворних чи вродливих. Кожна нація — це велика особистість, що несе в зернині своєї душі скарб великої любові, краси, добра, справедливості, гармонії.

(5–9) Кожна сучасна нація — це також і продукт історії, це потік, у який влилися свого часу інші великі чи малі нації й народи. Тому якщо первісні нації можна розглядати як ноти у своєму звучанні, то сучасні нації — це складні поліфонічні акорди. Або якщо первісні нації розглядати як чисті кольори спектру, райдужні кольори, то сучасні нації — це складні багатокольорові малюнки.

(10–13) Якими різними є люди, котрі приходять на Землю зі своїми завданнями й утілюють ці завдання настільки, наскільки це виявляється для них можливим завдяки комплексу обставин, такими різними є народи, нації, і кожна з них має свою місію, провідну ідею буття на цій Землі.

(14–19) Життя великих індивідуальностей — націй — підпорядковане законові ритму, відбувається відповідно до циклів. В історичному минулому нам відомі приклади, коли нації з’являлися та зникали, коли якась нація виявляла себе зі значною активністю, а потім віками жила тихо й непомітно… Є нації з великим історичним минулим, а є нації молоді, що проходять через етап становлення як цілісна людська спільнота.

(20–35) Етноісторичне коріння українського народу безпосередньо пов’язане з географічним положенням. Із прадавніх часів на землях сучасної України жили землероби. З геологічної точки зору, сучасна Україна розташована на одній з найстабільніших платформ світу й не була затоплена світовим океаном. За оцінками експертів, на території України розміщується понад 30 відсотків чорноземів світу. Українські ґрунти називають унікальним багатством загальнопланетарного значення. На цій землі завжди жили хлібороби, вони зрослися зі своєю ненькою-землею. Сучасні дослідження багатьох учених, які вивчають трипільську культуру, підтверджують спадкоємність культурних традицій, незважаючи на різноманітні міграційні процеси, що відбувалися протягом тисячоліть. Приходили та йшли далі племена завойовників і кочівників, але жителі цієї землі зберігали свої традиції та культуру. Їх називали різними іменами, проте етнічні ознаки залишалися незмінними. Не є випадковим, що вихідці з України за її межами (а таких сьогодні налічується близько 20 мільйонів осіб) селилися на територіях, найкраще придатних для хліборобства, — на Кубані, Алтаї, у Приамур’ї, на півдні Канади, півночі США, півночі Австралії, в Аргентині.

(36–37) Саме у ХХ столітті почали з’являтися наукові докази існування прадавніх коренів української нації, і це визнано у світі.

(38–43) Науковці називають українську мову однією з найдавніших і найдосконаліших мов світу. Польський учений-лінгвіст Михайло Красуський у праці «Прадавність української мови» (1880 рік) відзначив: «Тривалий час порівнюючи арійські мови, я переконався, що українська мова старша не тільки за всі слов’янські, включно з так званою старослов’янською, а й за санскритську, давньогрецьку, латинську й інші арійські».

(44–50) За евфонічністю (милозвучністю) науковці ставлять нашу мову на одне з перших місць у світі. Так, 1934 року на Всесвітньому конкурсі мов, що проводився у Франції, серед найкрасивіших і найбагатших мов назвали французьку, перську й українську. Милозвучність української мови досягається уникненням збігу голосних і приголосних, чергуванням звуків. Як підкреслюють дослідники, особливі краса та музикальність української мови є одним з найяскравіших проявів панестетизму, всеохопної любові до краси, що пронизує духовне та матеріальне буття українців.

(51–52) У сучасній українській культурі збереглися священні знаки-символи, історія виникнення яких сягає в глибину тисячоліть.

(53–55) Тризуб, державний символ України, є одним із найархаїчніших і найпоширеніших сакральних знаків людської цивілізації. Із тризубом зображалися грецький Посейдон, римський Нептун, індійські Шива та Вішну, скіфський Тагимасад.

(56–64) На території України знайдено наскельні малюнки із зображенням тризуба, датовані ІV–ІІІ тисячоліттями до нашої ери. Тризуб був відомий в Ольвії, Боспорському царстві, Урарту, Ірані, Індії, на Кавказі, його зображення використовували представники крито-мінойської культури (ІІІ–ІІ тисячоліття до нашої ери), гети (ІІІ–І тисячоліття до нашої ери), сармати, царські скіфи, руські князі. В Індії, у штаті Джаму і Кашмір, височить священна гора з трьома вершинами, яку індійці називають Трикута. У надрах гори заховане святилище богині Вайяну Деві — Великої Матері. Під охороною жерців, за трьома магічними каменями, знаходиться її велична бронзова фігура з тризубом у правій руці.

(65–73) Філософські гіпотези трактують цей знак як символічне зображення ідеї. Є думка, що тризуб — це символ державної влади. За іншими версіями — символ влади над трьома світами — небесним, земним і підземним, або ж символ-ключ до розуміння алфавітів земної писемності. Найґрунтовнішими видаються гіпотези, що шукають витоки тризуба в триєдності світобудови. Навколишній світ побудований на взаємодії трьох елементів: три типи кварків (елементарних частинок) утворюють атоми та молекули, що є основою всіх фізичних тіл; три кольори — жовтий, червоний, синій, — взаємодіючи, утворюють спектр веселки, багатобарвність світу; три напрямки виміру — ширина, довжина, висота — характеризують об’єм і простір світобудови.

(74–77) Гомер, описуючи у своїй «Іліаді» давніх жителів Північного Причорномор’я, дає їм характеристику «найсправедливіших серед людей». Конституція українського гетьмана Пилипа Орлика була неперевершеним правовим феноменом і однією з перших конституцій Європи.

(78–79) Кожна нація у великому плетиві світової історії веде свій малюнок, свій візерунок, творячи спільну духовну й матеріальну реальність, загальну тканину життя.

(80–83) Хочеться сказати разом з іншими: призначення України й українців — берегти Життя, утверджувати Істину, творити Добро, примножувати Красу. Місія України — бути джерелом духовної наснаги людства. У цьому її велич та її національна ідея.

