Question: У 1925 р. в Українській СРР нараховувалося 79,1% шкіл з українською мовою викладання. У 1930 р. цей відсоток зріс до 85%. Що обумовило це зростання?

Answer: утворення Всеукраїнської академії наук

Answer: здійснення владою політики «коренізації»

Answer: входження республіки до складу СРСР

Answer: відновлення діяльності університетів


Question: Що стало наслідком форсованої індустріалізації, здійснюваної в Україні наприкінці 1920 — у 1930-х рр.?

Answer: комплексний розвиток народного господарства

Answer: високі темпи розвитку важкої промисловості

Answer: інтенсивний розвиток легкої промисловості

Answer: децентралізація управління промисловістю


Question: У якому уривку з історичних джерел відображено особливості життя українського суспільства в 1930-х рр.?

Answer: «Прикметним явищем була поява кредитних спілок, які надавали селянським господарствам не тільки позики «живими» грошима, а й пропонували в кредит широкий спектр товарів виробничого призначення...»

Answer: «Опір набув великого поширення. Зброя, що залишилася з воєнних часів, стала умовою для розгортання партизанської війни. Партизанські загони швидко розгорталися в степових і лісостепових зонах України...»

Answer: «Загальні збори бідноти... виносили постанови про відібрання у куркулів усіх засобів виробництва. Намічали день розкуркулення й розподіляли актив бідняків в господарства куркулів. У зазначений термін актив приходив до куркуля та описував усе його майно...»

Answer: «...Завдання семирічки в галузі сільського господарства ми зможемо виконати за п’ять років... Розрахунки показують, що посіви кукурудзи повинні орієнтовно становити 9—10 млн га і рівнятися приблизно половині всієї площі зернових...»


Question: Незалежність Карпатської України проголошено

Answer: 15 березня 1939 р.

Answer: 23 серпня 1939 р.

Answer: 17 вересня 1939 р.

Answer: 26 жовтня 1939 р.


Question:
Про кого з діячів йдеться в уривку з історичного джерела:

«Один із організаторів партизанського руху в Україні в роки Великої Вітчизняної війни. У 1941-1944 рр. — командир Путивльського партизанського загону, згодом — з’єднання партизанських загонів Сумської області, яке впродовж 1942-1943 рр. здійснило рейди з Брянських лісів на Правобережну та Західну Україну. У 1944 р. з’єднання перейменовано в 1-шу Українську партизанську дивізію, названу на його честь»?*

Answer: О. Федорова

Answer: Т. Строкача

Answer: О. Сабурова

Answer: С. Ковпака


Question: Що було одним із наслідків депортації в 1944 р. кримських татар із території Криму?

Answer: надання Кримській області автономії у складі Української РСР

Answer: розформування кримськотатарських частин Червоної армії

Answer: утворення Татарського автономного округу в Узбецькій РСР

Answer: кардинальна зміна національного складу регіону


Question: 9 травня 1945 р. — це день

Answer: визволення всієї території УРСР від нацистських загарбників.

Answer: перемоги народів СРСР у Великій Вітчизняній війні.

Answer: входження Закарпатської України до складу УРСР.

Answer: вступу УРСР до Організації Об’єднаних Націй.


Question: Ухвалення рішення: «Швидкими темпами переселити українців і змішані сім’ї на повернуті території (насамперед у Північну Пруссію), не створюючи компактні групи, та не ближче ніж 100 км від кордону...» започаткувало реалізацію

Answer: акції «пацифікації».

Answer: політики «радянізації».

Answer: операції «Вісла».

Answer: плану «Ост».


Question: Розвиток якої галузі промисловості Української РСР у 1950—1980-х рр. пов’язаний з іменем конструктора О. К. Антонова?

Answer: автомобілебудівної

Answer: верстатобудівної

Answer: суднобудівної

Answer: авіабудівної


Question: Укажіть одну з ознак дисидентського руху в Україні в другій половині 1960 — першій половині 1980-х рр.?

Answer: мирний, ненасильницький характер боротьби

Answer: поширення руху лише в західних областях України

Answer: координація масових антиурядових акцій з московськими групами

Answer: домінування релігійної течії, її підтримка православною церквою


Question:
Прочитайте уривок з історичного джерела та виконайте завдання.

