Question: Про який судовий процес йдеться в цитованому документі: «На лаву підсудних сіло 45 осіб: академіки, професори, лікарі, священики, письменники, студенти та викладачі вищої школи, вчителі. Основним обвинувачуваним влада зробила віце-президента ВУАН С. Єфремова. Звинувачувальний вирок зайняв кілька номерів столичної газети «Вісті ВУЦВК»?

Answer: справу «Промпартії»

Answer: «Шахтинську справу»

Answer: справу «Спілки визволення України»

Answer: справу «Українського національного центру»


Question: На початку 1920-х рр. польський уряд поділив територію країни на дві господарські зони: Польщу «А» та Польщу «Б». Що стало одним із наслідків такого кроку для соціально-економічного розвитку західноукраїнських земель?

Answer: штучне стримування промислового будівництва та розвитку

Answer: скорочення трудової еміграції до країн Північної Америки

Answer: суттєве зростання заробітної плати та подолання безробіття

Answer: ліквідація аграрного перенаселення та селянського безземелля


Question: 1 вересня 1939 р., 22 червня 1941 р. — це дати

Answer: початку Другої світової війни та Великої Вітчизняної війни.

Answer: укладення Мюнхенської угоди та пакту «Молотова-Ріббентропа».

Answer: включення Західної України, Бессарабії та Північної Буковини до складу УPCP.

Answer: проголошення незалежності Карпатської України та Акта про відновлення Української держави


Question: Який чинник, на думку вчених, сприяв «...переходу радянського партизанського руху на якісно вищий щабель і перетворенню його на важливий фактор війни, на справжній другий фронт у тилу ворога...»?

Answer: розконсервування створеної напередодні війни розгалуженої мережі схованок і баз для ведення партизанської боротьби

Answer: встановлення тісної взаємодії радянських партизан із загонами УПА та польською Армією Крайовою в боротьбі проти окупантів

Answer: наказ Верховного Головнокомандувача частинам Червоної армії, що опинилися в оточенні, переходити до партизанської боротьби

Answer: створення координаційного центру, підтримка партизанських загонів боєприпасами, зброєю, медикаментами з «Великої землі»


Question: Коли з’явився цитований наказ Верховного Головнокомандувача Збройних Сил СРСР: «Війська 1-го Українського фронту в результаті стрімко проведеної операції... штурмом оволоділи столицею Радянської України містом Києвом... Зі взяттям Києва нашими військами захоплено… плацдарм на правому березі Дніпра, важливий для вигнання німців з Правобережної України»?

Answer: серпень 1941 р.

Answer: вересень 1942 р.

Answer: листопад 1943 р.

Answer: жовтень 1944 р.


Question: Унаслідок Другої світової війни до складу УРСР увійшли українські землі, що у міжвоєнний період (1921–1938 рр.) перебували у складі

Answer: Польщі, Румунії, Чехословаччини.

Answer: Чехословаччини, Литви, Румунії.

Answer: Німеччини, Польщі, Угорщини.

Answer: Литви, Німеччини, Угорщини.


Question: Що було однією з особливостей післявоєнної відбудови Української РСР (1945 — початок 1950-х рр.)?

Answer: широкомасштабне залучення висококваліфікованих європейських спеціалістів

Answer: першочергова відбудова галузей важкої промисловості, транспорту, енергетики

Answer: використання західної фінансової та технічної допомоги за «планом Маршалла»

Answer: спрямування основних капіталовкладень у сільське господарство, соціальну сферу


Question: Що було притаманне духовному життю України в період десталінізації (1953–1964 рр.)?

Answer: відмова держави від антицерковної політики та атеїстичної пропаганди

Answer: ліквідація політико-ідеологічного контролю та цензури в галузі культури

Answer: вихід на літературний і суспільний обрії плеяди талановитої творчої молоді

Answer: припинення політики русифікації та ідеологізації системи народної освіти


Question: До якого періоду історії України слід віднести такий висновок науковців: «Свідченням прогресивних явищ в українському мистецтві стало утвердження і розвиток українського романтичного (поетичного) кіно. Творчість таких видатних діячів українського кіно, як С. Параджанов, І. Миколайчук, стала відомою далеко за межами України»?

Answer: «відлига»

Answer: «застій»

Answer: «перебудова»

Answer: «незалежність»


Question: Верховна Рада УРСР ухвалила Закон «Про економічну самостійність Української РСР» з метою

Answer: втілення положень Декларації про державний суверенітет України.

Answer: реалізації рішень Всесоюзного референдуму 17 березня 1991 р.

Answer: впровадження в Україні основних засад політики «перебудови».

Answer: подолання наслідків державного перевороту 19-24 серпня 1991 р.


Question: «Тіньова» економіка, яка в другій половині 1990-х рр., за оцінками фахівців, «...гальмувала не тільки ринкові реформи, а й вкладання іноземними інвесторами капіталів в Україну», — це сфера вияву економічної активності, спрямованої на

Answer: отримання доходів від здійснення заборонених видів діяльності або на ухилення від державного контролю та сплати податків.

Answer: перерозподіл національного доходу в інтересах окремих класів, соціальних (найбідніших або найбагатших) верств населення.

Answer: законодавче закріплення повного або часткового звільнення певного виду підприємницької діяльності від сплати податків.

Answer: заохочення суб'єктів господарювання до розвитку виробництва, підвищення його ефективності та економічного зростання.


Question: «Археологічна культура» – це

Answer: група споріднених археологічних пам’яток, поширених на певній території в межах певного історичного часу.

Answer: шар ґрунту, у якому під час археологічних розкопок виявлено сліди життєдіяльності людини – знаряддя праці, посуд тощо.

Answer: сукупність успадкованих сучасниками від попередніх поколінь культурних цінностей – пам’ятки архітектури, мистецтва, історії.

Answer: система археологічної періодизації культурно-історичного розвитку, що складається з трьох віків – кам’яного, бронзового та залізного.


Question: Винайдення первісною людиною луку та стріл зумовлено

Answer: початком використання металів.

Answer: відкриттям перших законів фізики.

Answer: змінами природно-кліматичних умов.

Answer: появою кроманьйонця – людини розумної.


Question: У результаті Великого розселення слов’ян (VI–VIІ ст.) слов’яни

Answer: оволоділи землями Балканського півострова.

Answer: позбулися залежності від сарматів у Причорномор’ї.

Answer: створили між Доном і Карпатами могутню державу.

Answer: витіснили племена готів на узбережжя Балтійського моря.


Question:
Що передувало події, описаній в уривку з історичного джерела:

«Вийшов [князь] зі священиками цесарициними і корсунськими на Дніпро. І зійшлося людей без ліку, і влізли вони у воду... Діти ж не відходили од берега, а інші немовлят держали. Дорослі ж бродили у воді, а священики, стоячи, молитви творили…»?*

Answer: будівництво Десятинної церкви

Answer: похід русичів на Константинополь

Answer: руйнування язичницького капища

Answer: розгром печенігів під стінами Києва


Question: Правління Ярославичів – це етап розвитку Київської Русі, на якому відбувається

Answer: цілковитий політичний розпад єдиної держави, перетворення удільних князів на васалів іноземних правителів.

Answer: економічний і культурний занепад країни, руйнація усіх усталених внутрішніх політичних і династичних зв’язків.

Answer: децентралізація апарату управління, зміна загальноруського законодавства та церковної організації удільними, втрата державного суверенітету.

Answer: зміна централізованої монархії федеративною, коли державою колективно правила група найвпливовіших князів.


Question: Сходження князя Володимира Мономаха на великокнязівський стіл

Answer: стало реалізацією вотчинного права Всеволодовичів на Київ.

Answer: відбулося за запрошенням міського віча під час повстання киян.

Answer: було умовою здійснення військового походу проти половців.

Answer: спричинило нову міжусобну війну зі Святославичами.


Question: Закупами, рядовичами, холопами в Київській Русі називалися

Answer: форми селянських повинностей.

Answer: воїни князівської дружини.

Answer: категорії залежного населення.

Answer: нижчі чини церковної ієрархії.


Question: «Книжкова мініатюра» – це

Answer: картина, написана фарбами (водяними або на вапняному молоці) по свіжій вогкій штукатурці.

Answer: однотонний відбиток на папері малюнка, вирізьбленого на дерев’яній дошці або металевій пластині.

Answer: зображення, зроблене з окремих, щільно припасованих один до одного й закріплених на цементі різнокольорових шматочків скла.

Answer: кольоровий малюнок, що прикрашав, ілюстрував і доповнював рукописний текст та розміщувався на його полях або між рядками.


Question: Що було одним із наслідків поширення на українських землях магдебурзького права в другій половині XIV–XVI ст.?

Answer: захист населення міст від сваволі великих землевласників

Answer: скасування регламентацій діяльності ремісничих цехів

Answer: обмеження владою переселення до українських міст іноземців

Answer: формування торгівельних союзів польських і українських міст


Question: Який стан українського суспільства після укладення Люблінської унії (1569 р.) найбільш швидко зазнав полонізації та окатоличення?

Answer: козацтво

Answer: міщанство

Answer: шляхта

Answer: селянство


Question: «Покозачення» в другій половині XVI – першій половині XVII ст. – це

Answer: процес формування польським урядом списку-реєстру козаків, які набиралися на військову службу Речі Посполитій.

Answer: процедура прийняття кошовим отаманом новоприбулих на Січ до козацького товариства та закріплення їх за певним куренем.

Answer: форма козацького збройного виступу на захист власних інтересів, що мав локальний характер і відзначався слабкою організованістю.

Answer: перехід селян до козацького стану, що був спробою звільнитися від панщини та отримати право вільно працювати на власній землі.


Question: Національно-визвольна війна українського народу проти Речі Посполитої під проводом Б. Хмельницького тривала впродовж

Answer: 1646–1654 рр.

Answer: 1648–1657 рр.

Answer: 1650–1659 рр.

Answer: 1652–1663 рр.


Question:
Про якого діяча йдеться в уривку з історичного джерела:

«Був серед тих, хто виступав проти політики гетьмана І. Виговського. Здійснивши військовий похід на Акерман, спричинив розпад українсько-татарського союзу та не дав можливості І. Виговському скористатися результатами перемоги під Конотопом»?*

Answer: І. Сірка

Answer: П. Тетерю

Answer: М. Ханенка

Answer: І. Самойловича


Question: Що було характерним для процесу колонізації Слобідської України в другій половині XVII ст.?

Answer: початок заселення території Дикого Поля українськими селянами-утікачами з Правобережної України та запорозькими козаками

Answer: активізація переселенського руху, основою якого були селяни та міщани Лівобережної України, які рятувалися від утисків польських магнатів

Answer: нова хвиля переселенців із Правобережної та Лівобережної України, пов’язана зі складними суспільно-політичними обставинами доби Руїни

Answer: обмеженняпереселенськогорухузПравобережноїУкраїнивладоюМосковського царства у зв’язку з ускладненням відносин із Річчю Посполитою


Question: У якому уривку з історичних джерел відображено одне з положень «Пактів й Конституції прав і вольностей Війська Запорозького» (1710 р.) П. Орлика?

Answer: «...жалуючи підданих своїх, малоросійський народ.., при гетьмані в Глухові для управління і для іншого, що в прохальних пунктах гетьмана Хмельницького написано.., бути колегії»

Answer: «У гетьманській резиденції тричі на рік має збиратися Генеральна Рада: на Різдво, Великдень, Покрову. Між Радами Україною правитиме гетьман з генеральною старшиною»

Answer: «Посли, які здавна до Війська Запорозького приходять, гетьману приймати та про це царську величність повідомляти. З турецьким султаном і польським королем без указу царської величності зносин не мати»

Answer: «...Іван Мазепа, законний князь України, ...не може бути позбавлений влади у цьому князівстві до його смерті... стани України зберігатимуть всі вольності згідно зі своїми правами»


Question: Що було одним із результатів Другого поділу Речі Посполитої (1793 р.)?

Answer: утворення коронного краю «Королівство Галіції та Лодомерії» у складі Австрії

Answer: розгортання Коліївщини – гайдамацького повстання на Правобережній Україні

Answer: включення Київщини, Східної Волині, Поділля, Брацлавщини до складу Росії

Answer: придушення опришківського руху та селянських «холерних бунтів» в Галичині


Question: Відкриття в першій половині ХІХ ст. Чернігівського ремісничого, Одеського садівничого, Харківського землеробського, Кременецького землемірного училищ було зумовлено

Answer: конкуренцією між державними та приватними навчальними закладами.