*За Світланою Гавриленко, «Дайджест Всеукраїнської експертної мережі» 838 слів*

Засобом міжфразового зв’язку першого та другого речень тексту (рядки 1–2) є

Answer: лексичний повтор

Answer: вставне слово

Answer: займенник

Answer: синоніми


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Шлях до національного самоусвідомлення**

(1–4) Квітник життя людства на Землі складається з багатьох націй, народів, країн. Серед них немає гірших чи кращих, добрих чи злих, потворних чи вродливих. Кожна нація — це велика особистість, що несе в зернині своєї душі скарб великої любові, краси, добра, справедливості, гармонії.

(5–9) Кожна сучасна нація — це також і продукт історії, це потік, у який влилися свого часу інші великі чи малі нації й народи. Тому якщо первісні нації можна розглядати як ноти у своєму звучанні, то сучасні нації — це складні поліфонічні акорди. Або якщо первісні нації розглядати як чисті кольори спектру, райдужні кольори, то сучасні нації — це складні багатокольорові малюнки.

(10–13) Якими різними є люди, котрі приходять на Землю зі своїми завданнями й утілюють ці завдання настільки, наскільки це виявляється для них можливим завдяки комплексу обставин, такими різними є народи, нації, і кожна з них має свою місію, провідну ідею буття на цій Землі.

(14–19) Життя великих індивідуальностей — націй — підпорядковане законові ритму, відбувається відповідно до циклів. В історичному минулому нам відомі приклади, коли нації з’являлися та зникали, коли якась нація виявляла себе зі значною активністю, а потім віками жила тихо й непомітно… Є нації з великим історичним минулим, а є нації молоді, що проходять через етап становлення як цілісна людська спільнота.

(20–35) Етноісторичне коріння українського народу безпосередньо пов’язане з географічним положенням. Із прадавніх часів на землях сучасної України жили землероби. З геологічної точки зору, сучасна Україна розташована на одній з найстабільніших платформ світу й не була затоплена світовим океаном. За оцінками експертів, на території України розміщується понад 30 відсотків чорноземів світу. Українські ґрунти називають унікальним багатством загальнопланетарного значення. На цій землі завжди жили хлібороби, вони зрослися зі своєю ненькою-землею. Сучасні дослідження багатьох учених, які вивчають трипільську культуру, підтверджують спадкоємність культурних традицій, незважаючи на різноманітні міграційні процеси, що відбувалися протягом тисячоліть. Приходили та йшли далі племена завойовників і кочівників, але жителі цієї землі зберігали свої традиції та культуру. Їх називали різними іменами, проте етнічні ознаки залишалися незмінними. Не є випадковим, що вихідці з України за її межами (а таких сьогодні налічується близько 20 мільйонів осіб) селилися на територіях, найкраще придатних для хліборобства, — на Кубані, Алтаї, у Приамур’ї, на півдні Канади, півночі США, півночі Австралії, в Аргентині.

(36–37) Саме у ХХ столітті почали з’являтися наукові докази існування прадавніх коренів української нації, і це визнано у світі.

(38–43) Науковці називають українську мову однією з найдавніших і найдосконаліших мов світу. Польський учений-лінгвіст Михайло Красуський у праці «Прадавність української мови» (1880 рік) відзначив: «Тривалий час порівнюючи арійські мови, я переконався, що українська мова старша не тільки за всі слов’янські, включно з так званою старослов’янською, а й за санскритську, давньогрецьку, латинську й інші арійські».

(44–50) За евфонічністю (милозвучністю) науковці ставлять нашу мову на одне з перших місць у світі. Так, 1934 року на Всесвітньому конкурсі мов, що проводився у Франції, серед найкрасивіших і найбагатших мов назвали французьку, перську й українську. Милозвучність української мови досягається уникненням збігу голосних і приголосних, чергуванням звуків. Як підкреслюють дослідники, особливі краса та музикальність української мови є одним з найяскравіших проявів панестетизму, всеохопної любові до краси, що пронизує духовне та матеріальне буття українців.

(51–52) У сучасній українській культурі збереглися священні знаки-символи, історія виникнення яких сягає в глибину тисячоліть.

(53–55) Тризуб, державний символ України, є одним із найархаїчніших і найпоширеніших сакральних знаків людської цивілізації. Із тризубом зображалися грецький Посейдон, римський Нептун, індійські Шива та Вішну, скіфський Тагимасад.

(56–64) На території України знайдено наскельні малюнки із зображенням тризуба, датовані ІV–ІІІ тисячоліттями до нашої ери. Тризуб був відомий в Ольвії, Боспорському царстві, Урарту, Ірані, Індії, на Кавказі, його зображення використовували представники крито-мінойської культури (ІІІ–ІІ тисячоліття до нашої ери), гети (ІІІ–І тисячоліття до нашої ери), сармати, царські скіфи, руські князі. В Індії, у штаті Джаму і Кашмір, височить священна гора з трьома вершинами, яку індійці називають Трикута. У надрах гори заховане святилище богині Вайяну Деві — Великої Матері. Під охороною жерців, за трьома магічними каменями, знаходиться її велична бронзова фігура з тризубом у правій руці.

(65–73) Філософські гіпотези трактують цей знак як символічне зображення ідеї. Є думка, що тризуб — це символ державної влади. За іншими версіями — символ влади над трьома світами — небесним, земним і підземним, або ж символ-ключ до розуміння алфавітів земної писемності. Найґрунтовнішими видаються гіпотези, що шукають витоки тризуба в триєдності світобудови. Навколишній світ побудований на взаємодії трьох елементів: три типи кварків (елементарних частинок) утворюють атоми та молекули, що є основою всіх фізичних тіл; три кольори — жовтий, червоний, синій, — взаємодіючи, утворюють спектр веселки, багатобарвність світу; три напрямки виміру — ширина, довжина, висота — характеризують об’єм і простір світобудови.