«У зараженому радіацією Чорнобилі влаштовували «показушні» весілля, фальшиві гулянки, паради. У дні всенародної жалоби було влаштовано першотравневу демонстрацію на Хрещатику в Києві, де оголені діти, нічого не підозрюючи, танцювали перед трибунами, потішаючи тих, котрі знали — зобов’язані були знати! — весь трагізм ситуації, що склалася...»

Зазначені вище заходи проводилися партійно-радянським керівництвом з метою

Answer: продемонструвати світові єдність Комуністичної партії України та народу в умовах надзвичайної ситуації.

Answer: засвідчити непохитність радянської традиції святкування Міжнародного дня солідарності трудящих за будь-яких обставин.

Answer: приховати факт вибуху ядерного реактора та реальні масштаби й наслідки техногенної катастрофи.

Answer: переконати радянське суспільство в безпечності використання атомної енергії в мирних цілях.


Question: 24 серпня 1991 р. Верховна Рада УРСР ухвалила

Answer: Закон «Про економічну самостійність Української РСР».

Answer: Акт проголошення незалежності України.

Answer: Декларацію про державний суверенітет України.

Answer: Угоду про створення Співдружності Незалежних Держав.


Question: На другий склад падає наголос у слові

Answer: черговий

Answer: псевдонім

Answer: ознака

Answer: осока


Question: Букву **і** треба писати на місці обох пропусків у рядку

Answer: невідомий інду..зм, переможний ф..ніш

Answer: великий еліпсо..д, беззаперечний тр..умф

Answer: надміцний т..тан, радіоактивний цез..й

Answer: неповторна грац..я, визнаний пр..оритет


Question: Чергування приголосних НЕ відбуватиметься в прикметнику, утвореному за допомогою суфікса *-ськ-* від слова

Answer: викладач

Answer: козак

Answer: товариш

Answer: депутат


Question: У фразеологізмах «у вогонь і …», «і кінці в …», «як у … дивитися» замість пропусків має бути слово

Answer: полум’я

Answer: прірву

Answer: воду

Answer: безодню


Question: Неправильно утворено форму слова у варіанті

Answer: познімали пальта

Answer: у чистім полі

Answer: найбільш новіший

Answer: стежачи за дітьми


Question: Неправильно побудовано речення

Answer: Завжди будуть питання, на які людство, вочевидь, відповіді не знайде ніколи.

Answer: Першим розповів європейцям про Єгипет мандрівник та історик Геродот.

Answer: За дорученням Київської археографічної комісії Шевченко робив замальовки пам’яток.

Answer: Письменник розповідає про внутрішній світ Івана Дідуха й чому він емігрує.


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Прилинули не/зліченні теплі молдавські ***вітри***, насунуло з півдня велике жовте одноманіття. (2) Наставали дедалі кращі й леткі наче мильні бульбашки дні, і ***кожний*** видавався так до краю шляхетним, що всяка ***хвиля*** тривання була чудом надмірним і ще не/звіданим. (3) У тиші глибоких і гарних днів змінювалась не/помітно тканина листків. (4) Аж певного дня дерева постали в солом’яному вогні цілком здематеріалізованого листя, у красі легкій, як відцвілі пелюстки, як прекрасні пави й фенікси, котрі мусять лишень схитнутись і затріпотіти, щоб струсити те злиняле та не/потрібне ***пір’я**.*

Стиль тексту –

Answer: розмовний

Answer: науковий

Answer: публіцистичний

Answer: художній


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Прилинули не/зліченні теплі молдавські ***вітри***, насунуло з півдня велике жовте одноманіття. (2) Наставали дедалі кращі й леткі наче мильні бульбашки дні, і ***кожний*** видавався так до краю шляхетним, що всяка ***хвиля*** тривання була чудом надмірним і ще не/звіданим. (3) У тиші глибоких і гарних днів змінювалась не/помітно тканина листків. (4) Аж певного дня дерева постали в солом’яному вогні цілком здематеріалізованого листя, у красі легкій, як відцвілі пелюстки, як прекрасні пави й фенікси, котрі мусять лишень схитнутись і затріпотіти, щоб струсити те злиняле та не/потрібне ***пір’я**.*