Answer: розвитком господарства та зростаючим попитом на кваліфіковані кадри.

Answer: вкладанням коштів у розвиток освіти українськими підприємцями-меценатами.

Answer: намаганням влади зробити середню освіту доступною для всіх верств суспільства.


Question: Головна руська рада (ГРР) під час революції 1848–1849 рр. в Австрійській імперії домагалася

Answer: повалення монархії та об’єднання Галичини з Наддніпрянською Україною.

Answer: побудови федерації слов’янських народів та входження Галичини до її складу.

Answer: створення незалежної держави на теренах Галичини, Закарпаття та Буковини.

Answer: поділу Галичини за етнічним принципом і надання її східній частині автономії.


Question: Що спонукало уряд Російської імперії скасувати кріпацтво та стати на шлях глибоких соціальних реформ?

Answer: повстання декабристів

Answer: поразка в Кримській війні

Answer: революції в країнах Європи

Answer: заворушення в армії та на флоті


Question: Що було однією з особливостей економічного розвитку Наддніпрянської України в другій половині ХІХ ст.?

Answer: низькі порівняно із загальноімперськими темпи розвитку індустрії

Answer: завершення процесу монополізації основних галузей промисловості

Answer: перетворення на основну вугільно-металургійну базу імперії

Answer: незначний вплив іноземного капіталу в промислових галузях виробництва


Question: Представників мовно-літературної та суспільно-політичної течії другої половини ХІХ ст. на Галичині, Буковині та Закарпатті, які виступали за національно-культурну та державно-політичну єдність із російським народом і російською державою, називали

Answer: народовцями.

Answer: хлопоманами.

Answer: радикалами.

Answer: москвофілами.


Question: Фундатором вітчизняної системи фізичного виховання, одним з організаторів молодіжного спортивного руху в Галичині, головою товариства «Сокіл-Батько» у 1908–1914 рр. був

Answer: І. Боберський.

Answer: Ю. Бачинський.

Answer: А. Шептицький.

Answer: К. Левицький.


Question:
Про який документ йдеться в уривку з історичного джерела:

«За рік після його оприлюднення діяло 15 українських видавництв і виходило майже 20 українських періодичних видань – від наукових і політичних до гумористичних і дитячих. Справжнім проривом стала поява газети «Хлібороб» у Лубнах та першої щоденної української газети «Громадська думка» у Києві»?*

Answer: «Маніфест…» імператора Олександра ІІ від 19 лютого 1861 р.

Answer: Циркуляр міністра внутрішніх справ П. Валуєва від 18 липня 1863 р.

Answer: Емський указ імператора Олександра ІІ від 18 травня 1876 р.

Answer: «Маніфест…» імператора Миколи ІІ від 17 жовтня 1905 р.


Question: Наприкінці XIX – на початку XX ст. родини підприємців Симиренків, Терещенків, Ханенків уславилися

Answer: меценатською діяльністю.

Answer: правозахисною діяльністю.

Answer: педагогічною діяльністю.

Answer: революційною діяльністю.


Question: Яка країна з початком Першої світової війни окреслила свої стратегічні наміри наступним чином: «*наша головна мета в цій війні полягає у довготривалому ослабленні Росії і тому, на випадок нашої перемоги, ми приступимо до створення незалежної від Росії Української держави. Маючи це на увазі, ми будемо підтримувати діяльність Союзу визволення України»?*

Answer: Польща

Answer: Велика Британія

Answer: Австро-Угорщина

Answer: Румунія


Question: Яке гасло українського національно-визвольного руху відповідає змісту Першого Універсалу Української Центральної Ради (УЦР)?

Answer: «Вся влада Радам!»

Answer: «Автономію Україні!»

Answer: «Геть Тимчасовий уряд!»

Answer: «Хай живе самостійна Україна!»


Question:
Якому діячеві належать такі факти біографії:

«Позитивно сприйнявши повалення царизму революцією 1917 р., став одним із ініціаторів створення Української Центральної Ради (УЦР). Став заступником голови УЦР, членом Малої ради, генеральним секретарем міжнаціональних справ у Генеральному секретаріаті УЦР. У червні 1917 р. очолив Українську партію соціалістів-федералістів»?*

Answer: С. Єфремову

Answer: В. Винниченку

Answer: М. Міхновському

Answer: С. Петлюрі


Question: 22 січня 1919 р. на Софійському майдані в Києві урочисто проголошено

Answer: незалежність УНР.

Answer: повалення Гетьманату.

Answer: встановлення радянської влади.

Answer: возз’єднання УНР і ЗУНР.


Question:
Про який договір йдеться в уривку з історичного джерела:

«Безсумнівно, він був великою поразкою української дипломатії та гробом самостійності Української держави в новітніх часах. Польща і більшовицька Росія поділились українськими землями, як в Андрусові в 1667 році…»?*

Answer: Брестський договір

Answer: Ризький договір

Answer: Варшавський договір

Answer: Рапалльський договір


Question: Що було однією з причин переходу більшовиків до нової економічної політики?

Answer: початок Великої депресії – світової економічної кризи

Answer: поширення голоду на більшій частині території України

Answer: перемога соціалістичних революцій в країнах Європи

Answer: піднесення масового селянського повстанського руху


Question: Яка політика, на думку вчених, «...мала зміцнити новоутворену державну структуру – Радянський Союз: наданням прав «культурно-національної автономії», бодай частково компенсувати республікам втрату політичного суверенітету»?*

Answer: нова економічна політика

Answer: «воєнний комунізм»

Answer: «червоний терор»

Answer: «коренізація»


Question:
Прочитайте уривок із книги Р. Конквеста «Великий терор» і виконайте завдання.

«Терор був настільки загальним і настільки «скорострільним», що законні органи влади розпалися. В українському ЦК більше не було кворуму; не існувало органу, що призначав уряд. Наркоми, що призначалися нерегулярно, з’являлись у наркоматах на тижні чи навіть на дні і потім щезали. Безпрецедентний удар по політичному керівництву означав повну руйнацію української партії. …навіть формальна партійна і радянська робота завмерла».*

У цитованому уривку Р. Конквест указав на

Answer: організаторів і виконавців терору.

Answer: передумови та привід терору.

Answer: причини та сутність терору.

Answer: масштаби та наслідки терору.


Question: Територію Карпатської України в березні 1939 р. було окуповано військами

Answer: Німеччини.

Answer: Угорщини.

Answer: Чехословаччини.

Answer: Радянського Союзу.


Question: 30 червня 1941 р. було проголошено

Answer: Акт про відновлення Української держави.

Answer: Маніфест про возз’єднання Закарпаття з Українською РСР.

Answer: Наказ про створення Українського штабу партизанського руху.

Answer: Декларацію про організацію Української головної визвольної ради.


Question: Поняття «рух Опору» є протилежним за суттю та змістом поняттю

Answer: «консерватизм».

Answer: «космополітизм».

Answer: «колабораціонізм».

Answer: «колоніалізм».


Question: Прикладом визнання світовим співтовариством вагомого внеску УРСР у розгром нацистської Німеччини є надання республіці

Answer: статусу члена-засновниці Організації Об’єднаних Націй.

Answer: права добровільного виходу зі складу Радянського Союзу.

Answer: фінансової та технічної допомоги за «планом Маршалла».

Answer: гарантій нейтралітету державами Антигітлерівської коаліції.


Question: Який із цитованих документів потрібно використовувати, характеризуючи суспільно-політичне життя в Україні в період післявоєнної відбудови (1945 – початок 1950-х рр.)?

Answer: «Розпочалася робота з ліквідації неписьменності, посилюється пропагандистська робота серед населення. Використовуючи друковане слово, наша більшовицька партія формує свідомість радянської людини»

Answer: «Зворотною стороною буржуазного націоналізму є безрідний космополітизм, який проявляється в плазуванні та низькопоклонстві перед іноземщиною. Безрідний космополітизм є зброєю в боротьбі проти соціалізму»

Answer: «Опір набув великого поширення. Зброя, що залишилася з воєнних часів, стала умовою для розгортання селянської партизанської війни. Партизанські загони швидко розгорталися в лісостеповій зоні суцільної колективізації»

Answer: «Провести широку роз’яснювальну роботу серед широких верств населення стосовно доцільності ліквідації так званої «Української автокефальної православної церкви» як осередку відвертої петлюрівщини...»


Question: Ліквідацію галузевих міністерств і створення раднаргоспів (1957 р.) було здійснено партійно-радянським керівництвом СРСР з метою

Answer: запровадження ринкових відносин.

Answer: поліпшення умов праці на підприємствах.

Answer: децентралізації управління промисловістю.

Answer: надання колгоспам господарської самостійності.


Question: Що було характерним для українського дисидентського руху середини 1950 – початку 1960-х рр.?

Answer: організаційне становлення (гуртки, спілки, об’єднання), прагнення досягти мети конституційними методами (агітаційно-пропагандистські акції)

Answer: проведення масових мирних акцій протесту та громадянської непокори (демонстрації, мітинги, бойкоти дій місцевої адміністрації)

Answer: поєднання масових акцій протесту (демонстрації, мітинги) з акціями, спрямованими на дезорганізацію владних структур (страйки, повстання)

Answer: орієнтація на насильницьку боротьбу (підготовка терористичних актів, замахів на урядовців), перехід на нелегальне становище


Question: Екстенсивний розвиток економіки, який, на думку вчених, «...*наприкінці 1970 – на початку 1980-х рр. в СРСР, в тому числі й в Україні, цілком вичерпав свої можливості*» – це

Answer: спосіб збільшення обсягів виробництва внаслідок кількісного приросту таких факторів виробництва, як трудові ресурси, фінанси, машини, верстати, устаткування, сировина.

Answer: процес докорінних якісних змін у техніці та технології виробництва, організації праці, пов’язаний із перетворенням науки на безпосередню продуктивну силу суспільства.

Answer: зростання обсягів виробництва за рахунок впровадження досягнень науково-технічного прогресу, підвищення якості трудових ресурсів, форм організації виробництва.

Answer: метод господарювання, що поєднує централізоване керівництво з господарською самостійністю підприємств у використанні фінансів і реалізації готової продукції.


Question:
Якому діячеві належать такі факти біографії:

«У 1985 р. повернувся до Львова, де відновив правозахисну діяльність, видання «Українського вісника». Навесні 1990 р. обраний головою Львівської обласної ради народних депутатів. На перших виборах Президента України у 1991 р. посів друге місце, здобувши підтримку 23,27% виборців. У грудні 1992 р. став головою Народного Руху України»?*

Answer: Л. Лук’яненку

Answer: В. Чорноволу

Answer: М. Руденку

Answer: С. Хмарі


Question: 24 серпня 1991 р. Верховна Рада УРСР ухвалила

Answer: Закон «Про економічну самостійність Української РСР».

Answer: Декларацію про державний суверенітет України.

Answer: Акт проголошення незалежності України.

Answer: Угоду про створення Співдружності Незалежних Держав.


Question: Що було однією з ознак неолітичної революції?

Answer: Виготовлення керамічного посуду.

Answer: Вихід торгівлі за межі окремих племен.

Answer: Відокремлення ремесла від землеробства.

Answer: Початок виготовлення знарядь праці із заліза.


Question: Існування Київської Русі охоплює період

Answer: VII—IX ст.

Answer: VIII—XII ст.

Answer: IX—XIII ст.

Answer: X—XIV ст.


Question: Унаслідок військових походів київського князя Олега на Візантію

Answer: імперія втратила придунайські та причорноморські землі.

Answer: Київська Русь забезпечила охорону володінь Візантії в Криму.

Answer: Візантія визнала зверхність Київської Русі над Болгарським царством.

Answer: руські купці отримали право на безмитну торгівлю у Константинополі.


Question: Одним із наслідків упровадження християнства як державної релігії Київської Русі стало

Answer: розгортання тривалої боротьби держави та церкви з традиційними віруваннями.

Answer: об’єднання всіх східнослов’янських племен у єдину державу під зверхністю Константинополя.

Answer: установлення повної воєнно-політичної залежності Київської Русі від Візантійської імперії.

Answer: посилення політичної та культурної ізоляції Київської Русі з боку держав Західної Європи.


Question: «Руська правда» — це історичне джерело доби Київської Русі, що являє собою

Answer: збірники норм давньоруського права, особливо важливих для вивчення суспільних відносин і правової системи.