(74–77) Гомер, описуючи у своїй «Іліаді» давніх жителів Північного Причорномор’я, дає їм характеристику «найсправедливіших серед людей». Конституція українського гетьмана Пилипа Орлика була неперевершеним правовим феноменом і однією з перших конституцій Європи.

(78–79) Кожна нація у великому плетиві світової історії веде свій малюнок, свій візерунок, творячи спільну духовну й матеріальну реальність, загальну тканину життя.

(80–83) Хочеться сказати разом з іншими: призначення України й українців — берегти Життя, утверджувати Істину, творити Добро, примножувати Красу. Місія України — бути джерелом духовної наснаги людства. У цьому її велич та її національна ідея.

*За Світланою Гавриленко, «Дайджест Всеукраїнської експертної мережі» 838 слів*

У тексті немає відповіді на запитання

Answer: Чому українці споконвіків були хліборобами?

Answer: Які чинники сприяють милозвучності української мови?

Answer: Як дослідники тлумачать символіку українського герба?

Answer: Чому сучасні нації суттєво впливають одна на одну?


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Шлях до національного самоусвідомлення**

(1–4) Квітник життя людства на Землі складається з багатьох націй, народів, країн. Серед них немає гірших чи кращих, добрих чи злих, потворних чи вродливих. Кожна нація — це велика особистість, що несе в зернині своєї душі скарб великої любові, краси, добра, справедливості, гармонії.

(5–9) Кожна сучасна нація — це також і продукт історії, це потік, у який влилися свого часу інші великі чи малі нації й народи. Тому якщо первісні нації можна розглядати як ноти у своєму звучанні, то сучасні нації — це складні поліфонічні акорди. Або якщо первісні нації розглядати як чисті кольори спектру, райдужні кольори, то сучасні нації — це складні багатокольорові малюнки.

(10–13) Якими різними є люди, котрі приходять на Землю зі своїми завданнями й утілюють ці завдання настільки, наскільки це виявляється для них можливим завдяки комплексу обставин, такими різними є народи, нації, і кожна з них має свою місію, провідну ідею буття на цій Землі.

(14–19) Життя великих індивідуальностей — націй — підпорядковане законові ритму, відбувається відповідно до циклів. В історичному минулому нам відомі приклади, коли нації з’являлися та зникали, коли якась нація виявляла себе зі значною активністю, а потім віками жила тихо й непомітно… Є нації з великим історичним минулим, а є нації молоді, що проходять через етап становлення як цілісна людська спільнота.

(20–35) Етноісторичне коріння українського народу безпосередньо пов’язане з географічним положенням. Із прадавніх часів на землях сучасної України жили землероби. З геологічної точки зору, сучасна Україна розташована на одній з найстабільніших платформ світу й не була затоплена світовим океаном. За оцінками експертів, на території України розміщується понад 30 відсотків чорноземів світу. Українські ґрунти називають унікальним багатством загальнопланетарного значення. На цій землі завжди жили хлібороби, вони зрослися зі своєю ненькою-землею. Сучасні дослідження багатьох учених, які вивчають трипільську культуру, підтверджують спадкоємність культурних традицій, незважаючи на різноманітні міграційні процеси, що відбувалися протягом тисячоліть. Приходили та йшли далі племена завойовників і кочівників, але жителі цієї землі зберігали свої традиції та культуру. Їх називали різними іменами, проте етнічні ознаки залишалися незмінними. Не є випадковим, що вихідці з України за її межами (а таких сьогодні налічується близько 20 мільйонів осіб) селилися на територіях, найкраще придатних для хліборобства, — на Кубані, Алтаї, у Приамур’ї, на півдні Канади, півночі США, півночі Австралії, в Аргентині.

(36–37) Саме у ХХ столітті почали з’являтися наукові докази існування прадавніх коренів української нації, і це визнано у світі.

(38–43) Науковці називають українську мову однією з найдавніших і найдосконаліших мов світу. Польський учений-лінгвіст Михайло Красуський у праці «Прадавність української мови» (1880 рік) відзначив: «Тривалий час порівнюючи арійські мови, я переконався, що українська мова старша не тільки за всі слов’янські, включно з так званою старослов’янською, а й за санскритську, давньогрецьку, латинську й інші арійські».

(44–50) За евфонічністю (милозвучністю) науковці ставлять нашу мову на одне з перших місць у світі. Так, 1934 року на Всесвітньому конкурсі мов, що проводився у Франції, серед найкрасивіших і найбагатших мов назвали французьку, перську й українську. Милозвучність української мови досягається уникненням збігу голосних і приголосних, чергуванням звуків. Як підкреслюють дослідники, особливі краса та музикальність української мови є одним з найяскравіших проявів панестетизму, всеохопної любові до краси, що пронизує духовне та матеріальне буття українців.

(51–52) У сучасній українській культурі збереглися священні знаки-символи, історія виникнення яких сягає в глибину тисячоліть.

(53–55) Тризуб, державний символ України, є одним із найархаїчніших і найпоширеніших сакральних знаків людської цивілізації. Із тризубом зображалися грецький Посейдон, римський Нептун, індійські Шива та Вішну, скіфський Тагимасад.

(56–64) На території України знайдено наскельні малюнки із зображенням тризуба, датовані ІV–ІІІ тисячоліттями до нашої ери. Тризуб був відомий в Ольвії, Боспорському царстві, Урарту, Ірані, Індії, на Кавказі, його зображення використовували представники крито-мінойської культури (ІІІ–ІІ тисячоліття до нашої ери), гети (ІІІ–І тисячоліття до нашої ери), сармати, царські скіфи, руські князі. В Індії, у штаті Джаму і Кашмір, височить священна гора з трьома вершинами, яку індійці називають Трикута. У надрах гори заховане святилище богині Вайяну Деві — Великої Матері. Під охороною жерців, за трьома магічними каменями, знаходиться її велична бронзова фігура з тризубом у правій руці.