Окремо в тексті треба писати сполуку

Answer: не/зліченні

Answer: не/звіданим

Answer: не/помітно

Answer: не/потрібне


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Прилинули не/зліченні теплі молдавські ***вітри***, насунуло з півдня велике жовте одноманіття. (2) Наставали дедалі кращі й леткі наче мильні бульбашки дні, і ***кожний*** видавався так до краю шляхетним, що всяка ***хвиля*** тривання була чудом надмірним і ще не/звіданим. (3) У тиші глибоких і гарних днів змінювалась не/помітно тканина листків. (4) Аж певного дня дерева постали в солом’яному вогні цілком здематеріалізованого листя, у красі легкій, як відцвілі пелюстки, як прекрасні пави й фенікси, котрі мусять лишень схитнутись і затріпотіти, щоб струсити те злиняле та не/потрібне ***пір’я**.*

Роль підмета виконують слова, виділені в усіх рядках, ОКРІМ

Answer: молдавські *вітри*

Answer: *кожний* видавався

Answer: *хвиля* тривання

Answer: не/потрібне *пір’я*


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) Прилинули не/зліченні теплі молдавські ***вітри***, насунуло з півдня велике жовте одноманіття. (2) Наставали дедалі кращі й леткі наче мильні бульбашки дні, і ***кожний*** видавався так до краю шляхетним, що всяка ***хвиля*** тривання була чудом надмірним і ще не/звіданим. (3) У тиші глибоких і гарних днів змінювалась не/помітно тканина листків. (4) Аж певного дня дерева постали в солом’яному вогні цілком здематеріалізованого листя, у красі легкій, як відцвілі пелюстки, як прекрасні пави й фенікси, котрі мусять лишень схитнутись і затріпотіти, щоб струсити те злиняле та не/потрібне ***пір’я**.*

Пунктуаційну помилку допущено в реченні

Answer: першому

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: четвертому


Question: Однакова кількість звуків і букв у кожному слові рядка

Answer: прислів’я, мавпячий, Київщина

Answer: сьогодні, балтієць, дзижчати

Answer: тюбетейка, віджити, щипати

Answer: водяний, м’якенький, щиглик

Answer: тріщить, сум’яття, дев’ять


Question: Помилково вжито слово в рядку

Answer: знаний у столиці

Answer: бувший у користуванні

Answer: охочий відвідати виставку

Answer: необхідне для кожного

Answer: прикрі помилки


Question: РАЗОМ треба писати всі складні іменники в рядку

Answer: екс/чемпіон, зірви/голова, напів/провідник

Answer: орг/відділ, учитель/словесник, живо/пис

Answer: праце/люб, метео/служба, сімдесяти/річчя

Answer: проф/спілка, відео/телефон, 40/метрівка

Answer: авто/стоп, багато/тиражка, віце/прем’єр


Question:
**Прочитайте фрагмент тексту.**

Уперше ступаючи на стародавню бруківку (1)*В/вічного* міста навесні 1837 року, Гоголь стає обожнювачем (2)*Р/рима*, його чудовим знавцем. Працюючи над (3)«*М/мертвими* душами», він часто полишає перо на своєму вузенькому пюпітрі й відвідує пам’ятки минувшини, розкішні (4)*Р/римські* палаци, а до улюбленого друга й порадника (5)*К/колізею* йде з мольбертом і фарбами.

 З малої букви треба писати слово після цифри

Answer: 1

Answer: 2

Answer: 3

Answer: 4

Answer: 5


Question: Літеру *с* на місці пропуску потрібно писати в усіх словах рядка

Answer: ..терти, ..чепитися, ..кинути

Answer: ..творити, ..класти, ..хибити

Answer: ..казати, ..цідити, ..хитрувати

Answer: ..пекти, ..шити, ..формувати

Answer: ..клеїти, ..простити, ..цілити


Question: Подвоєння приголосних відбувається у формі Ор. в. однини всіх слів рядка

Answer: верф, паралель, подорож, мазь

Answer: пам’ять, сіль, велич, лазур

Answer: вуаль, буденність, суміш, папороть

Answer: кров, заметіль, емаль, світлотінь

Answer: магістраль, ціль, мігрень, пастель


Question: Правильно поєднано іменник з числівником у рядку

Answer: обидва хлопця

Answer: чотири поверха

Answer: три десятих метри

Answer: два випускники

Answer: сто два клена


Question: Граматичну помилку допущено в рядку

Answer: обрати нелегкий шлях

Answer: запобігати руйнування

Answer: захворіти на бронхіт

Answer: ігнорувати зауваження

Answer: відправити листа


Question: Граматичну помилку допущено в реченні

Answer: Коли ми проходили повз вежу, годинник пробив шосту.