Answer: твори у яких в хронологічному порядку викладено події давньоруської історії, етапи становлення держави.

Answer: грамоти великого київського князя, що надавали дружинникам право управління окремими територіями.

Answer: збірки творів церковно-релігійного, публіцистичного характеру та загально-моральні повчання.


Question: Який процес був притаманний соціально-економічному розвиткові українських земель в другій половині XIV—XVI ст.?

Answer: Закріпачення селян і поширення панщини.

Answer: Занепад фільваркового господарства.

Answer: Формування ринку вільнонайманої праці.

Answer: Початок промислового перевороту.


Question: Однією з особливостей польського панування на українських землях у ХІV — першій половині ХVІ ст. є

Answer: надання руській мові статусу офіційної.

Answer: відновлення давньоруської системи управління.

Answer: збереження судочинства на основі норм «Руської правди».

Answer: насадження католицизму шляхом витіснення православ’я.


Question: Що було одним із наслідків укладення Люблінської унії (1569 р.)?

Answer: Ліквідація Великого князівства Литовського, перетворення його земель на провінції Польського королівства.

Answer: Зміцнення союзу Великого князівства Литовського та Польського королівства під час боротьби проти Тевтонського ордену.

Answer: Уніфікація адміністративно-територіального устрою Великого князівства Литовського за польським зразком.

Answer: Включення українських земель до складу Польського королівства, згуртування українського народу в межах однієї держави.


Question: Перший на українських землях слов’яно-греко-латинський навчальний заклад створено в

Answer: XIV ст.

Answer: XV ст.

Answer: XVI ст.

Answer: XVII ст.


Question: Одна з перших рукописних книг, перекладена тогочасною українською мовою під впливом подій європейської Реформації, — це

Answer: «Києво-Печерський патерик».

Answer: «Пересопницьке Євангеліє».

Answer: «Синопсис».

Answer: «Православне ісповідання віри».


Question: Перший період (1648—1649 рр.) Національно-визвольної війни українського народу під проводом Б. Хмельницького характеризувався

Answer: наданням Московським царством військової допомоги Україні, що сприяло успішному завершенню літньої кампанії та укладенню мирного договору.

Answer: тривалою й виснажливою боротьбою між козацькими та польськими військами, що не принесла жодного воєнного успіху українцям.

Answer: низкою перемог Війська Запорозького, які забезпечили автономію частині українських земель — трьом воєводствам у складі Речі Посполитої.

Answer: підписанням Україною військового союзу зі Швецією та Трансільванією, успішними спільними діями союзних військ на території Польщі.


Question: Які зміни відбулися в соціально-економічному житті українського народу в ході Національно-визвольної війни середини ХVІІ ст.?

Answer: Ліквідація кріпацтва та здобуття селянами особистої свободи.

Answer: Заборона продажу й дарування земельних маєтків і садиб.

Answer: Поширення фільваркової системи господарювання.

Answer: Зростання земельних володінь магнатів і шляхти.


Question:
Про який період у житті І. Мазепи йдеться в уривку з історичного джерела?

«…З італійськими майстрами, яких є кілька в гетьманській резиденції, говорив італійською мовою… Привернув Мазепа козаків до себе твердою владою, великою воєнною відвагою й розкішними прийняттями в своїй резиденції для козацької старшини… Він належить до тих людей, що воліють або зовсім мовчати, або говорити й не сказати».

Answer: Від служби у гетьмана П. Дорошенка до підписання Коломацьких статей.

Answer: Від підписання Коломацьких статей до руйнування Батурина.

Answer: Від руйнування Батурина до Полтавської битви.

Answer: Від Полтавської битви до втечі у турецькі володіння.


Question: Соціальний стан Лівобережної Гетьманщини та Слобідської України, що користувався правом спадкового землеволодіння, звільнявся від державних повинностей і податків за несення військової служби, — це

Answer: селянство.

Answer: козацтво.

Answer: міщанство.

Answer: духовенство.


Question: У якому році територія Кримського ханства увійшла до складу Російської імперії?

Answer: 1774 р.

Answer: 1768 р.

Answer: 1783 р.

Answer: 1787 р.


Question:
Про якого діяча йдеться в доповідній записці, адресованій королю Прусії?

«Вважаю своїм обов’язком доповісти Вашій Величності, що до мене таємно прибув дворянин із Малоросії, який твердить, що його послали мешканці цієї країни, які доведені до крайнього відчаю російською тиранією. Він хотів би знати, чи на випадок війни вони зможуть сподіватися на протекцію Вашої Величності — в такому випадку вони спробують скинути російське ярмо…»

Answer: М. Муравйова

Answer: П. Пестеля

Answer: І. Орлая

Answer: В. Капніста


Question: Унаслідок освітніх реформ Марії-Терезії та Йосифа ІІ (1770—1780-ті рр.) в Австрійській імперії

Answer: ліквідовано мережу греко-католицьких семінарій.

Answer: закрито Львівський університет і «Руський інститут».

Answer: підпорядковано всі приватні гімназії римсько-католицькій церкві.

Answer: запроваджено систему початкових шкіл із рідною мовою навчання.


Question: У якому уривку з історичних джерел відображено головні ідеї Кирило-Мефодіївського братства?

Answer: «…політичне об’єднання слов’ян є тією справжньою метою, до якої вони повинні прагнути. …при об’єднанні вони [українці, росіяни, білоруси] повинні мати свою самостійність».*

Answer: «Українська інтелігенція стає до боротьби кривавої... Вона виписує на своєму прапорі: «Одна, єдина, нероздільна, вільна, самостійна Україна від Карпатів аж по Кавказ». Усі, хто не за нас, ті проти нас…»

Answer: «Увесь російський народ складає один стан — громадянський… Всі різні племена, з яких складається Російська держава… становлять один народ російський. Будь-яка думка про федеративний устрій відкидається…»

Answer: «Наше завдання — розвивати нашу національність у всіх напрямках: вдосконаленням нашої мови, заведенням її у школах вищих і низших, …поширенням корисних книжок в українській мові…»


Question: «Емський указ» — це

Answer: постанова російського уряду про закриття на території імперії осередків товариства «Просвіта» та Літературного товариства ім. Т. Шевченка.

Answer: розпорядження російського міністра внутрішніх справ про заборону видання українською мовою навчальних книг, закриття недільних шкіл.

Answer: спільна ухвала Сенату та Синоду Руської православної церкви про заборону перекладу українською мовою Біблії та інших богослужебних книг.

Answer: таємне розпорядження російського імператора про заборону друкування та завезення з-за кордону книг українською мовою.


Question: Особливість економічного розвитку Наддніпрянської України в 60—90-х рр. ХІХ ст. визначалася

Answer: початком процесу індустріалізації.

Answer: витісненням іноземного капіталу національним.

Answer: скороченням обсягів промислового виробництва.

Answer: домінуванням державного сектору в промисловості.


Question: Яка подія відбулася під час російської революції 1905—1907 рр.?

Answer: Створення Союзу визволення України (СВУ).

Answer: Убивство російського прем’єр-міністра П. Столипіна.

Answer: Заснування першої на Наддніпрянській Україні «Просвіти».

Answer: Урочисте святкування сторіччя з дня народження Т. Шевченка.


Question: У ході проведення земельної реформи П. Столипіна селяни

Answer: виходили з общини й закріплювали землю у приватну власність.

Answer: одержували особисту свободу й невеликі наділи землі без викупу.

Answer: залишалися тимчасовозобов’язаними до укладення викупної угоди.

Answer: прикріплювалися до військових поселень, створених на Півдні України.


Question: Які факти стосуються життя і творчості Михайла Коцюбинського?

Answer: Член Братства тарасівців, голова товариства «Просвіта» у Чернігові, автор творів «Fata morgana», «Тіні забутих предків».

Answer: Один із засновників Харківського професійного театру, Харківської губернської бібліотеки, автор творів «Сватання на Гончарівці», «Маруся».

Answer: Директор Полтавського театру, член масонської ложі «Любов до істини», автор творів «Енеїда», «Наталка Полтавка».

Answer: Один із засновників Української радикальної партії, член Наукового товариства ім. Т. Шевченка, автор творів «Boa constrictor», «Борислав сміється».


Question: Напередодні Першої світової війни Австро-Угорщина претендувала на володіння

Answer: Волинню та Поділлям.

Answer: Донбасом і Придніпров’ям.

Answer: Північною Буковиною та Бессарабією.

Answer: Східною Галичиною та Північною Буковиною.


Question:
Коли відбувалися події, згадувані в уривку з історичного документа?

«...Наші праві націоналісти в особі графа Бобринського, посівши адміністративні посади в «П’ємонті українства», почали переслідувати український національний рух і силоміць навертати уніатів до православ’я. Тяжке враження справив арешт митрополита А. Шептицького… Все сприяло наростанню ворожості місцевого населення до переможців».

Answer: 1905—1907 рр.

Answer: 1908—1913 рр.

Answer: 1914—1915 рр.

Answer: 1916—1917 рр.


Question:
Наприкінці червня 1917 р. до Києва прибула делегація міністрів Тимчасового уряду. Під час переговорів із представниками Української Центральної Ради сторони дійшли компромісу.

У якому уривку з історичних джерел зафіксовано одну з умов досягнутого компромісу?

Answer: «Влада на території Української республіки віднині належить виключно радам робітничих, солдатських і селянських депутатів; …в центрі — Всеукраїнському з’їздові рад… його Центральному виконавчому комітетові…»

Answer: «…на землі Республіки Української має бути забезпечено всі свободи, здобуті всеросійською революцією: свободу слова, друку, віри, зібрань, союзів, страйків, недоторканності особи…»«…на землі Республіки Української має бути забезпечено всі свободи, здобуті всеросійською революцією: свободу слова, друку, віри, зібрань, союзів, страйків, недоторканності особи…»

Answer: «…визнаючи, що доля всіх народів Росії міцно зв’язана, …ми рішуче ставимось проти замірів самовільного здійснення автономії України до Всеросійського Учредительного Зібрання…»

Answer: «Однині Україна стає Українською Народною Республікою. Не відділяючись від Російської Республіки, ми твердо станемо на нашій землі, щоб помогти, аби уся Російська Республіка стала федерацією вільних народів…»


Question:
Про політику якого уряду в галузі освіти йдеться в уривку з історичного джерела?

«Для звуження впливу старої професури та викладачів було реорганізовано управління вищою школою. До факультетських рад включалися представники студентства, кількість яких у радах дорівнювала кількості викладачів. Від автономії вузів нічого не залишилося. Університети взагалі були ліквідовані, а на їхній основі утворювалися галузеві навчальні заклади, зокрема інститути народної освіти».

Answer: Ради Народних Міністрів Української Народної Республіки

Answer: Ради Міністрів Української Держави

Answer: Директорії Української Народної Республіки

Answer: Ради Народних Комісарів Української СРР


Question: Одним із наслідків упровадження в Україні НЕПу є

Answer: прискорення соціальної диференціації в містах, поява «нової буржуазії».

Answer: скорочення обсягів виробництва товарів повсякденного вжитку.

Answer: ліквідація закладів побутового обслуговування населення.

Answer: завершення процесу формування матеріально-технічної бази колгоспів.


Question: Створення літературно-художніх об’єднань, розширення мережі робітфаків, становлення Української автокефальної православної церкви — це складові культурного та духовного життя українського народу під час

Answer: Української революції (1917—1918 рр.).

Answer: боротьби за збереження державної незалежності (1918—1920 рр.).

Answer: нової економічної політики (1921—1928 рр.).

Answer: радянської модернізації (1929—1938 рр.).


Question: У якому уривку з історичних джерел відображено досягнення промисловості України за роки перших п’ятирічок?

Answer: «Наша промисловість зростає нечуваними кроками. Ми збудували Краматорський машинобудівний, Харківський тракторний заводи. Все це переконує, що боротьба за соціалізм захоплює мільйони ентузіастів».*

Answer: «…Темпи промислового розвитку Західної України були вищими, ніж на сході УРСР. …Тут споруджено понад 2,5 тис. великих і середніх промислових підприємств».*

Answer: «Реконструйовано легку та харчову промисловості, ліквідовано їх відставання від чорної металургії за рівнем капіталовкладень. Ці галузі увійшли в ряд передових галузей соціалістичного господарства».*

Answer: «З метою покращення управління промисловістю визнано за необхідне ліквідувати ради народного господарства і повністю підпорядкувати підприємства загальносоюзним і республіканським міністерствам за галузевим принципом».*


Question: Зрощення правлячої партії з державним апаратом, установлення жорсткого контролю за суспільно-політичним життям та економічною сферою в Україні в 1920—1930-х рр. свідчило про

Answer: зростання ролі громадянського суспільства.