(65–73) Філософські гіпотези трактують цей знак як символічне зображення ідеї. Є думка, що тризуб — це символ державної влади. За іншими версіями — символ влади над трьома світами — небесним, земним і підземним, або ж символ-ключ до розуміння алфавітів земної писемності. Найґрунтовнішими видаються гіпотези, що шукають витоки тризуба в триєдності світобудови. Навколишній світ побудований на взаємодії трьох елементів: три типи кварків (елементарних частинок) утворюють атоми та молекули, що є основою всіх фізичних тіл; три кольори — жовтий, червоний, синій, — взаємодіючи, утворюють спектр веселки, багатобарвність світу; три напрямки виміру — ширина, довжина, висота — характеризують об’єм і простір світобудови.

(74–77) Гомер, описуючи у своїй «Іліаді» давніх жителів Північного Причорномор’я, дає їм характеристику «найсправедливіших серед людей». Конституція українського гетьмана Пилипа Орлика була неперевершеним правовим феноменом і однією з перших конституцій Європи.

(78–79) Кожна нація у великому плетиві світової історії веде свій малюнок, свій візерунок, творячи спільну духовну й матеріальну реальність, загальну тканину життя.

(80–83) Хочеться сказати разом з іншими: призначення України й українців — берегти Життя, утверджувати Істину, творити Добро, примножувати Красу. Місія України — бути джерелом духовної наснаги людства. У цьому її велич та її національна ідея.

*За Світланою Гавриленко, «Дайджест Всеукраїнської експертної мережі» 838 слів*

Для підтвердження своїх думок авторка залучає факти всіх перерахованих наук, окрім

Answer: історії

Answer: мовознавства

Answer: фольклористики

Answer: геології


Question: Рядки «Ой біжить мала дівчина, / А за нею русалочка: / «Та послухай мене, красна панночко, / Загадаю тобі три загадочки…», - є в

Answer: календарно-обрядовій пісні

Answer: соціально-побутовій пісні

Answer: історичній пісні

Answer: баладі

Answer: думі


Question: «Незрівнянно більша радість збирати мед, аніж його споживати. До сього ми народжені…», - заявляє персонаж твору

Answer: Івана Котляревського

Answer: Івана Вишенського

Answer: Івана Карпенка-Карого

Answer: Григорія Сковороди

Answer: Григорія Квітки-Основ’яненка


Question: Нова українська драматургія започаткована твором

Answer: Григорія Сковороди

Answer: Тараса Шевченка

Answer: Івана Котляревського

Answer: Івана Франка

Answer: Івана Вишенського


Question: Низку риторичних запитань: «Що ми?.. чиї сини? яких батьків? ким? за що закуті?..» - ставить автор у творі

Answer: «Україна в огні»

Answer: «Шевченко»

Answer: «Чорна рада»

Answer: «І мертвим, і живим…»

Answer: «Сто років, як сконала Січ…»


Question: Павло Тетеря, Іван Брюховецький і Яким Сомко є персонажами твору

Answer: «Чорна рада»

Answer: «Хіба ревуть воли, як ясла повні?»

Answer: «Тіні забутих предків»

Answer: «Маруся»

Answer: «Людина»


Question: У тому, що «сила родиться й завзяття / Не ридать, а добувати, / Хоч синам, як не собі, / Кращу долю в боротьбі», - переконаний автор твору

Answer: «Заповіт»

Answer: «Мойсей»

Answer: «Contra spem spero»

Answer: «Ісаія. Глава 35»

Answer: «Гімн»


Question: Уплив імпресіонізму явно відчутний у творі

Answer: «Intermezzo»

Answer: «Хіба ревуть воли, як ясла повні?»

Answer: «Енеїда»

Answer: «Камінний хрест»

Answer: «Хазяїн»


Question: Провідною ідеєю комедії «Хазяїн» є засудження

Answer: нещадної експлуатації селян багатіями

Answer: небажання багатіїв здобувати ґрунтовну освіту

Answer: прагнення багатіїв до стяжання задля стяжання

Answer: байдужості багатіїв до проблем української культури

Answer: збайдужіння багатіїв до проблем народної освіти


Question: У поемі «Мойсей» використано сюжет

Answer: давньоримський

Answer: давньогрецький

Answer: давньоєгипетський

Answer: шумерський

Answer: біблійний


Question:
У рядках

*Звитяги наші, муки і руїни*
*Безсмертні будуть у її словах.*
*Вона ж була як голос України,*
*Що клекотів у наших корогвах!*

ідеться про героїню твору

Answer: Лесі Українки

Answer: Ліни Костенко

Answer: Павла Тичини

Answer: Володимира Сосюри

Answer: Івана Драча


Question: «Сміх буде, плач буде перламутровий», - запевняє свою кохану ліричний герой вірша

Answer: «Так ніхто не кохав…»

Answer: «Два кольори»

Answer: «Ви знаєте, як липа шелестить…»

Answer: «І все-таки до тебе думка лине…»

Answer: «Арфами, арфами…»


Question: Письменник Лозов’ягін обрав собі псевдонім

Answer: Остап Вишня

Answer: Панас Мирний

Answer: Марко Вовчок

Answer: Іван Багряний

Answer: Василь Барка


Question: Дія комедії «Мина Мазайло» розгортається у

Answer: Києві

Answer: Харкові

Answer: Донецьку

Answer: Полтаві

Answer: Курську


Question: Слова *“Можна все на світі вибирати, сину, / Вибрати не можна тільки Батьківщину”* є в творі

Answer: «Балада про соняшник»

Answer: «Лебеді материнства»

Answer: «Ти знаєш, що ти — людина?»