Answer: На годиннику була шоста, коли ми проходили повз вежу.

Answer: Проходячи повз вежу, ми почули бій годинника.

Answer: Годинник пробив шосту, а ми тільки проходили повз вежу.

Answer: Проходячи повз вежу, годинник пробив шосту годину.


Question: Виділене слово є сполучником і його треба писати разом у реченні

Answer: *Як/би* дівчата не любили гомоніти, а мовчать.

Answer: *Як/би* не було важко, іди до своєї мети.

Answer: *Як/би* знав я чари, що спиняють хмари.

Answer: *Як/би* там не було, ми мали це перевірити.

Answer: *Як/би* хотілося мені щастя знайти у світі.


Question: Розділові знаки для передачі чужої мови правильно вжито в реченні

Answer: «Добрий вечір вам»: заспівав позаду тоненький дівочий голос.

Answer: «Ні, — сказав сам собі Василько — щуки я не піймаю, бо вона прудка».

Answer: «Життя мені всміхалося, — говорив Франко, — а діти були промінням».

Answer: «Коли я сита, то така я добра», ковтнувши жертву, просичала Кобра.

Answer: Мама сказала: як же ж мені сумно, хочу побачити рідненьку сестру.


Question: Усі розділові знаки правильно вжито в реченні

Answer: Багато струмків народжується тут, високо на горах, де росами опадають тумани, й де хмари часто сіють дощі.

Answer: Де знаходить природа такі розмаїті барви, що їх не відтворити точно жодною фарбою, жодним пензлем?

Answer: Дерева у цвіту такі казково білі й легкі вночі, зараз обважніли, посірішали й ніби танули, розтікалися сірим туманом по низині.

Answer: Здоровенний дуб розлігся розширився своїм кострубатим гіллям, так що аж темно під ним.

Answer: Високо поросло розкішне дерево вгору, укриваючи холодком зелену землю на котрій, чіпляючись колосками за гілки, буяє розкішна рослина.


Question: Складнопідрядним з підрядним причини є речення

Answer: Коли ідеш ранковим полем, то грають бризки від роси.

Answer: Ніч була довга, думалося, що ніколи вже сонце не зійде.

Answer: Люблю людей землі своєї, бо й я землі своєї вірний син.

Answer: День такий, що жалітися грішно на невдачі, нестачі, біду.

Answer: Здалося, що якийсь чарівник, як у казці, позолотив дерева.


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**)

і виконайте завдання**

**Філософський інструмент Данила Демуцького**

**(1–6)** На порозі Нового часу європейська цивілізація винайшла систему прила-

дів, починаючи від мікроскопа й телескопа аж до фотографії, які тоді назвали філо-

софськими інструментами. А в епоху формування націй Київ перетворився на сто-

лицю художньої світлини в Російській імперії. Згодом услід за фотографією з’явився

кінематограф і відбулося формування київської операторської школи, одним з пред-

ставників якої був Данило Демуцький.

**(7–12)** У кінооператорське мистецтво Демуцький увійшов дуже своєрідно: не

тільки через фотографію, якою захопився ще в молодості, а й у світоглядному пла-

ні. Батько Данила Порфирій був представником українського громадівського руху,

шляхтич, усе життя присвятив вивченню українського фольклору, створив сіль-

ський хор. Але рано чи пізно треба було побачити той народ не лише через народ-

ницьке малярство та не тільки на фотографії, а й за допомогою кінематографа.

**(13–19)** Демуцький працював з Олександром Довженком над першими лаборатор-

ними стрічками режисера: «Вася-реформатор», «Ягідка кохання». Згодом, 1929 року,

з’явився «Арсенал». У цьому фільмі є геніальні епізоди. Наприклад, мчить поїзд без

машиніста із солдатами Першої світової, які від великих свобод втратили орієнтацію

у світі. А закінчується це цілковитою катастрофою. Цікаво, що 1985 року в голлівуд-

ському «Поїзді-втікачеві» цей епізод і наступну катастрофу повторили сценарист Акіра

Куросава та режисер Андрон Кончаловський, який шанував українське поетичне кіно.