Answer: завершення будівництва основ соціалізму.

Answer: зниження рівня життя населення.

Answer: зміцнення тоталітарного ладу.


Question: Президентом Карпатської України було обрано

Answer: К. Левицького.

Answer: А. Волошина.

Answer: Є. Петрушевича.

Answer: М. Грушевського.


Question: Велика Вітчизняна війна Радянського Союзу тривала впродовж

Answer: 1938—1944 рр.

Answer: 1939—1945 рр.

Answer: 1940—1946 рр.

Answer: 1941—1945 рр.


Question:
Про яку міжнародну організацію йдеться в цитованому документі?

«Засідання рекомендує, щоб Українська Радянська Соціалістична Республіка і Білоруська Радянська Соціалістична Республіка були запрошені стати членами-засновниками пропонованої Міжнародної Організації…»

Answer: Лігу Націй

Answer: Організацію Об’єднаних Націй

Answer: Раду Економічної Взаємодопомоги

Answer: Організацію Варшавського Договору


Question: Із якою метою в Україні наприкінці 1940 — початку 1950-х рр. розгорнуто кампанії боротьби проти «космополітизму» та «низькопоклонства перед Заходом»?

Answer: Звеличення ролі української інтелігенції в розбудові соціалізму.

Answer: Мобілізація суспільства на здійснення відбудови народного господарства.

Answer: Відновлення тотального політико-ідеологічного контролю за суспільством.

Answer: Переконання суспільства в перевагах соціалізму над капіталізмом.


Question: Про розширення економічної самостійності УРСР наприкінці 1950 — у першій половині 1960-х рр. свідчить

Answer: надання УРСР права залучати іноземні інвестиції в промисловість.

Answer: вихід УРСР із рубльової зони й запровадження національної валюти.

Answer: створення в УРСР власної фінансової, митної та податкової систем.

Answer: передання під контроль раднаргоспів УРСР більшості підприємств.


Question: Що було однією зі складових політики десталінізації (1953—1964 рр.)?

Answer: Ліквідація ГУЛАГу, відновлення в правах незаконно звинувачених і засуджених осіб.

Answer: Скасування монополії КПРС на владу, передання влади З'їзду народних депутатів СРСР.

Answer: Реорганізація партійного апарату та створення національних комуністичних партій.

Answer: Лібералізація державної політики щодо церкви, розширення мережі церковних громад.


Question:
Факти з життя якого українського суспільно-політичного діяча подано нижче?

«Юрист, правозахисник, один із засновників Української робітничо-селянської спілки. Арештований за «антирадянську агітацію та пропаганду» й засуджений до страти, згодом заміненої п’ятнадцятирічним ув’язненням. Автор книги «Сповідь у камері смертників». Нагороджений медаллю імені Святого Володимира «Борцям за волю України».

Answer: І. Дзюби

Answer: Є. Сверстюка

Answer: Л. Лук’яненка

Answer: В. Чорновола


Question: Стан народного господарства УРСР у 1970—1980-х рр. характеризувався

Answer: пріоритетним розвитком підприємств легкої та харчової промисловості.

Answer: стрімким зростанням обсягів сільськогосподарського виробництва.

Answer: переходом до інтенсивних методів господарювання.

Answer: падінням темпів промислового виробництва.


Question: В економічній сфері у період «перебудови» партійно-державне керівництво УРСР здійснило

Answer: ліквідацію галузевої системи управління народним господарством.

Answer: освоєння цілинних земель Казахстану, Сибіру, Північного Кавказу.

Answer: обмеження господарської самостійності промислових підприємств.

Answer: запровадження орендних і кооперативних форм господарювання.


Question: Який документ закріплював таке положення: «Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою»?

Answer: Декларація прав національностей України

Answer: Конституція України

Answer: Акт проголошення незалежності України

Answer: Декларація про державний суверенітет України


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Навколо аеродрому лежали пшеничні поля, *розбавлен..і* яскраво-ядучими квітами, над якими тягуче нависали оси. (2) Зранку сонце прогрівало асфальт і сушило траву, що пробивалася крізь *бетон..і* плити. (3) Біля злітної смуги рвалися на вітрі полотнища прапорів, тяглися дерева, *обплетен..і* павутиною й *запален..і* гострим ранковим світлом. (4) Над аеродромом безмежно нависало небо раннього червня, воно розгорталося під вітром, лунко підіймалося, й опадало вниз. (5) Оглушуючи ранок своїм допотопним дуднінням, [...] розвертався над сонним містечком, будячи його з легкого та примарного сну.

Замість пропуску в останньому реченні має бути слово

Answer: птах

Answer: літак

Answer: дощик

Answer: буревій


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Навколо аеродрому лежали пшеничні поля, *розбавлен..і* яскраво-ядучими квітами, над якими тягуче нависали оси. (2) Зранку сонце прогрівало асфальт і сушило траву, що пробивалася крізь *бетон..і* плити. (3) Біля злітної смуги рвалися на вітрі полотнища прапорів, тяглися дерева, *обплетен..і* павутиною й *запален..і* гострим ранковим світлом. (4) Над аеродромом безмежно нависало небо раннього червня, воно розгорталося під вітром, лунко підіймалося, й опадало вниз. (5) Оглушуючи ранок своїм допотопним дуднінням, [...] розвертався над сонним містечком, будячи його з легкого та примарного сну.

Слово *безмежно* в четвертому реченні можна замінити фразеологізмом

Answer: без продиху

Answer: не за горами

Answer: не з того кінця

Answer: без кінця-краю


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Навколо аеродрому лежали пшеничні поля, *розбавлен..і* яскраво-ядучими квітами, над якими тягуче нависали оси. (2) Зранку сонце прогрівало асфальт і сушило траву, що пробивалася крізь *бетон..і* плити. (3) Біля злітної смуги рвалися на вітрі полотнища прапорів, тяглися дерева, *обплетен..і* павутиною й *запален..і* гострим ранковим світлом. (4) Над аеродромом безмежно нависало небо раннього червня, воно розгорталося під вітром, лунко підіймалося, й опадало вниз. (5) Оглушуючи ранок своїм допотопним дуднінням, [...] розвертався над сонним містечком, будячи його з легкого та примарного сну.

З подвоєним **нн** у тексті треба писати слово

Answer: розбавлен..і

Answer: бетон..і

Answer: обплетен..і

Answer: запален..і


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Навколо аеродрому лежали пшеничні поля, *розбавлен..і* яскраво-ядучими квітами, над якими тягуче нависали оси. (2) Зранку сонце прогрівало асфальт і сушило траву, що пробивалася крізь *бетон..і* плити. (3) Біля злітної смуги рвалися на вітрі полотнища прапорів, тяглися дерева, *обплетен..і* павутиною й *запален..і* гострим ранковим світлом. (4) Над аеродромом безмежно нависало небо раннього червня, воно розгорталося під вітром, лунко підіймалося, й опадало вниз. (5) Оглушуючи ранок своїм допотопним дуднінням, [...] розвертався над сонним містечком, будячи його з легкого та примарного сну.

Прикметник *яскраво-ядучими* написано через дефіс, оскільки

Answer: це поєднання синонімічних слів

Answer: друга його частина є прикладкою

Answer: він означає відтінок кольору

Answer: він утворений від складного іменника


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Навколо аеродрому лежали пшеничні ***поля***, *розбавлен..і* яскраво-ядучими квітами, над якими тягуче нависали ***оси***. (2) Зранку сонце прогрівало асфальт і сушило траву, що пробивалася крізь *бетон..і* плити. (3) Біля злітної ***смуги*** рвалися на вітрі ***полотнища*** прапорів, тяглися дерева, *обплетен..і* павутиною й *запален..і* гострим ранковим світлом. (4) Над аеродромом безмежно нависало небо раннього червня, воно розгорталося під вітром, лунко підіймалося, й опадало вниз. (5) Оглушуючи ранок своїм допотопним дуднінням, [...] розвертався над сонним містечком, будячи його з легкого та примарного сну.

Форму однини має в тексті іменник

Answer: поля

Answer: оси

Answer: смуги

Answer: полотнища


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Навколо аеродрому лежали пшеничні поля, *розбавлен..і* яскраво-ядучими квітами, над якими тягуче нависали оси. (2) Зранку сонце прогрівало асфальт і сушило траву, що пробивалася крізь *бетон..і* плити. (3) Біля злітної смуги рвалися на вітрі полотнища прапорів, тяглися дерева, *обплетен..і* павутиною й *запален..і* гострим ранковим світлом. (4) Над аеродромом безмежно нависало небо раннього червня, воно розгорталося під вітром, лунко підіймалося, й опадало вниз. (5) Оглушуючи ранок своїм допотопним дуднінням, [...] розвертався над сонним містечком, будячи його з легкого та примарного сну.

Простим є речення

Answer: друге

Answer: третє

Answer: четверте

Answer: п’яте


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Навколо аеродрому лежали пшеничні поля, *розбавлен..і* яскраво-ядучими квітами, над якими тягуче нависали оси. (2) Зранку сонце прогрівало асфальт і сушило траву, що пробивалася крізь *бетон..і* плити. (3) Біля злітної смуги рвалися на вітрі полотнища прапорів, тяглися дерева, *обплетен..і* павутиною й *запален..і* гострим ранковим світлом. (4) Над аеродромом безмежно нависало небо раннього червня, воно розгорталося під вітром, лунко підіймалося, й опадало вниз. (5) Оглушуючи ранок своїм допотопним дуднінням, [...] розвертався над сонним містечком, будячи його з легкого та примарного сну.

Пунктуаційну помилку допущено в реченні

Answer: першому

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: четвертому


Question: На другий склад падає наголос у слові

Answer: одинадцять

Answer: черговий

Answer: цемент

Answer: кидати

Answer: поки


Question: Літеру *е* треба писати на місці обох пропусків рядка

Answer: в..сняне мар..во

Answer: вир..нає сон..чко

Answer: в..личезний п..ріг

Answer: заст..бнути к..шеню

Answer: кр..шталеве джер..ло


Question: Помилково вжито слово в рядку

Answer: розв’язувати задачу

Answer: уникнути небезпеки

Answer: надіслати привітання

Answer: заказати букет квітів

Answer: перекладати сербською


Question: Неправильно утворено слово

Answer: мебельний

Answer: харчовий

Answer: роздрібний

Answer: критичний

Answer: терміновий


Question: Неправильно утворено форму слова у варіанті

Answer: познімали пальта

Answer: у чистім полі

Answer: усих учасників

Answer: стежачи за дітьми

Answer: упродовж доби


Question: Неправильно побудовано речення

Answer: Письменник прагнув розповісти про внутрішній світ Івана Дідуха й чому він емігрує.

Answer: Першим розповів європейцям про Єгипет невтомний мандрівник та історик Геродот.

Answer: Працюючи з художнім словом, Емма Андієвська виходить за рамки стандарту й буденщини.

Answer: За дорученням Київської археографічної комісії Шевченко робив замальовки пам’яток української історії й архітектури.

Answer: У людства завжди були й будуть питання, на які воно, вочевидь, відповіді не знайде ніколи.


Question:
Прочитайте уривок.

*Людина велична (1) своїх крайнощах: (2) мистецтві, коханні, самопожертві, (3) відданості і (4) егоїзмі. (5) се ж світу найчастіше не вистачає саме золотої середини.*

Літеру *у* слід писати на місці всіх цифр, окрім

Answer: 1

Answer: 2

Answer: 3

Answer: 4

Answer: 5


Question: Правильну відмінкову форму числівника *сто вісімдесят сім* наведено в рядку

Answer: *Р. в.* ста вісімдесяти семи

Answer: *Д. в.* сто вісімдесяти семи

Answer: *З. в.* ста вісімдесят сім

Answer: *О. в.* ста вісімдесятьма сіма

Answer: *М. в.* (у) сто вісімдесяти семи


Question: Через дефіс пишуться всі прислівники рядка

Answer: віч/на/віч, по/домашньому, будь/де

Answer: по/людськи, як/небудь, в/тричі

Answer: колись/то, хтозна/куди як/найбільше

Answer: де/не/де, в/цілому, по/четверте

Answer: на/радість, хоч/не/хоч, далеко/таки


Question: Правильно утворено форму третьої особи множини від інфінітива

Answer: проводжати — проводять

Answer: полоти — полять

Answer: кричати — кричуть

Answer: хотіти — хотять

Answer: бігти — біжать


Question: Кому перед *як* треба поставити в реченні

Answer: Пам’ятаю ці події як сьогодні.