Answer: «На колимськім морозі калина»

Answer: «Любіть Україну»


Question: «Пошли ж вам, Боже, щасливу долю та сили в руки, щоб… возвеличили трудами красну землю нашу українську, аби цвіла вона багатствами і згодою», - благословляє своїх дітей героїня твору

Answer: “Кайдашева сім’я”

Answer: “Україна в огні”

Answer: “Вершники”

Answer: “Камінний хрест»

Answer: «Три зозулі з поклоном»


Question: «Сонце моє оранжеве! Щомиті якийсь хлопчисько відкриває тебе для себе», - звертається до поезії ліричний герой твору

Answer: «Катерина»

Answer: «Сучасники»

Answer: «Інститутка»

Answer: «Людина»

Answer: «Балада про соняшник»


Question: «Ніколи не сміявся без любові до вас усіх, до сонця, до вітру, до зеленого листу! У моєму сміхові завжди бачив народ…», - сказав

Answer: Іван Нечуй-Левицький

Answer: Іван Карпенко-Карий

Answer: Іван Котляревський

Answer: Остап Вишня

Answer: Микола Куліш


Question: «Ти вже не згинеш, ти двожилава, / Земля, рабована віками, / І не скарать тебе душителям / Сибірами і соловками», - звертається до України

Answer: Ліна Костенко

Answer: Леся Українка

Answer: Василь Стус

Answer: Євген Маланюк

Answer: Іван Драч


Question:
Рядки

*Не поет — бо це ж до болю мало,*
*Не трибун — бо це лиш рупор мас*

характеризують

Answer: Тараса Шевченка

Answer: Павла Тичину

Answer: Василя Стуса

Answer: Володимира Сосюру

Answer: Василя Симоненка


Question: Наприкінці ХХ століття помітним явищем української літератури став

Answer: імпресіонізм

Answer: експресіонізм

Answer: постмодернізм

Answer: романтизм

Answer: реалізм


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Гордий птах змахнув крильми і злетів *на/зустріч* новим пригодам. (2) Він уважно приглядався до всього, що було внизу. (3) Птах мав (…) зір і добре бачив, як люди збивалися з ніг, поралися по городах, згрібаючи на купи сухе картоплиння та спалюючи його разом із зів’ялим листям. (4) Дим від вогнищ тягнуло в долину, але він не стелився пасмами, а зразу ж піднімався *до/гори* підфарбовуючи все *не/баченою* досі прозоро-блакитною аквареллю. (5) А небо, навпаки, залишалося високим і чистим, і в тій височині розкошланими клаптями вати плавали *не/великі* хмарки.

Замість пропуску в третьому реченні має бути слово

Answer: проникливий

Answer: слабкий

Answer: власний

Answer: гострий


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Гордий птах змахнув крильми і злетів *на/зустріч* новим пригодам. (2) Він уважно приглядався до всього, що було внизу. (3) Птах мав (…) зір і добре бачив, як люди збивалися з ніг, поралися по городах, згрібаючи на купи сухе картоплиння та спалюючи його разом із зів’ялим листям. (4) Дим від вогнищ тягнуло в долину, але він не стелився пасмами, а зразу ж піднімався *до/гори* підфарбовуючи все *не/баченою* досі прозоро-блакитною аквареллю. (5) А небо, навпаки, залишалося високим і чистим, і в тій височині розкошланими клаптями вати плавали *не/великі* хмарки.

Фразеологізмом є вислів з тексту

Answer: змахнути крильми

Answer: збиватися з ніг

Answer: зів’яле листя

Answer: стелитися пасмами


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Гордий птах змахнув крильми і злетів *на/зустріч* новим пригодам. (2) Він уважно приглядався до всього, що було внизу. (3) Птах мав (…) зір і добре бачив, як люди збивалися з ніг, поралися по городах, згрібаючи на купи сухе картоплиння та спалюючи його разом із зів’ялим листям. (4) Дим від вогнищ тягнуло в долину, але він не стелився пасмами, а зразу ж піднімався *до/гори* підфарбовуючи все *не/баченою* досі прозоро-блакитною аквареллю. (5) А небо, навпаки, залишалося високим і чистим, і в тій височині розкошланими клаптями вати плавали *не/великі* хмарки.

Простим є речення

Answer: перше

Answer: друге

Answer: третє

Answer: п’яте


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Гордий птах змахнув крильми і злетів *на/зустріч* новим пригодам. (2) Він уважно приглядався до всього, що було внизу. (3) Птах мав (…) зір і добре бачив, як люди збивалися з ніг, поралися по городах, згрібаючи на купи сухе картоплиння та спалюючи його разом із зів’ялим листям. (4) Дим від вогнищ тягнуло в долину, але він не стелився пасмами, а зразу ж піднімався *до/гори* підфарбовуючи все *не/баченою* досі прозоро-блакитною аквареллю. (5) А небо, навпаки, залишалося високим і чистим, і в тій височині розкошланими клаптями вати плавали *не/великі* хмарки.

Окремо в тексті пишеться сполука слів

Answer: на/зустріч

Answer: до/гори

Answer: не/баченою

Answer: не/великі


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Гордий птах змахнув крильми і злетів *на/зустріч* новим пригодам. (2) Він уважно приглядався до всього, що було ***внизу***. (3) Птах мав (…) зір і ***добре*** бачив, як люди збивалися з ніг, поралися по городах, згрібаючи на купи сухе картоплиння та спалюючи його ***разом*** із зів’ялим листям. (4) Дим від вогнищ тягнуло в долину, але він не стелився пасмами, а зразу ж піднімався *до/гори* підфарбовуючи все *не/баченою* досі прозоро-блакитною ***аквареллю***. (5) А небо, навпаки, залишалося високим і чистим, і в тій височині розкошланими клаптями вати плавали *не/великі* хмарки.

Іменник виділено в рядку

Answer: до всього, що було ***внизу***

Answer: птах ***добре*** бачив

Answer: спалюючи його ***разом*** із листям

Answer: прозоро-блакитною ***аквареллю***


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Гордий птах змахнув крильми і злетів *на/зустріч* новим пригодам. (2) Він уважно приглядався до всього, що було внизу. (3) Птах мав (…) зір і добре бачив, як люди збивалися з ніг, поралися по городах, згрібаючи на купи сухе картоплиння та спалюючи його разом із зів’ялим листям. (4) Дим від вогнищ тягнуло в долину, але він не стелився пасмами, а зразу ж піднімався *до/гори* підфарбовуючи все *не/баченою* досі прозоро-блакитною аквареллю. (5) А небо, навпаки, залишалося високим і чистим, і в тій височині розкошланими клаптями вати плавали *не/великі* хмарки.