**(20–31)** Улітку 1929 року Демуцький із Довженком знімали «Землю». Хто тут ге-

ніальніший, стверджувати важко. Зрозуміло, що в кіно передує режисер, а зусилля

оператора залишаються в тіні. Однак у фільмі «Земля» виникла рідкісна гармонія ве-

ликого режисера й великого оператора. Пригадаймо славнозвісні кадри з героїнею, яка

у відчаї без одягу метається по хаті в усій своїй трагічній красі. Цей епізод є зусиллям

не тільки Довженка, а й Демуцького. Для свого філософського інструмента – каме-

ри – Данило створив тут технологію особливого окуляра: те, що постає на екрані, ніби

проходить крізь поетичний сон, як певна внутрішня мова. Нічого подібного до тієї ди-

вовижної експозиції не можна пригадати у світовому мистецтві. Ці роботи вразили кі-

нематографічну громадськість того часу і вражають зараз. Згадаймо манхеттенський

фільм Вуді Аллена, де герої, палко сперечаючись, виходять з кінотеатру – і раптом ба-

чимо афішу стрічки, яка їх вразила й викликала суперечку. То була «Земля» Довженка.

**(32–39)** Саме після «Землі» почалася драма українського режисера, у яку він втяг-

нув і Демуцького. Під дамокловим мечем сталінського терору вони почали знімати

фільм «Іван» про індустріалізацію й технологічне приборкання Дніпра. У ньому май-

стерно відзнятий індустріальний пейзаж фантастично поєднаний з ліричним полот-

ном головної річкової артерії України. Режисер Сергій Ейзенштейн уважав ці зйомки

найкращою пейзажною роботою світового кіно. Після закінчення стрічки режисера

й оператора вирішили фактично знищити. Довженкові вдалося «втекти» до Москви,

а Демуцький не схотів покидати Україну, яка була джерелом його творчості.

**(40–48)** Це скінчилося катастрофою. У 1932 році оператора арештували за надума-

ним наклепом. Далі – висилка до Середньої Азії. Жорстокі садистські допити, а потім

тюрма, страшний і трагічний досвід радянського в’язня. Розчавлений після відбування

покарання, Демуцький повернувся до України, та почалася війна, і його знову відпра-

вили до Середньої Азії. У Ташкенті Данило багато зробив для становлення узбецького

кіно. Найкраща його робота тих часів – «Пригоди Насреддіна». Блискуче, з гумором

і в точно орієнтальному дусі він зняв фільм про походеньки відомого східного персо-

нажа – єхидну притчу про абсолютну нібито давню владу тамтешньої тиранії. Ця

стрічка стала однією з найпопулярніших у кінопрокаті тієї епохи.

**(49–54)** У повоєнні роки Демуцькому довелося фільмувати пропагандистський

«Подвиг розвідника» режисера Бориса Барнета, де йшлося про чекістську героїку,

і військово-морську стрічку Володимира Брауна «У мирні часи». Справді серйозна ро-

бота – азійські епізоди у фільмі «Тарас Шевченко» Ігоря Савченка. Майстерне подан-

ня краси тамтешніх ландшафтів і водночас пекла каторжної солдатчини. Це можна

вважати і відчуттям Шевченка, і страшним досвідом самого Демуцького-в’язня.

**(55–58)** Помер Данило Порфирович надто рано – у перші місяці відлиги, 1954

року. Він не побачив подальших злетів українського авангардного кінематографа

від Параджанова до братів Іллєнків. Останні боготворили Демуцького, а для Парад-

жанова він був операторським Богом.

**(59–62)** Є вкрай неоднозначні інтерпретації кінопродукції студії імені Довженка.

Нам багато чого може видаватися радянським пафосом, але поганої роботи з камерою

в Києві на той час не було. Оператори пам’ятали про Демуцького. Присутність його

в українському та світовому кінооператорстві примушувала їх працювати щосили.