Answer: Затримався не більше як на годину.

Answer: Вивчаємо звук як одиницю мовлення.

Answer: Дощ полив як із відра.

Answer: Роса посипалась як дощ.


Question: Кількість букв і звуків однакова в кожному слові рядка

Answer: дзвін, ескадрилья, вишня

Answer: любов, пасьянс, щупальце

Answer: київський, пояснення, шістсот

Answer: жульєн, різьбяр, неприязнь

Answer: ячмінь, джерельце, лінощі


Question: Граматично правильне закінчення речення «Читаючи «Зачаровану Десну» О. Довженка…»

Answer: збагачується ваше мовлення.

Answer: ви збагачуєте своє мовлення.

Answer: звертається увага на багатство мови.

Answer: вас зацікавлять багато епізодів.

Answer: перед нами постає світ дитинства.


Question: У реченні «Викладач дуже зрадів, … почув самостійні судження студентів» може бути кожен з названих сполучників, окрім

Answer: бо

Answer: адже

Answer: тобто

Answer: оскільки

Answer: тому що


Question:
Прочитайте речення.

*Сонце зайшло (1) та відблиски неба ще живуть на стрілчастих (2) блискучих ракетах (3) що (4) скільки глянеш (5) височать по всьому степу.*

Кόму треба ставити на місці всіх цифр, окрім

Answer: 1

Answer: 2

Answer: 3

Answer: 4

Answer: 5


Question: Помилку в написанні імені по батькові допущено в рядку

Answer: Тарасович, Євгенович, Юрійович

Answer: Віталієвич, Ігорович, Степанівна

Answer: Андрійович, Миронівна, Васильович

Answer: Анатолійович, Микитович, Савівна

Answer: Григорович, Іллівна, Миколайович


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Містика київських потопів**

(1–3) Чи хтось бачив, щоб над Києвом летів великий білий птах? Ні? Правда, небагато киян упізнали б лебедя. Більшості на небо ніколи й глянути. А я з дитинства пам’ятаю, як схвильовано видивлялися навесні білого лебедя старші сусідки.

(4–6) Зараз мало хто в Києві знає, як це стосується можливого потопу. Звісно, прикмети тепер не завжди працюють, зважаючи на екологію та «вдосконалення» природи. Лише Господь достеменно знає, як воно буде кожного разу насправді.

(7–16) А бувало по-всякому. Пам’ять поколінь донесла цікаві оповідки про те, як і чому заливало Київ; що віщувало шкоду від стихії та які містичні сили «відповідали» за провіщення чи відвернення лиха. У дитинстві я чула від мешканців київського Подолу все нові версії витівок Видибая — так називали Перуна, якого вкинули в Дніпро, коли хрестили киян. Що характерно, кияни зробили з нього не мстивого грізного діда, а віщуна, який міг допомогти. Скільки хлопчаків щоліта пірнало в районі Видубицького монастиря, скільки дітлахів нишпорило «печерами» в горі поруч, сподіваючись знайти золоті та срібні Перунові стріли! Навіть розповідали,що десь на горі жила ворожка, яка мала одну стрілу й використовувала її у своєму ремеслі. Однак усе ж не Видибай став провісником потопів.

(17–24) Героїнею відповідних віщувань була Либідь, сестра засновників Києва. Саме вона, перевтілена в білого птаха, попереджала про небезпеку від води. За старокиївськими переказами, Либідь, явившись як птах, що голосить, могла попередити праведну душу навіть тоді, коли хтось замірявся закладати будинок на підземних плавунах. А таких територій над річкою Либідь і в інших київських закутках було чимало. Бідних киян — мешканців Либідських мочар — описав Іван Нечуй-Левицький у «Київських прохачах»: раніше на тамтешніх непевних ґрунтах тільки бідняки та прохачі й селилися.

(25–28) Однак найбільше з тривогою та надією виглядали Либідь навесні, очікуючи водопілля. Деякі киянки навіть намагалися задобрити її, залишаючи гостинці в дуплах столітніх верб над водою. Душа княжни могла попередити і про біду, і про життєдайну воду.

(29–34) А починалося все так: за переказом, сестра засновників Києва Либідь була жрицею богині водної стихії Дани. Письменниця Наталена Королева у своїх «Легендах старокиївських» згадує про це, однак наділяє долю князівни напруженим, фатальним драматизмом. Старі ж кияни були переконані, що жила князівна Либідь довго та щасливо, сповна виконала свою місію жриці, а по смерті залишилася берегинею-заступницею киян.

(35–47) Цікаво, що певний час заступатися доводилося через дрібниці: хтось джерельце необачно замутив чи на річці насмітив. Але на початку смутних часів князівських незгод один із нащадків Ярославичів піддався на вмовляння купців трохи поглибити й розширити річку Почайну, щоб зручніше було підпливати важким суднам, переповненим крамом. Подейкується в переказі, що зробив він то за «мзду купецьку велику», бо хотів поставити собі новий терем. Пролетіла начебто тоді Либідь із жалібно-гнівним криком, і хазяйновиті кияни занепокоїлися, стали грудьми проти купців-зачинщиків і князя. І що ж: робіт з «удосконалення» Почайни не докінчили — відмовилися від «грішного діла». Судна тих купців потрощила буря на Дніпрі, яка невідомо звідки взялася серед погожого дня, а наступної весни сталося лихо на воді з кимось із князевих родичів. Сам же він залишився на весь вік зганьбленим і безталанним, бо обурені кияни прийшли з вилами під новий терем, що не пішов йому на користь…

(48–53) «Екологічний урок» був засвоєний і замолений, тривалий час кияни не потерпали від води. Були навали й пожежі, але нікому й на думку не спадало змагатися з природою, самовпевнено її гнуздати. Аж поки, крім варварського «зняття скальпу» із Замкової гори за наказом Петра І, щоб знищити саму згадку про княжу столицю, крім абсурдної, з огляду на особливості рельєфу, перебудови київських укріплень, — було задумано і масштабний, як на XVIII століття, проект «підкорення річки».

(54–62) Коли 1712 року задля зручнішого проходження барок почали перекопувати Почайнинську косу, що захищала Поділ від великої води, старі кияни — від князівських нащадків до майстрових подолян — обурилися, протестували й чекали клекоту Либеді. Але яке було діло до старосвітських «малоруських пліток» і «забобоннихпротестів» тодішній київській колоніальній адміністрації! Можливо, також «купці» переконали… Що сталося потім — відомо: перерізану косу Дніпро згодом розмив, від Почайни залишилося кілька озер, і відтоді Поділ стало періодично заливати з чималими збитками, смертельними хворобами від розмитих старих комунікацій, куди потрапляли води з-під цвинтарів, і розмоканням від цієї «мертвої» води осель.

(63–67) Як казали старі кияни, то кара й за наші гріхи, що не вберегли угіддя Либеді та свій предківський спадок від сваволі. Такі розмови я чула перед потопом 1970 року, коли залило значну частину Подолу, а вода в підвалах стояла подекуди років два. Бачити Либідь над Києвом не доводилося, однак сусідські родини про це розповідали.

(68–75) Останній (1979 року) потоп у Києві я зустріла вже школяркою. Із групою художньої школи виїздила в Гідропарк на етюди і якось побачила великого птаха на малюнку іншої дівчинки — киянки в першому поколінні, котра не знала про віщунку Либідь. На запитання, що це за птах, колежанка відповіла, що бачила лебедя в небі, тож і відтворила сумлінно на папері. Наступним запитанням стало, чи птах кричав, на що була заперечна відповідь. Розповідь викладачки про птаха й можливе витлумачення його появи було сприйнято як гарну казку, однак незабаром пів-Гідропарку залило.

(76–82) За старокиївським переказом, Либідь, яка мовчки пролітає над якоюсь київською місциною,— це вістка про півбіди, на відміну від гіршої ситуації, коли птах голосить. Якщо ж з’являється білим птахом у веселці — це провісник лагідної весни, коли вода до людей добра. Тоді кияни поспішали, поки веселка не погасне, набрати водиці з живого джерела: вона, осінена крилом Либеді, вважалася помічною багато в чому: проти хвороб; для дівчат, які нею вмивалися «на красу»; для «відливання» лиха від хати.

(83–84) Дай, Боже, бачити тільки добрі знаки над нашими домівками, але для цього треба і не робити лиха самим, і не допускати його від інших.

*За Ольгою Недавньою, газета «Дзеркало тижня», 897 слів*

Фразеологізмом у тексті є вислів

Answer: на небо ніколи глянути (рядок 2)

Answer: Перунові стріли (рядок 14)

Answer: стати грудьми (рядок 41)

Answer: великий птах (рядок 69)


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Містика київських потопів**

(1–3) Чи хтось бачив, щоб над Києвом летів великий білий птах? Ні? Правда, небагато киян упізнали б лебедя. Більшості на небо ніколи й глянути. А я з дитинства пам’ятаю, як схвильовано видивлялися навесні білого лебедя старші сусідки.

(4–6) Зараз мало хто в Києві знає, як це стосується можливого потопу. Звісно, прикмети тепер не завжди працюють, зважаючи на екологію та «вдосконалення» природи. Лише Господь достеменно знає, як воно буде кожного разу насправді.

(7–16) А бувало по-всякому. Пам’ять поколінь донесла цікаві оповідки про те, як і чому заливало Київ; що віщувало шкоду від стихії та які містичні сили «відповідали» за провіщення чи відвернення лиха. У дитинстві я чула від мешканців київського Подолу все нові версії витівок Видибая — так називали Перуна, якого вкинули в Дніпро, коли хрестили киян. Що характерно, кияни зробили з нього не мстивого грізного діда, а віщуна, який міг допомогти. Скільки хлопчаків щоліта пірнало в районі Видубицького монастиря, скільки дітлахів нишпорило «печерами» в горі поруч, сподіваючись знайти золоті та срібні Перунові стріли! Навіть розповідали,що десь на горі жила ворожка, яка мала одну стрілу й використовувала її у своєму ремеслі. Однак усе ж не Видибай став провісником потопів.

(17–24) Героїнею відповідних віщувань була Либідь, сестра засновників Києва. Саме вона, перевтілена в білого птаха, попереджала про небезпеку від води. За старокиївськими переказами, Либідь, явившись як птах, що голосить, могла попередити праведну душу навіть тоді, коли хтось замірявся закладати будинок на підземних плавунах. А таких територій над річкою Либідь і в інших київських закутках було чимало. Бідних киян — мешканців Либідських мочар — описав Іван Нечуй-Левицький у «Київських прохачах»: раніше на тамтешніх непевних ґрунтах тільки бідняки та прохачі й селилися.

(25–28) Однак найбільше з тривогою та надією виглядали Либідь навесні, очікуючи водопілля. Деякі киянки навіть намагалися задобрити її, залишаючи гостинці в дуплах столітніх верб над водою. Душа княжни могла попередити і про біду, і про життєдайну воду.

(29–34) А починалося все так: за переказом, сестра засновників Києва Либідь була жрицею богині водної стихії Дани. Письменниця Наталена Королева у своїх «Легендах старокиївських» згадує про це, однак наділяє долю князівни напруженим, фатальним драматизмом. Старі ж кияни були переконані, що жила князівна Либідь довго та щасливо, сповна виконала свою місію жриці, а по смерті залишилася берегинею-заступницею киян.

(35–47) Цікаво, що певний час заступатися доводилося через дрібниці: хтось джерельце необачно замутив чи на річці насмітив. Але на початку смутних часів князівських незгод один із нащадків Ярославичів піддався на вмовляння купців трохи поглибити й розширити річку Почайну, щоб зручніше було підпливати важким суднам, переповненим крамом. Подейкується в переказі, що зробив він то за «мзду купецьку велику», бо хотів поставити собі новий терем. Пролетіла начебто тоді Либідь із жалібно-гнівним криком, і хазяйновиті кияни занепокоїлися, стали грудьми проти купців-зачинщиків і князя. І що ж: робіт з «удосконалення» Почайни не докінчили — відмовилися від «грішного діла». Судна тих купців потрощила буря на Дніпрі, яка невідомо звідки взялася серед погожого дня, а наступної весни сталося лихо на воді з кимось із князевих родичів. Сам же він залишився на весь вік зганьбленим і безталанним, бо обурені кияни прийшли з вилами під новий терем, що не пішов йому на користь…

(48–53) «Екологічний урок» був засвоєний і замолений, тривалий час кияни не потерпали від води. Були навали й пожежі, але нікому й на думку не спадало змагатися з природою, самовпевнено її гнуздати. Аж поки, крім варварського «зняття скальпу» із Замкової гори за наказом Петра І, щоб знищити саму згадку про княжу столицю, крім абсурдної, з огляду на особливості рельєфу, перебудови київських укріплень, — було задумано і масштабний, як на XVIII століття, проект «підкорення річки».