Вставне слово є в реченні

Answer: першому

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: п'ятому


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Гордий птах змахнув крильми і злетів *на/зустріч* новим пригодам. (2) Він уважно приглядався до всього, що було внизу. (3) Птах мав (…) зір і добре бачив, як люди збивалися з ніг, поралися по городах, згрібаючи на купи сухе картоплиння та спалюючи його разом із зів’ялим листям. (4) Дим від вогнищ тягнуло в долину, але він не стелився пасмами, а зразу ж піднімався *до/гори* підфарбовуючи все *не/баченою* досі прозоро-блакитною аквареллю. (5) А небо, навпаки, залишалося високим і чистим, і в тій височині розкошланими клаптями вати плавали *не/великі* хмарки.

Пунктуаційну помилку допущено в реченні

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: четвертому

Answer: п'ятому


Question: М'який знак на місці пропуску треба писати в усіх словах рядка

Answer: малесен..кий, по-угорс..кому, базікаєш..

Answer: п’ятнадцят..ох, лан..цюг, сіл..ський

Answer: радіс..ть, нен..чин, розливаєт..ся

Answer: л..лється, їдал..ня, волинс..кий

Answer: близ..ко, болгарс..кий, нян..ці


Question: Орфографічну помилку допущено в рядку

Answer: Ініціатором олімпійського руху є П’єр де Кубертен.

Answer: Компетентне жюрі оголосило результати чемпіонату.

Answer: Для гімнасток розроблено сувору дієту й режим дня.

Answer: На новій трасі почалися тренування велосипедистів.

Answer: Фінішували марокканський та андоррський атлети.


Question: У реченні «Зміни до Конституції ухвалюються голосами … народних депутатів» замість пропуску має бути слово

Answer: триста

Answer: трьохста

Answer: трьохсот

Answer: трьохстох

Answer: трьомастами


Question:
Прочитайте речення.

*Пр(1)їхавши до Одеси, обов’язково прогуляйтеся Пр(2)морським бульваром, помилуйтеся пр(3)чудовим оперним театром, пр(4)лучіться до колоритної публіки на Дерибасівській і відпочиньте біля теплого моря, що барвінково міниться від пр(5)західного сонця.*

Літеру *е* треба писати на місці цифри

Answer: 1

Answer: 2

Answer: 3

Answer: 4

Answer: 5


Question: Разом пишуться всі слова в рядку

Answer: дев’яносто/літній, мимо/волі, повсяк/час, стоп/кран

Answer: віце/адмірал, глухо/німий, авто/власник, важко/хворий

Answer: мовно/стильовий, полу/мисок, міні/футбол, пів/огірка

Answer: десяти/значний, фото/аматор, напів/морок, кілька/сот

Answer: військово/спортивний, косто/прав, сто/річчя, гори/цвіт


Question: Неправильно утворено форму кличного відмінка іменника у варіанті

Answer: Високоповажна пані Соломіє!

Answer: Вельмишановний пане Андріє!

Answer: Дорогенька бабусю Ганно!

Answer: Шановний пане полковнику!

Answer: Милий мій синку Максиме!


Question: Розділові знаки при звертанні правильно вжито в реченні

Answer: *Зійди дощику, дрібнесенький, Скропи травицю-муравицю, Нехай я вийду на вулицю.*

Answer: *Пусти мене, мати погуляти, Бо вже челядоньки не видати.*

Answer: *Ой куди ви, голубоньки, та й полетите, Куди моє дівування та й занесете?*

Answer: *Прочини господарю, ворота, Занесем тобі віночка з золота.*

Answer: *Зеленая, дібровонько, Чого так рано спустошена, Трава на сіно покошена?*


Question: Закінчення *-ий* має прикметник, утворений від слова

Answer: тепер

Answer: колись

Answer: субота

Answer: вечір

Answer: туман


Question: Правильно утворено дієприкметник

Answer: висохнути — висохший

Answer: упіймати — упіймавший

Answer: умитися — умившийся

Answer: одягнути — одягнений

Answer: посадити — посадений


Question: Розділові знаки правильно розставлено в реченні

Answer: Отут серед цвіту, здається: що якби людина навчилася мудрості в дерев, то не була б ворогом самій собі й природі.

Answer: Сонце вже котилося на захід, над полями здіймалася легка пара, у небі, як листя осики, тріпотіли крильцями жайворонки, зеленим соком пашіли трави, — у які причепурилися горбки.

Answer: Уявімо що світ, який нас оточує — це поле, а слова, які називають предмети навколишнього світу — рослини на цьому полі.

Answer: Проміння ламалося в хвилі, блищало, миготіло, рябіло наче хто сипонув на воду блискучими іскрами.

Answer: Високо поросло розкішне дерево вгору, укриваючи холодком зелену землю, на котрій, чіпляючись колосками за гілки, буяє розкішна рослина.


Question: Однакова кількість звуків і букв у кожному слові рядка

Answer: заощаджувати, ячання, майоліка

Answer: перекладати, зав’язь, роз’ятрити

Answer: узлісся, зчорніти, восьмитонний

Answer: колумбієць, щасливий, дзюдоїст

Answer: узбережжя, яблунька, розмаїтість


Question: Складносурядне речення утвориться, якщо серед варіантів продовження речення «Забілена в тумани Говерла чатує на обрії...» вибрати

Answer: й укриває мережаною тінню все довкола.

Answer: деінде промайне крилом сполохана птаха.

Answer: ніби роззираючись на всю Чорногору.

Answer: де вже займається молоденький день.

Answer: та зорі тремтять у нічній прохолоді.


Question: Неправильно вжито прийменник у рядку

Answer: ростуть біля берега — ростуть *при* березі

Answer: посидь поруч зі мною — посидь *поряд* зі мною

Answer: схопився до схід сонця — схопився *перед* сходом сонця

Answer: зупинився за два кроки — зупинився *у* двох кроках

Answer: повернуся через місяць — повернуся *за* місяць


Question: Граматичну помилку допущено в реченні

Answer: Розгляньмо зроблені висновки автором нового підручника з історії України.