*За В. Скуратівським, 640 слів*

Філософськими інструментами названо в тексті всі перераховані далі предмети, ОКРІМ

Answer: мікроскопа

Answer: фотоапарата

Answer: кінокамери

Answer: компаса


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**)

і виконайте завдання**

**Філософський інструмент Данила Демуцького**

**(1–6)** На порозі Нового часу європейська цивілізація винайшла систему прила-

дів, починаючи від мікроскопа й телескопа аж до фотографії, які тоді назвали філо-

софськими інструментами. А в епоху формування націй Київ перетворився на сто-

лицю художньої світлини в Російській імперії. Згодом услід за фотографією з’явився

кінематограф і відбулося формування київської операторської школи, одним з пред-

ставників якої був Данило Демуцький.

**(7–12)** У кінооператорське мистецтво Демуцький увійшов дуже своєрідно: не

тільки через фотографію, якою захопився ще в молодості, а й у світоглядному пла-

ні. Батько Данила Порфирій був представником українського громадівського руху,

шляхтич, усе життя присвятив вивченню українського фольклору, створив сіль-

ський хор. Але рано чи пізно треба було побачити той народ не лише через народ-

ницьке малярство та не тільки на фотографії, а й за допомогою кінематографа.

**(13–19)** Демуцький працював з Олександром Довженком над першими лаборатор-

ними стрічками режисера: «Вася-реформатор», «Ягідка кохання». Згодом, 1929 року,

з’явився «Арсенал». У цьому фільмі є геніальні епізоди. Наприклад, мчить поїзд без

машиніста із солдатами Першої світової, які від великих свобод втратили орієнтацію

у світі. А закінчується це цілковитою катастрофою. Цікаво, що 1985 року в голлівуд-

ському «Поїзді-втікачеві» цей епізод і наступну катастрофу повторили сценарист Акіра

Куросава та режисер Андрон Кончаловський, який шанував українське поетичне кіно.

**(20–31)** Улітку 1929 року Демуцький із Довженком знімали «Землю». Хто тут ге-

ніальніший, стверджувати важко. Зрозуміло, що в кіно передує режисер, а зусилля

оператора залишаються в тіні. Однак у фільмі «Земля» виникла рідкісна гармонія ве-

ликого режисера й великого оператора. Пригадаймо славнозвісні кадри з героїнею, яка

у відчаї без одягу метається по хаті в усій своїй трагічній красі. Цей епізод є зусиллям

не тільки Довженка, а й Демуцького. Для свого філософського інструмента – каме-

ри – Данило створив тут технологію особливого окуляра: те, що постає на екрані, ніби

проходить крізь поетичний сон, як певна внутрішня мова. Нічого подібного до тієї ди-

вовижної експозиції не можна пригадати у світовому мистецтві. Ці роботи вразили кі-

нематографічну громадськість того часу і вражають зараз. Згадаймо манхеттенський

фільм Вуді Аллена, де герої, палко сперечаючись, виходять з кінотеатру – і раптом ба-

чимо афішу стрічки, яка їх вразила й викликала суперечку. То була «Земля» Довженка.

**(32–39)** Саме після «Землі» почалася драма українського режисера, у яку він втяг-

нув і Демуцького. Під дамокловим мечем сталінського терору вони почали знімати

фільм «Іван» про індустріалізацію й технологічне приборкання Дніпра. У ньому май-

стерно відзнятий індустріальний пейзаж фантастично поєднаний з ліричним полот-

ном головної річкової артерії України. Режисер Сергій Ейзенштейн уважав ці зйомки

найкращою пейзажною роботою світового кіно. Після закінчення стрічки режисера

й оператора вирішили фактично знищити. Довженкові вдалося «втекти» до Москви,

а Демуцький не схотів покидати Україну, яка була джерелом його творчості.

**(40–48)** Це скінчилося катастрофою. У 1932 році оператора арештували за надума-

ним наклепом. Далі – висилка до Середньої Азії. Жорстокі садистські допити, а потім

тюрма, страшний і трагічний досвід радянського в’язня. Розчавлений після відбування

покарання, Демуцький повернувся до України, та почалася війна, і його знову відпра-

вили до Середньої Азії. У Ташкенті Данило багато зробив для становлення узбецького

кіно. Найкраща його робота тих часів – «Пригоди Насреддіна». Блискуче, з гумором

і в точно орієнтальному дусі він зняв фільм про походеньки відомого східного персо-

нажа – єхидну притчу про абсолютну нібито давню владу тамтешньої тиранії. Ця

стрічка стала однією з найпопулярніших у кінопрокаті тієї епохи.