(54–62) Коли 1712 року задля зручнішого проходження барок почали перекопувати Почайнинську косу, що захищала Поділ від великої води, старі кияни — від князівських нащадків до майстрових подолян — обурилися, протестували й чекали клекоту Либеді. Але яке було діло до старосвітських «малоруських пліток» і «забобоннихпротестів» тодішній київській колоніальній адміністрації! Можливо, також «купці» переконали… Що сталося потім — відомо: перерізану косу Дніпро згодом розмив, від Почайни залишилося кілька озер, і відтоді Поділ стало періодично заливати з чималими збитками, смертельними хворобами від розмитих старих комунікацій, куди потрапляли води з-під цвинтарів, і розмоканням від цієї «мертвої» води осель.

(63–67) Як казали старі кияни, то кара й за наші гріхи, що не вберегли угіддя Либеді та свій предківський спадок від сваволі. Такі розмови я чула перед потопом 1970 року, коли залило значну частину Подолу, а вода в підвалах стояла подекуди років два. Бачити Либідь над Києвом не доводилося, однак сусідські родини про це розповідали.

(68–75) Останній (1979 року) потоп у Києві я зустріла вже школяркою. Із групою художньої школи виїздила в Гідропарк на етюди і якось побачила великого птаха на малюнку іншої дівчинки — киянки в першому поколінні, котра не знала про віщунку Либідь. На запитання, що це за птах, колежанка відповіла, що бачила лебедя в небі, тож і відтворила сумлінно на папері. Наступним запитанням стало, чи птах кричав, на що була заперечна відповідь. Розповідь викладачки про птаха й можливе витлумачення його появи було сприйнято як гарну казку, однак незабаром пів-Гідропарку залило.

(76–82) За старокиївським переказом, Либідь, яка мовчки пролітає над якоюсь київською місциною,— це вістка про півбіди, на відміну від гіршої ситуації, коли птах голосить. Якщо ж з’являється білим птахом у веселці — це провісник лагідної весни, коли вода до людей добра. Тоді кияни поспішали, поки веселка не погасне, набрати водиці з живого джерела: вона, осінена крилом Либеді, вважалася помічною багато в чому: проти хвороб; для дівчат, які нею вмивалися «на красу»; для «відливання» лиха від хати.

(83–84) Дай, Боже, бачити тільки добрі знаки над нашими домівками, але для цього треба і не робити лиха самим, і не допускати його від інших.

*За Ольгою Недавньою, газета «Дзеркало тижня», 897 слів*

Назвою річки є в тексті слово

Answer: Либідь

Answer: Видибай

Answer: Дана

Answer: Перун


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Містика київських потопів**

(1–3) Чи хтось бачив, щоб над Києвом летів великий білий птах? Ні? Правда, небагато киян упізнали б лебедя. Більшості на небо ніколи й глянути. А я з дитинства пам’ятаю, як схвильовано видивлялися навесні білого лебедя старші сусідки.

(4–6) Зараз мало хто в Києві знає, як це стосується можливого потопу. Звісно, прикмети тепер не завжди працюють, зважаючи на екологію та «вдосконалення» природи. Лише Господь достеменно знає, як воно буде кожного разу насправді.

(7–16) А бувало по-всякому. Пам’ять поколінь донесла цікаві оповідки про те, як і чому заливало Київ; що віщувало шкоду від стихії та які містичні сили «відповідали» за провіщення чи відвернення лиха. У дитинстві я чула від мешканців київського Подолу все нові версії витівок Видибая — так називали Перуна, якого вкинули в Дніпро, коли хрестили киян. Що характерно, кияни зробили з нього не мстивого грізного діда, а віщуна, який міг допомогти. Скільки хлопчаків щоліта пірнало в районі Видубицького монастиря, скільки дітлахів нишпорило «печерами» в горі поруч, сподіваючись знайти золоті та срібні Перунові стріли! Навіть розповідали,що десь на горі жила ворожка, яка мала одну стрілу й використовувала її у своєму ремеслі. Однак усе ж не Видибай став провісником потопів.

(17–24) Героїнею відповідних віщувань була Либідь, сестра засновників Києва. Саме вона, перевтілена в білого птаха, попереджала про небезпеку від води. За старокиївськими переказами, Либідь, явившись як птах, що голосить, могла попередити праведну душу навіть тоді, коли хтось замірявся закладати будинок на підземних плавунах. А таких територій над річкою Либідь і в інших київських закутках було чимало. Бідних киян — мешканців Либідських мочар — описав Іван Нечуй-Левицький у «Київських прохачах»: раніше на тамтешніх непевних ґрунтах тільки бідняки та прохачі й селилися.

(25–28) Однак найбільше з тривогою та надією виглядали Либідь навесні, очікуючи водопілля. Деякі киянки навіть намагалися задобрити її, залишаючи гостинці в дуплах столітніх верб над водою. Душа княжни могла попередити і про біду, і про життєдайну воду.

(29–34) А починалося все так: за переказом, сестра засновників Києва Либідь була жрицею богині водної стихії Дани. Письменниця Наталена Королева у своїх «Легендах старокиївських» згадує про це, однак наділяє долю князівни напруженим, фатальним драматизмом. Старі ж кияни були переконані, що жила князівна Либідь довго та щасливо, сповна виконала свою місію жриці, а по смерті залишилася берегинею-заступницею киян.

(35–47) Цікаво, що певний час заступатися доводилося через дрібниці: хтось джерельце необачно замутив чи на річці насмітив. Але на початку смутних часів князівських незгод один із нащадків Ярославичів піддався на вмовляння купців трохи поглибити й розширити річку Почайну, щоб зручніше було підпливати важким суднам, переповненим крамом. Подейкується в переказі, що зробив він то за «мзду купецьку велику», бо хотів поставити собі новий терем. Пролетіла начебто тоді Либідь із жалібно-гнівним криком, і хазяйновиті кияни занепокоїлися, стали грудьми проти купців-зачинщиків і князя. І що ж: робіт з «удосконалення» Почайни не докінчили — відмовилися від «грішного діла». Судна тих купців потрощила буря на Дніпрі, яка невідомо звідки взялася серед погожого дня, а наступної весни сталося лихо на воді з кимось із князевих родичів. Сам же він залишився на весь вік зганьбленим і безталанним, бо обурені кияни прийшли з вилами під новий терем, що не пішов йому на користь…

(48–53) «Екологічний урок» був засвоєний і замолений, тривалий час кияни не потерпали від води. Були навали й пожежі, але нікому й на думку не спадало змагатися з природою, самовпевнено її гнуздати. Аж поки, крім варварського «зняття скальпу» із Замкової гори за наказом Петра І, щоб знищити саму згадку про княжу столицю, крім абсурдної, з огляду на особливості рельєфу, перебудови київських укріплень, — було задумано і масштабний, як на XVIII століття, проект «підкорення річки».

(54–62) Коли 1712 року задля зручнішого проходження барок почали перекопувати Почайнинську косу, що захищала Поділ від великої води, старі кияни — від князівських нащадків до майстрових подолян — обурилися, протестували й чекали клекоту Либеді. Але яке було діло до старосвітських «малоруських пліток» і «забобоннихпротестів» тодішній київській колоніальній адміністрації! Можливо, також «купці» переконали… Що сталося потім — відомо: перерізану косу Дніпро згодом розмив, від Почайни залишилося кілька озер, і відтоді Поділ стало періодично заливати з чималими збитками, смертельними хворобами від розмитих старих комунікацій, куди потрапляли води з-під цвинтарів, і розмоканням від цієї «мертвої» води осель.

(63–67) Як казали старі кияни, то кара й за наші гріхи, що не вберегли угіддя Либеді та свій предківський спадок від сваволі. Такі розмови я чула перед потопом 1970 року, коли залило значну частину Подолу, а вода в підвалах стояла подекуди років два. Бачити Либідь над Києвом не доводилося, однак сусідські родини про це розповідали.

(68–75) Останній (1979 року) потоп у Києві я зустріла вже школяркою. Із групою художньої школи виїздила в Гідропарк на етюди і якось побачила великого птаха на малюнку іншої дівчинки — киянки в першому поколінні, котра не знала про віщунку Либідь. На запитання, що це за птах, колежанка відповіла, що бачила лебедя в небі, тож і відтворила сумлінно на папері. Наступним запитанням стало, чи птах кричав, на що була заперечна відповідь. Розповідь викладачки про птаха й можливе витлумачення його появи було сприйнято як гарну казку, однак незабаром пів-Гідропарку залило.

(76–82) За старокиївським переказом, Либідь, яка мовчки пролітає над якоюсь київською місциною,— це вістка про півбіди, на відміну від гіршої ситуації, коли птах голосить. Якщо ж з’являється білим птахом у веселці — це провісник лагідної весни, коли вода до людей добра. Тоді кияни поспішали, поки веселка не погасне, набрати водиці з живого джерела: вона, осінена крилом Либеді, вважалася помічною багато в чому: проти хвороб; для дівчат, які нею вмивалися «на красу»; для «відливання» лиха від хати.

(83–84) Дай, Боже, бачити тільки добрі знаки над нашими домівками, але для цього треба і не робити лиха самим, і не допускати його від інших.

*За Ольгою Недавньою, газета «Дзеркало тижня», 897 слів*

Синонімами до слова *гнуздати* (рядок 50) є всі слова, окрім

Answer: приборкувати

Answer: затамовувати

Answer: упокорювати

Answer: угамовувати


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Містика київських потопів**

(1–3) Чи хтось бачив, щоб над Києвом летів великий білий птах? Ні? Правда, небагато киян упізнали б лебедя. Більшості на небо ніколи й глянути. А я з дитинства пам’ятаю, як схвильовано видивлялися навесні білого лебедя старші сусідки.

(4–6) Зараз мало хто в Києві знає, як це стосується можливого потопу. Звісно, прикмети тепер не завжди працюють, зважаючи на екологію та «вдосконалення» природи. Лише Господь достеменно знає, як воно буде кожного разу насправді.

(7–16) А бувало по-всякому. Пам’ять поколінь донесла цікаві оповідки про те, як і чому заливало Київ; що віщувало шкоду від стихії та які містичні сили «відповідали» за провіщення чи відвернення лиха. У дитинстві я чула від мешканців київського Подолу все нові версії витівок Видибая — так називали Перуна, якого вкинули в Дніпро, коли хрестили киян. Що характерно, кияни зробили з нього не мстивого грізного діда, а віщуна, який міг допомогти. Скільки хлопчаків щоліта пірнало в районі Видубицького монастиря, скільки дітлахів нишпорило «печерами» в горі поруч, сподіваючись знайти золоті та срібні Перунові стріли! Навіть розповідали,що десь на горі жила ворожка, яка мала одну стрілу й використовувала її у своєму ремеслі. Однак усе ж не Видибай став провісником потопів.

(17–24) Героїнею відповідних віщувань була Либідь, сестра засновників Києва. Саме вона, перевтілена в білого птаха, попереджала про небезпеку від води. За старокиївськими переказами, Либідь, явившись як птах, що голосить, могла попередити праведну душу навіть тоді, коли хтось замірявся закладати будинок на підземних плавунах. А таких територій над річкою Либідь і в інших київських закутках було чимало. Бідних киян — мешканців Либідських мочар — описав Іван Нечуй-Левицький у «Київських прохачах»: раніше на тамтешніх непевних ґрунтах тільки бідняки та прохачі й селилися.

(25–28) Однак найбільше з тривогою та надією виглядали Либідь навесні, очікуючи водопілля. Деякі киянки навіть намагалися задобрити її, залишаючи гостинці в дуплах столітніх верб над водою. Душа княжни могла попередити і про біду, і про життєдайну воду.