Answer: Усі зусилля Ярослав спрямував на посилення єдності, централізації держави, її європеїзацію.

Answer: Козацькі ватажки спромоглися на значні успіхи

Answer: Сучасники Скоропадського й історики констатують певне економічне відродження України в добу гетьманату.

Answer: Духовне життя в період «хрущовської відлиги» характеризується непослідовністю й суперечливістю реформ.


Question: Звук [д] є на місці пропуску в обох словах рядка

Answer: ві..бити, проїз..ний

Answer: фу..бол, зорепа..

Answer: б..жола, з..авна

Answer: по..якував, ..ружба

Answer: сві..чити, про..аж


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Василь Симоненко**

(1–3) Жив вiн у нашiй благословеннiй провiнцiї, де люди так невибагливi до слiв,

де так швидко заокруглюються в колi найпримiтивнiших iнтересiв. Де так легко

потонути в тенетах усіляких дрiбниць i заблукати мiж деревами, за якими не видно лiсу.

(4–8) Ось був, скажiмо, чоловiк як чоловiк, закiнчив аспiрантуру, поїхав до Черкас,

у найжвавiший центр їх — педiнститут, — i десь дiлися борозни з мозку й навiть

зморшки на обличчi. Натренувався жити — i все заокруглилося: голова кругла,

обличчя кругле, думки круглi, почуття круглi — iдеальний м’яч, який котиться

без перешкод асфальтом кар’єри!..

(9–14) Василь уперто, насуплено дивився в корiнь. Сам вiн, наче корiнь, вийшов із

землi, з органiчною любов’ю до неї i свого селянського роду. Вiн добре знав, чим

i як глибоко вона напоєна, i не забував про це нi на хвилину. Вiн знав народ у його

побутi як селянський син. Знав село по своїх заболочених чоботях як працiвник

газети. Але вiн дивився на життя не як «представник», а як людина, як син дивиться

на безпорадну матiр.

(15–19) Вiн пiднявся до верхнiх щаблiв сучасної культури i вмiв бачити

колгоспника на тлi космiчного вiку — весь дiапазон крайностей життя та

«парадоксiв доби»:

*Цiлую руки, що крутили жорна*

*У переддень космiчної доби.*

(20–23) Громадянське кредо Симоненка пiдноситься над тисячами дзвiнких

патрiотичних декларацiй! У його простотi ви вiдчуваєте людину високої

iнтелектуальної культури — масштабний розум, який умiє вiдсiвати дрiбницi й

оголювати суть.

(24–29) Пригадую вечiр у Черкаському педiнститутi. Виступ Василя був

найцiкавiшим, найяскравiшим. Але хтось із тих, які не дуже заслухуються

вiршами, завдяки вродженій або натренованій пильності зафiксував непевний

звук i, щоб налякати, послав записку: «Яку це Ви самостiйну Україну маєте

на увазi, коли пишете: «Хай мовчать Америки й Росiї...»; «Маю я святе синiвське

право з матiр’ю побуть на самотi»?

(30–32) Василь спокiйно i наче недбало прочитав цю записку та сказав: «У мене

Україна одна. Якщо автор запитання знає другу — хай скаже. Будемо вибирати».

Ось його лаконiчна й по-справжньому народна простота й мудрiсть.

(33–38) З ним не можна було сперечатися. Вiн не висловлював квапливих

напiвдумок, вiн про все подумав i там, де iншi багато й неясно балакають,

мовчав. Уся наша втiха, що його стиль вiдбився в тому, що вiн залишив нам.

Але вiн залишив для нас тiльки свiй початок сходження на верховину. У

важкiй боротьбi з собою, з атмосферою дрiмотної байдужості й мертвого

стандарту вiн вибився на свiй шлях i тiльки почав ним iти.

(39–44) Вiн тiльки навчився всупереч усiм вiтрам вiдчувати радiсть боротьби

й силу, що переливається в людину вiд сили земного тяжiння:

*Земле рiдна! Мозок мiй свiтлiє*

*I душа нiжнiшою стає,*

*Як твої сподiванки i мрiї*

*У життя вливаються моє.*

(45–51) Вiн тiльки навчився вичленовувати з пороху буденності великi проблеми

життя — проблему збереження людської iндивiдуальності i нової думки у свiтi

категоричних стандартiв, проблему красивої ходи i власної дороги серед камiнних

потвор, що

*Роззявляли пащi, мов кратери,*

*I гукали: — Ми символ доби!*

*Хто не з нами — той проти всiх!*

(52–53) Вiн навчився i тим самим навчив нас. Вiн житиме невiд’ємною часткою

нас самих, як живий розум i совiсть, що не гасне.

(54–57) А між тим Василь Симоненко абсолютно доступний формою кожнiй

грамотнiй людинi і глибоко хвилюючий змiстом. Вiн постійно говорить про те,

що тривожить людей, про що й вони говорять, але без тiєї громадянської висоти,

ясності розуму і пристрасті слова.

(58–60) Кожен його вiрш нагадуватиме нам i тим, які будуть пiсля нас, елементарнi

iстини, без яких не можна змiстовно жити –

*Ти знаєш, що ти людина...*

(61–63) Дорогою цiною дався йому прорив. Але за свою коротку і вбогу юнiсть

вiн зумiв назавжди утвердити свою неповторнiсть. Свою важку, але цiлком

усвiдомлену дорогу до правди.

(64–66) Це — життя. Нашi прадiди запорожцi вимiрювали його, не роздрiбнюючи.

Вони клали життя для життя, не дозуючи крові. Той, хто виходить на поле честі,

виносить усе життя.

(67–70) То яке ж моральне право маємо ми гратися в правду, гратися в слова, як

паяц на аренi цирку грається в серйознiсть. Симоненко гидував духовними карликам

й паяцами. Вiн просто йшов на повен зрiст, вiн красиво йшов, як його «перехожий», —

i дивився перед себе мужнiми очима мужицького сина.