**(49–54)** У повоєнні роки Демуцькому довелося фільмувати пропагандистський

«Подвиг розвідника» режисера Бориса Барнета, де йшлося про чекістську героїку,

і військово-морську стрічку Володимира Брауна «У мирні часи». Справді серйозна ро-

бота – азійські епізоди у фільмі «Тарас Шевченко» Ігоря Савченка. Майстерне подан-

ня краси тамтешніх ландшафтів і водночас пекла каторжної солдатчини. Це можна

вважати і відчуттям Шевченка, і страшним досвідом самого Демуцького-в’язня.

**(55–58)** Помер Данило Порфирович надто рано – у перші місяці відлиги, 1954

року. Він не побачив подальших злетів українського авангардного кінематографа

від Параджанова до братів Іллєнків. Останні боготворили Демуцького, а для Парад-

жанова він був операторським Богом.

**(59–62)** Є вкрай неоднозначні інтерпретації кінопродукції студії імені Довженка.

Нам багато чого може видаватися радянським пафосом, але поганої роботи з камерою

в Києві на той час не було. Оператори пам’ятали про Демуцького. Присутність його

в українському та світовому кінооператорстві примушувала їх працювати щосили.

*За В. Скуратівським, 640 слів*

У тексті немає мікротеми, названої в рядку

Answer: культурницька діяльність Порфирія Демуцького

Answer: революційні події в об’єктиві Данила Демуцького

Answer: нагороди Данила Демуцького за операторську роботу

Answer: шевченківська тема у творчості Данила Демуцького


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**)

і виконайте завдання**

**Філософський інструмент Данила Демуцького**

**(1–6)** На порозі Нового часу європейська цивілізація винайшла систему прила-

дів, починаючи від мікроскопа й телескопа аж до фотографії, які тоді назвали філо-

софськими інструментами. А в епоху формування націй Київ перетворився на сто-

лицю художньої світлини в Російській імперії. Згодом услід за фотографією з’явився

кінематограф і відбулося формування київської операторської школи, одним з пред-

ставників якої був Данило Демуцький.

**(7–12)** У кінооператорське мистецтво Демуцький увійшов дуже своєрідно: не

тільки через фотографію, якою захопився ще в молодості, а й у світоглядному пла-

ні. Батько Данила Порфирій був представником українського громадівського руху,

шляхтич, усе життя присвятив вивченню українського фольклору, створив сіль-

ський хор. Але рано чи пізно треба було побачити той народ не лише через народ-

ницьке малярство та не тільки на фотографії, а й за допомогою кінематографа.

**(13–19)** Демуцький працював з Олександром Довженком над першими лаборатор-

ними стрічками режисера: «Вася-реформатор», «Ягідка кохання». Згодом, 1929 року,

з’явився «Арсенал». У цьому фільмі є геніальні епізоди. Наприклад, мчить поїзд без

машиніста із солдатами Першої світової, які від великих свобод втратили орієнтацію

у світі. А закінчується це цілковитою катастрофою. Цікаво, що 1985 року в голлівуд-

ському «Поїзді-втікачеві» цей епізод і наступну катастрофу повторили сценарист Акіра

Куросава та режисер Андрон Кончаловський, який шанував українське поетичне кіно.

**(20–31)** Улітку 1929 року Демуцький із Довженком знімали «Землю». Хто тут ге-

ніальніший, стверджувати важко. Зрозуміло, що в кіно передує режисер, а зусилля

оператора залишаються в тіні. Однак у фільмі «Земля» виникла рідкісна гармонія ве-

ликого режисера й великого оператора. Пригадаймо славнозвісні кадри з героїнею, яка

у відчаї без одягу метається по хаті в усій своїй трагічній красі. Цей епізод є зусиллям

не тільки Довженка, а й Демуцького. Для свого філософського інструмента – каме-

ри – Данило створив тут технологію особливого окуляра: те, що постає на екрані, ніби

проходить крізь поетичний сон, як певна внутрішня мова. Нічого подібного до тієї ди-

вовижної експозиції не можна пригадати у світовому мистецтві. Ці роботи вразили кі-

нематографічну громадськість того часу і вражають зараз. Згадаймо манхеттенський

фільм Вуді Аллена, де герої, палко сперечаючись, виходять з кінотеатру – і раптом ба-

чимо афішу стрічки, яка їх вразила й викликала суперечку. То була «Земля» Довженка.