(29–34) А починалося все так: за переказом, сестра засновників Києва Либідь була жрицею богині водної стихії Дани. Письменниця Наталена Королева у своїх «Легендах старокиївських» згадує про це, однак наділяє долю князівни напруженим, фатальним драматизмом. Старі ж кияни були переконані, що жила князівна Либідь довго та щасливо, сповна виконала свою місію жриці, а по смерті залишилася берегинею-заступницею киян.

(35–47) Цікаво, що певний час заступатися доводилося через дрібниці: хтось джерельце необачно замутив чи на річці насмітив. Але на початку смутних часів князівських незгод один із нащадків Ярославичів піддався на вмовляння купців трохи поглибити й розширити річку Почайну, щоб зручніше було підпливати важким суднам, переповненим крамом. Подейкується в переказі, що зробив він то за «мзду купецьку велику», бо хотів поставити собі новий терем. Пролетіла начебто тоді Либідь із жалібно-гнівним криком, і хазяйновиті кияни занепокоїлися, стали грудьми проти купців-зачинщиків і князя. І що ж: робіт з «удосконалення» Почайни не докінчили — відмовилися від «грішного діла». Судна тих купців потрощила буря на Дніпрі, яка невідомо звідки взялася серед погожого дня, а наступної весни сталося лихо на воді з кимось із князевих родичів. Сам же він залишився на весь вік зганьбленим і безталанним, бо обурені кияни прийшли з вилами під новий терем, що не пішов йому на користь…

(48–53) «Екологічний урок» був засвоєний і замолений, тривалий час кияни не потерпали від води. Були навали й пожежі, але нікому й на думку не спадало змагатися з природою, самовпевнено її гнуздати. Аж поки, крім варварського «зняття скальпу» із Замкової гори за наказом Петра І, щоб знищити саму згадку про княжу столицю, крім абсурдної, з огляду на особливості рельєфу, перебудови київських укріплень, — було задумано і масштабний, як на XVIII століття, проект «підкорення річки».

(54–62) Коли 1712 року задля зручнішого проходження барок почали перекопувати Почайнинську косу, що захищала Поділ від великої води, старі кияни — від князівських нащадків до майстрових подолян — обурилися, протестували й чекали клекоту Либеді. Але яке було діло до старосвітських «малоруських пліток» і «забобоннихпротестів» тодішній київській колоніальній адміністрації! Можливо, також «купці» переконали… Що сталося потім — відомо: перерізану косу Дніпро згодом розмив, від Почайни залишилося кілька озер, і відтоді Поділ стало періодично заливати з чималими збитками, смертельними хворобами від розмитих старих комунікацій, куди потрапляли води з-під цвинтарів, і розмоканням від цієї «мертвої» води осель.

(63–67) Як казали старі кияни, то кара й за наші гріхи, що не вберегли угіддя Либеді та свій предківський спадок від сваволі. Такі розмови я чула перед потопом 1970 року, коли залило значну частину Подолу, а вода в підвалах стояла подекуди років два. Бачити Либідь над Києвом не доводилося, однак сусідські родини про це розповідали.

(68–75) Останній (1979 року) потоп у Києві я зустріла вже школяркою. Із групою художньої школи виїздила в Гідропарк на етюди і якось побачила великого птаха на малюнку іншої дівчинки — киянки в першому поколінні, котра не знала про віщунку Либідь. На запитання, що це за птах, колежанка відповіла, що бачила лебедя в небі, тож і відтворила сумлінно на папері. Наступним запитанням стало, чи птах кричав, на що була заперечна відповідь. Розповідь викладачки про птаха й можливе витлумачення його появи було сприйнято як гарну казку, однак незабаром пів-Гідропарку залило.

(76–82) За старокиївським переказом, Либідь, яка мовчки пролітає над якоюсь київською місциною,— це вістка про півбіди, на відміну від гіршої ситуації, коли птах голосить. Якщо ж з’являється білим птахом у веселці — це провісник лагідної весни, коли вода до людей добра. Тоді кияни поспішали, поки веселка не погасне, набрати водиці з живого джерела: вона, осінена крилом Либеді, вважалася помічною багато в чому: проти хвороб; для дівчат, які нею вмивалися «на красу»; для «відливання» лиха від хати.

(83–84) Дай, Боже, бачити тільки добрі знаки над нашими домівками, але для цього треба і не робити лиха самим, і не допускати його від інших.

*За Ольгою Недавньою, газета «Дзеркало тижня», 897 слів*

Трагічною була доля князівни Либеді за версією

Answer: Ольги Недавньої

Answer: Івана-Нечуя-Левицького

Answer: Наталени Королевої

Answer: старокиївських переказів


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Містика київських потопів**

(1–3) Чи хтось бачив, щоб над Києвом летів великий білий птах? Ні? Правда, небагато киян упізнали б лебедя. Більшості на небо ніколи й глянути. А я з дитинства пам’ятаю, як схвильовано видивлялися навесні білого лебедя старші сусідки.

(4–6) Зараз мало хто в Києві знає, як це стосується можливого потопу. Звісно, прикмети тепер не завжди працюють, зважаючи на екологію та «вдосконалення» природи. Лише Господь достеменно знає, як воно буде кожного разу насправді.

(7–16) А бувало по-всякому. Пам’ять поколінь донесла цікаві оповідки про те, як і чому заливало Київ; що віщувало шкоду від стихії та які містичні сили «відповідали» за провіщення чи відвернення лиха. У дитинстві я чула від мешканців київського Подолу все нові версії витівок Видибая — так називали Перуна, якого вкинули в Дніпро, коли хрестили киян. Що характерно, кияни зробили з нього не мстивого грізного діда, а віщуна, який міг допомогти. Скільки хлопчаків щоліта пірнало в районі Видубицького монастиря, скільки дітлахів нишпорило «печерами» в горі поруч, сподіваючись знайти золоті та срібні Перунові стріли! Навіть розповідали,що десь на горі жила ворожка, яка мала одну стрілу й використовувала її у своєму ремеслі. Однак усе ж не Видибай став провісником потопів.

(17–24) Героїнею відповідних віщувань була Либідь, сестра засновників Києва. Саме вона, перевтілена в білого птаха, попереджала про небезпеку від води. За старокиївськими переказами, Либідь, явившись як птах, що голосить, могла попередити праведну душу навіть тоді, коли хтось замірявся закладати будинок на підземних плавунах. А таких територій над річкою Либідь і в інших київських закутках було чимало. Бідних киян — мешканців Либідських мочар — описав Іван Нечуй-Левицький у «Київських прохачах»: раніше на тамтешніх непевних ґрунтах тільки бідняки та прохачі й селилися.

(25–28) Однак найбільше з тривогою та надією виглядали Либідь навесні, очікуючи водопілля. Деякі киянки навіть намагалися задобрити її, залишаючи гостинці в дуплах столітніх верб над водою. Душа княжни могла попередити і про біду, і про життєдайну воду.

(29–34) А починалося все так: за переказом, сестра засновників Києва Либідь була жрицею богині водної стихії Дани. Письменниця Наталена Королева у своїх «Легендах старокиївських» згадує про це, однак наділяє долю князівни напруженим, фатальним драматизмом. Старі ж кияни були переконані, що жила князівна Либідь довго та щасливо, сповна виконала свою місію жриці, а по смерті залишилася берегинею-заступницею киян.

(35–47) Цікаво, що певний час заступатися доводилося через дрібниці: хтось джерельце необачно замутив чи на річці насмітив. Але на початку смутних часів князівських незгод один із нащадків Ярославичів піддався на вмовляння купців трохи поглибити й розширити річку Почайну, щоб зручніше було підпливати важким суднам, переповненим крамом. Подейкується в переказі, що зробив він то за «мзду купецьку велику», бо хотів поставити собі новий терем. Пролетіла начебто тоді Либідь із жалібно-гнівним криком, і хазяйновиті кияни занепокоїлися, стали грудьми проти купців-зачинщиків і князя. І що ж: робіт з «удосконалення» Почайни не докінчили — відмовилися від «грішного діла». Судна тих купців потрощила буря на Дніпрі, яка невідомо звідки взялася серед погожого дня, а наступної весни сталося лихо на воді з кимось із князевих родичів. Сам же він залишився на весь вік зганьбленим і безталанним, бо обурені кияни прийшли з вилами під новий терем, що не пішов йому на користь…

(48–53) «Екологічний урок» був засвоєний і замолений, тривалий час кияни не потерпали від води. Були навали й пожежі, але нікому й на думку не спадало змагатися з природою, самовпевнено її гнуздати. Аж поки, крім варварського «зняття скальпу» із Замкової гори за наказом Петра І, щоб знищити саму згадку про княжу столицю, крім абсурдної, з огляду на особливості рельєфу, перебудови київських укріплень, — було задумано і масштабний, як на XVIII століття, проект «підкорення річки».

(54–62) Коли 1712 року задля зручнішого проходження барок почали перекопувати Почайнинську косу, що захищала Поділ від великої води, старі кияни — від князівських нащадків до майстрових подолян — обурилися, протестували й чекали клекоту Либеді. Але яке було діло до старосвітських «малоруських пліток» і «забобоннихпротестів» тодішній київській колоніальній адміністрації! Можливо, також «купці» переконали… Що сталося потім — відомо: перерізану косу Дніпро згодом розмив, від Почайни залишилося кілька озер, і відтоді Поділ стало періодично заливати з чималими збитками, смертельними хворобами від розмитих старих комунікацій, куди потрапляли води з-під цвинтарів, і розмоканням від цієї «мертвої» води осель.

(63–67) Як казали старі кияни, то кара й за наші гріхи, що не вберегли угіддя Либеді та свій предківський спадок від сваволі. Такі розмови я чула перед потопом 1970 року, коли залило значну частину Подолу, а вода в підвалах стояла подекуди років два. Бачити Либідь над Києвом не доводилося, однак сусідські родини про це розповідали.

(68–75) Останній (1979 року) потоп у Києві я зустріла вже школяркою. Із групою художньої школи виїздила в Гідропарк на етюди і якось побачила великого птаха на малюнку іншої дівчинки — киянки в першому поколінні, котра не знала про віщунку Либідь. На запитання, що це за птах, колежанка відповіла, що бачила лебедя в небі, тож і відтворила сумлінно на папері. Наступним запитанням стало, чи птах кричав, на що була заперечна відповідь. Розповідь викладачки про птаха й можливе витлумачення його появи було сприйнято як гарну казку, однак незабаром пів-Гідропарку залило.

(76–82) За старокиївським переказом, Либідь, яка мовчки пролітає над якоюсь київською місциною,— це вістка про півбіди, на відміну від гіршої ситуації, коли птах голосить. Якщо ж з’являється білим птахом у веселці — це провісник лагідної весни, коли вода до людей добра. Тоді кияни поспішали, поки веселка не погасне, набрати водиці з живого джерела: вона, осінена крилом Либеді, вважалася помічною багато в чому: проти хвороб; для дівчат, які нею вмивалися «на красу»; для «відливання» лиха від хати.

(83–84) Дай, Боже, бачити тільки добрі знаки над нашими домівками, але для цього треба і не робити лиха самим, і не допускати його від інших.

*За Ольгою Недавньою, газета «Дзеркало тижня», 897 слів*

Засобом міжфразового зв’язку четвертого та п’ятого речень тексту (рядок 2) є

Answer: сполучник

Answer: займенник

Answer: синоніми

Answer: лексичний повтор


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Містика київських потопів**

(1–3) Чи хтось бачив, щоб над Києвом летів великий білий птах? Ні? Правда, небагато киян упізнали б лебедя. Більшості на небо ніколи й глянути. А я з дитинства пам’ятаю, як схвильовано видивлялися навесні білого лебедя старші сусідки.

(4–6) Зараз мало хто в Києві знає, як це стосується можливого потопу. Звісно, прикмети тепер не завжди працюють, зважаючи на екологію та «вдосконалення» природи. Лише Господь достеменно знає, як воно буде кожного разу насправді.

(7–16) А бувало по-всякому. Пам’ять поколінь донесла цікаві оповідки про те, як і чому заливало Київ; що віщувало шкоду від стихії та які містичні сили «відповідали» за провіщення чи відвернення лиха. У дитинстві я чула від мешканців київського Подолу все нові версії витівок Видибая — так називали Перуна, якого вкинули в Дніпро, коли хрестили киян. Що характерно, кияни зробили з нього не мстивого грізного діда, а віщуна, який міг допомогти. Скільки хлопчаків щоліта пірнало в районі Видубицького монастиря, скільки дітлахів нишпорило «печерами» в горі поруч, сподіваючись знайти золоті та срібні Перунові стріли! Навіть розповідали,що десь на горі жила ворожка, яка мала одну стрілу й використовувала її у своєму ремеслі. Однак усе ж не Видибай став провісником потопів.