(71) Стежка його має чарiвну силу випрямляти горбатi душi.

*За Є. Сверстюком (728 слів)*

«Духовними карликами й паяцами» (рядок 69)* автор називає людей

Answer: неосвічених, обмежених, байдужих до культури та мистецтва

Answer: нещирих, які за правильними словами приховують ницість душі

Answer: пересічних, які не підносяться вище за буденні потреби

Answer: байдужих, безпринципних, які не переймаються долею країни


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Василь Симоненко**

(1–3) Жив вiн у нашiй благословеннiй провiнцiї, де люди так невибагливi до слiв,

де так швидко заокруглюються в колi найпримiтивнiших iнтересiв. Де так легко

потонути в тенетах усіляких дрiбниць i заблукати мiж деревами, за якими не видно лiсу.

(4–8) Ось був, скажiмо, чоловiк як чоловiк, закiнчив аспiрантуру, поїхав до Черкас,

у найжвавiший центр їх — педiнститут, — i десь дiлися борозни з мозку й навiть

зморшки на обличчi. Натренувався жити — i все заокруглилося: голова кругла,

обличчя кругле, думки круглi, почуття круглi — iдеальний м’яч, який котиться

без перешкод асфальтом кар’єри!..

(9–14) Василь уперто, насуплено дивився в корiнь. Сам вiн, наче корiнь, вийшов із

землi, з органiчною любов’ю до неї i свого селянського роду. Вiн добре знав, чим

i як глибоко вона напоєна, i не забував про це нi на хвилину. Вiн знав народ у його

побутi як селянський син. Знав село по своїх заболочених чоботях як працiвник

газети. Але вiн дивився на життя не як «представник», а як людина, як син дивиться

на безпорадну матiр.

(15–19) Вiн пiднявся до верхнiх щаблiв сучасної культури i вмiв бачити

колгоспника на тлi космiчного вiку — весь дiапазон крайностей життя та

«парадоксiв доби»:

*Цiлую руки, що крутили жорна*

*У переддень космiчної доби.*

(20–23) Громадянське кредо Симоненка пiдноситься над тисячами дзвiнких

патрiотичних декларацiй! У його простотi ви вiдчуваєте людину високої

iнтелектуальної культури — масштабний розум, який умiє вiдсiвати дрiбницi й

оголювати суть.

(24–29) Пригадую вечiр у Черкаському педiнститутi. Виступ Василя був

найцiкавiшим, найяскравiшим. Але хтось із тих, які не дуже заслухуються

вiршами, завдяки вродженій або натренованій пильності зафiксував непевний

звук i, щоб налякати, послав записку: «Яку це Ви самостiйну Україну маєте

на увазi, коли пишете: «Хай мовчать Америки й Росiї...»; «Маю я святе синiвське

право з матiр’ю побуть на самотi»?

(30–32) Василь спокiйно i наче недбало прочитав цю записку та сказав: «У мене

Україна одна. Якщо автор запитання знає другу — хай скаже. Будемо вибирати».

Ось його лаконiчна й по-справжньому народна простота й мудрiсть.

(33–38) З ним не можна було сперечатися. Вiн не висловлював квапливих

напiвдумок, вiн про все подумав i там, де iншi багато й неясно балакають,

мовчав. Уся наша втiха, що його стиль вiдбився в тому, що вiн залишив нам.

Але вiн залишив для нас тiльки свiй початок сходження на верховину. У

важкiй боротьбi з собою, з атмосферою дрiмотної байдужості й мертвого

стандарту вiн вибився на свiй шлях i тiльки почав ним iти.

(39–44) Вiн тiльки навчився всупереч усiм вiтрам вiдчувати радiсть боротьби

й силу, що переливається в людину вiд сили земного тяжiння:

*Земле рiдна! Мозок мiй свiтлiє*

*I душа нiжнiшою стає,*

*Як твої сподiванки i мрiї*

*У життя вливаються моє.*

(45–51) Вiн тiльки навчився вичленовувати з пороху буденності великi проблеми

життя — проблему збереження людської iндивiдуальності i нової думки у свiтi

категоричних стандартiв, проблему красивої ходи i власної дороги серед камiнних

потвор, що

*Роззявляли пащi, мов кратери,*

*I гукали: — Ми символ доби!*

*Хто не з нами — той проти всiх!*

(52–53) Вiн навчився i тим самим навчив нас. Вiн житиме невiд’ємною часткою

нас самих, як живий розум i совiсть, що не гасне.

(54–57) А між тим Василь Симоненко абсолютно доступний формою кожнiй

грамотнiй людинi і глибоко хвилюючий змiстом. Вiн постійно говорить про те,

що тривожить людей, про що й вони говорять, але без тiєї громадянської висоти,

ясності розуму і пристрасті слова.

(58–60) Кожен його вiрш нагадуватиме нам i тим, які будуть пiсля нас, елементарнi

iстини, без яких не можна змiстовно жити –

*Ти знаєш, що ти людина...*

(61–63) Дорогою цiною дався йому прорив. Але за свою коротку і вбогу юнiсть

вiн зумiв назавжди утвердити свою неповторнiсть. Свою важку, але цiлком

усвiдомлену дорогу до правди.

(64–66) Це — життя. Нашi прадiди запорожцi вимiрювали його, не роздрiбнюючи.

Вони клали життя для життя, не дозуючи крові. Той, хто виходить на поле честі,

виносить усе життя.

(67–70) То яке ж моральне право маємо ми гратися в правду, гратися в слова, як

паяц на аренi цирку грається в серйознiсть. Симоненко гидував духовними карликам

й паяцами. Вiн просто йшов на повен зрiст, вiн красиво йшов, як його «перехожий», —

i дивився перед себе мужнiми очима мужицького сина.

(71) Стежка його має чарiвну силу випрямляти горбатi душi.

*За Є. Сверстюком (728 слів)*

У рядках 67–70 автор удається до

Answer: сарказму

Answer: моралізаторства

Answer: патетики

Answer: описів