(17–24) Героїнею відповідних віщувань була Либідь, сестра засновників Києва. Саме вона, перевтілена в білого птаха, попереджала про небезпеку від води. За старокиївськими переказами, Либідь, явившись як птах, що голосить, могла попередити праведну душу навіть тоді, коли хтось замірявся закладати будинок на підземних плавунах. А таких територій над річкою Либідь і в інших київських закутках було чимало. Бідних киян — мешканців Либідських мочар — описав Іван Нечуй-Левицький у «Київських прохачах»: раніше на тамтешніх непевних ґрунтах тільки бідняки та прохачі й селилися.

(25–28) Однак найбільше з тривогою та надією виглядали Либідь навесні, очікуючи водопілля. Деякі киянки навіть намагалися задобрити її, залишаючи гостинці в дуплах столітніх верб над водою. Душа княжни могла попередити і про біду, і про життєдайну воду.

(29–34) А починалося все так: за переказом, сестра засновників Києва Либідь була жрицею богині водної стихії Дани. Письменниця Наталена Королева у своїх «Легендах старокиївських» згадує про це, однак наділяє долю князівни напруженим, фатальним драматизмом. Старі ж кияни були переконані, що жила князівна Либідь довго та щасливо, сповна виконала свою місію жриці, а по смерті залишилася берегинею-заступницею киян.

(35–47) Цікаво, що певний час заступатися доводилося через дрібниці: хтось джерельце необачно замутив чи на річці насмітив. Але на початку смутних часів князівських незгод один із нащадків Ярославичів піддався на вмовляння купців трохи поглибити й розширити річку Почайну, щоб зручніше було підпливати важким суднам, переповненим крамом. Подейкується в переказі, що зробив він то за «мзду купецьку велику», бо хотів поставити собі новий терем. Пролетіла начебто тоді Либідь із жалібно-гнівним криком, і хазяйновиті кияни занепокоїлися, стали грудьми проти купців-зачинщиків і князя. І що ж: робіт з «удосконалення» Почайни не докінчили — відмовилися від «грішного діла». Судна тих купців потрощила буря на Дніпрі, яка невідомо звідки взялася серед погожого дня, а наступної весни сталося лихо на воді з кимось із князевих родичів. Сам же він залишився на весь вік зганьбленим і безталанним, бо обурені кияни прийшли з вилами під новий терем, що не пішов йому на користь…

(48–53) «Екологічний урок» був засвоєний і замолений, тривалий час кияни не потерпали від води. Були навали й пожежі, але нікому й на думку не спадало змагатися з природою, самовпевнено її гнуздати. Аж поки, крім варварського «зняття скальпу» із Замкової гори за наказом Петра І, щоб знищити саму згадку про княжу столицю, крім абсурдної, з огляду на особливості рельєфу, перебудови київських укріплень, — було задумано і масштабний, як на XVIII століття, проект «підкорення річки».

(54–62) Коли 1712 року задля зручнішого проходження барок почали перекопувати Почайнинську косу, що захищала Поділ від великої води, старі кияни — від князівських нащадків до майстрових подолян — обурилися, протестували й чекали клекоту Либеді. Але яке було діло до старосвітських «малоруських пліток» і «забобоннихпротестів» тодішній київській колоніальній адміністрації! Можливо, також «купці» переконали… Що сталося потім — відомо: перерізану косу Дніпро згодом розмив, від Почайни залишилося кілька озер, і відтоді Поділ стало періодично заливати з чималими збитками, смертельними хворобами від розмитих старих комунікацій, куди потрапляли води з-під цвинтарів, і розмоканням від цієї «мертвої» води осель.

(63–67) Як казали старі кияни, то кара й за наші гріхи, що не вберегли угіддя Либеді та свій предківський спадок від сваволі. Такі розмови я чула перед потопом 1970 року, коли залило значну частину Подолу, а вода в підвалах стояла подекуди років два. Бачити Либідь над Києвом не доводилося, однак сусідські родини про це розповідали.

(68–75) Останній (1979 року) потоп у Києві я зустріла вже школяркою. Із групою художньої школи виїздила в Гідропарк на етюди і якось побачила великого птаха на малюнку іншої дівчинки — киянки в першому поколінні, котра не знала про віщунку Либідь. На запитання, що це за птах, колежанка відповіла, що бачила лебедя в небі, тож і відтворила сумлінно на папері. Наступним запитанням стало, чи птах кричав, на що була заперечна відповідь. Розповідь викладачки про птаха й можливе витлумачення його появи було сприйнято як гарну казку, однак незабаром пів-Гідропарку залило.

(76–82) За старокиївським переказом, Либідь, яка мовчки пролітає над якоюсь київською місциною,— це вістка про півбіди, на відміну від гіршої ситуації, коли птах голосить. Якщо ж з’являється білим птахом у веселці — це провісник лагідної весни, коли вода до людей добра. Тоді кияни поспішали, поки веселка не погасне, набрати водиці з живого джерела: вона, осінена крилом Либеді, вважалася помічною багато в чому: проти хвороб; для дівчат, які нею вмивалися «на красу»; для «відливання» лиха від хати.

(83–84) Дай, Боже, бачити тільки добрі знаки над нашими домівками, але для цього треба і не робити лиха самим, і не допускати його від інших.

*За Ольгою Недавньою, газета «Дзеркало тижня», 897 слів*

У тексті немає мікротеми

Answer: заснування Києва

Answer: болотисті місцини в Києві

Answer: зникнення річки Почайни

Answer: добрі віщування Либеді


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Містика київських потопів**

(1–3) Чи хтось бачив, щоб над Києвом летів великий білий птах? Ні? Правда, небагато киян упізнали б лебедя. Більшості на небо ніколи й глянути. А я з дитинства пам’ятаю, як схвильовано видивлялися навесні білого лебедя старші сусідки.

(4–6) Зараз мало хто в Києві знає, як це стосується можливого потопу. Звісно, прикмети тепер не завжди працюють, зважаючи на екологію та «вдосконалення» природи. Лише Господь достеменно знає, як воно буде кожного разу насправді.

(7–16) А бувало по-всякому. Пам’ять поколінь донесла цікаві оповідки про те, як і чому заливало Київ; що віщувало шкоду від стихії та які містичні сили «відповідали» за провіщення чи відвернення лиха. У дитинстві я чула від мешканців київського Подолу все нові версії витівок Видибая — так називали Перуна, якого вкинули в Дніпро, коли хрестили киян. Що характерно, кияни зробили з нього не мстивого грізного діда, а віщуна, який міг допомогти. Скільки хлопчаків щоліта пірнало в районі Видубицького монастиря, скільки дітлахів нишпорило «печерами» в горі поруч, сподіваючись знайти золоті та срібні Перунові стріли! Навіть розповідали,що десь на горі жила ворожка, яка мала одну стрілу й використовувала її у своєму ремеслі. Однак усе ж не Видибай став провісником потопів.

(17–24) Героїнею відповідних віщувань була Либідь, сестра засновників Києва. Саме вона, перевтілена в білого птаха, попереджала про небезпеку від води. За старокиївськими переказами, Либідь, явившись як птах, що голосить, могла попередити праведну душу навіть тоді, коли хтось замірявся закладати будинок на підземних плавунах. А таких територій над річкою Либідь і в інших київських закутках було чимало. Бідних киян — мешканців Либідських мочар — описав Іван Нечуй-Левицький у «Київських прохачах»: раніше на тамтешніх непевних ґрунтах тільки бідняки та прохачі й селилися.

(25–28) Однак найбільше з тривогою та надією виглядали Либідь навесні, очікуючи водопілля. Деякі киянки навіть намагалися задобрити її, залишаючи гостинці в дуплах столітніх верб над водою. Душа княжни могла попередити і про біду, і про життєдайну воду.

(29–34) А починалося все так: за переказом, сестра засновників Києва Либідь була жрицею богині водної стихії Дани. Письменниця Наталена Королева у своїх «Легендах старокиївських» згадує про це, однак наділяє долю князівни напруженим, фатальним драматизмом. Старі ж кияни були переконані, що жила князівна Либідь довго та щасливо, сповна виконала свою місію жриці, а по смерті залишилася берегинею-заступницею киян.

(35–47) Цікаво, що певний час заступатися доводилося через дрібниці: хтось джерельце необачно замутив чи на річці насмітив. Але на початку смутних часів князівських незгод один із нащадків Ярославичів піддався на вмовляння купців трохи поглибити й розширити річку Почайну, щоб зручніше було підпливати важким суднам, переповненим крамом. Подейкується в переказі, що зробив він то за «мзду купецьку велику», бо хотів поставити собі новий терем. Пролетіла начебто тоді Либідь із жалібно-гнівним криком, і хазяйновиті кияни занепокоїлися, стали грудьми проти купців-зачинщиків і князя. І що ж: робіт з «удосконалення» Почайни не докінчили — відмовилися від «грішного діла». Судна тих купців потрощила буря на Дніпрі, яка невідомо звідки взялася серед погожого дня, а наступної весни сталося лихо на воді з кимось із князевих родичів. Сам же він залишився на весь вік зганьбленим і безталанним, бо обурені кияни прийшли з вилами під новий терем, що не пішов йому на користь…

(48–53) «Екологічний урок» був засвоєний і замолений, тривалий час кияни не потерпали від води. Були навали й пожежі, але нікому й на думку не спадало змагатися з природою, самовпевнено її гнуздати. Аж поки, крім варварського «зняття скальпу» із Замкової гори за наказом Петра І, щоб знищити саму згадку про княжу столицю, крім абсурдної, з огляду на особливості рельєфу, перебудови київських укріплень, — було задумано і масштабний, як на XVIII століття, проект «підкорення річки».

(54–62) Коли 1712 року задля зручнішого проходження барок почали перекопувати Почайнинську косу, що захищала Поділ від великої води, старі кияни — від князівських нащадків до майстрових подолян — обурилися, протестували й чекали клекоту Либеді. Але яке було діло до старосвітських «малоруських пліток» і «забобоннихпротестів» тодішній київській колоніальній адміністрації! Можливо, також «купці» переконали… Що сталося потім — відомо: перерізану косу Дніпро згодом розмив, від Почайни залишилося кілька озер, і відтоді Поділ стало періодично заливати з чималими збитками, смертельними хворобами від розмитих старих комунікацій, куди потрапляли води з-під цвинтарів, і розмоканням від цієї «мертвої» води осель.

(63–67) Як казали старі кияни, то кара й за наші гріхи, що не вберегли угіддя Либеді та свій предківський спадок від сваволі. Такі розмови я чула перед потопом 1970 року, коли залило значну частину Подолу, а вода в підвалах стояла подекуди років два. Бачити Либідь над Києвом не доводилося, однак сусідські родини про це розповідали.

(68–75) Останній (1979 року) потоп у Києві я зустріла вже школяркою. Із групою художньої школи виїздила в Гідропарк на етюди і якось побачила великого птаха на малюнку іншої дівчинки — киянки в першому поколінні, котра не знала про віщунку Либідь. На запитання, що це за птах, колежанка відповіла, що бачила лебедя в небі, тож і відтворила сумлінно на папері. Наступним запитанням стало, чи птах кричав, на що була заперечна відповідь. Розповідь викладачки про птаха й можливе витлумачення його появи було сприйнято як гарну казку, однак незабаром пів-Гідропарку залило.

(76–82) За старокиївським переказом, Либідь, яка мовчки пролітає над якоюсь київською місциною,— це вістка про півбіди, на відміну від гіршої ситуації, коли птах голосить. Якщо ж з’являється білим птахом у веселці — це провісник лагідної весни, коли вода до людей добра. Тоді кияни поспішали, поки веселка не погасне, набрати водиці з живого джерела: вона, осінена крилом Либеді, вважалася помічною багато в чому: проти хвороб; для дівчат, які нею вмивалися «на красу»; для «відливання» лиха від хати.

(83–84) Дай, Боже, бачити тільки добрі знаки над нашими домівками, але для цього треба і не робити лиха самим, і не допускати його від інших.

*За Ольгою Недавньою, газета «Дзеркало тижня», 897 слів*

Стиль тексту –

Answer: науковий

Answer: розмовний

Answer: конфесійний

Answer: публіцистичний