**(32–39)** Саме після «Землі» почалася драма українського режисера, у яку він втяг-

нув і Демуцького. Під дамокловим мечем сталінського терору вони почали знімати

фільм «Іван» про індустріалізацію й технологічне приборкання Дніпра. У ньому май-

стерно відзнятий індустріальний пейзаж фантастично поєднаний з ліричним полот-

ном головної річкової артерії України. Режисер Сергій Ейзенштейн уважав ці зйомки

найкращою пейзажною роботою світового кіно. Після закінчення стрічки режисера

й оператора вирішили фактично знищити. Довженкові вдалося «втекти» до Москви,

а Демуцький не схотів покидати Україну, яка була джерелом його творчості.

**(40–48)** Це скінчилося катастрофою. У 1932 році оператора арештували за надума-

ним наклепом. Далі – висилка до Середньої Азії. Жорстокі садистські допити, а потім

тюрма, страшний і трагічний досвід радянського в’язня. Розчавлений після відбування

покарання, Демуцький повернувся до України, та почалася війна, і його знову відпра-

вили до Середньої Азії. У Ташкенті Данило багато зробив для становлення узбецького

кіно. Найкраща його робота тих часів – «Пригоди Насреддіна». Блискуче, з гумором

і в точно орієнтальному дусі він зняв фільм про походеньки відомого східного персо-

нажа – єхидну притчу про абсолютну нібито давню владу тамтешньої тиранії. Ця

стрічка стала однією з найпопулярніших у кінопрокаті тієї епохи.

**(49–54)** У повоєнні роки Демуцькому довелося фільмувати пропагандистський

«Подвиг розвідника» режисера Бориса Барнета, де йшлося про чекістську героїку,

і військово-морську стрічку Володимира Брауна «У мирні часи». Справді серйозна ро-

бота – азійські епізоди у фільмі «Тарас Шевченко» Ігоря Савченка. Майстерне подан-

ня краси тамтешніх ландшафтів і водночас пекла каторжної солдатчини. Це можна

вважати і відчуттям Шевченка, і страшним досвідом самого Демуцького-в’язня.

**(55–58)** Помер Данило Порфирович надто рано – у перші місяці відлиги, 1954

року. Він не побачив подальших злетів українського авангардного кінематографа

від Параджанова до братів Іллєнків. Останні боготворили Демуцького, а для Парад-

жанова він був операторським Богом.

**(59–62)** Є вкрай неоднозначні інтерпретації кінопродукції студії імені Довженка.

Нам багато чого може видаватися радянським пафосом, але поганої роботи з камерою

в Києві на той час не було. Оператори пам’ятали про Демуцького. Присутність його

в українському та світовому кінооператорстві примушувала їх працювати щосили.

*За В. Скуратівським, 640 слів*

Антитезі «високе мистецтво / радянський пафос» відповідає в тексті протиставлення фільмів

Answer: «Арсенал» — «Вася-реформатор»

Answer: «Пригоди Насреддіна» — «Ягідка кохання»

Answer: «Земля» — «Подвиг розвідника»

Answer: «Тарас Шевченко» — «Іван»


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**)

і виконайте завдання**

**Філософський інструмент Данила Демуцького**

**(1–6)** На порозі Нового часу європейська цивілізація винайшла систему прила-

дів, починаючи від мікроскопа й телескопа аж до фотографії, які тоді назвали філо-

софськими інструментами. А в епоху формування націй Київ перетворився на сто-

лицю художньої світлини в Російській імперії. Згодом услід за фотографією з’явився

кінематограф і відбулося формування київської операторської школи, одним з пред-

ставників якої був Данило Демуцький.

**(7–12)** У кінооператорське мистецтво Демуцький увійшов дуже своєрідно: не

тільки через фотографію, якою захопився ще в молодості, а й у світоглядному пла-

ні. Батько Данила Порфирій був представником українського громадівського руху,

шляхтич, усе життя присвятив вивченню українського фольклору, створив сіль-

ський хор. Але рано чи пізно треба було побачити той народ не лише через народ-

ницьке малярство та не тільки на фотографії, а й за допомогою кінематографа.

**(13–19)** Демуцький працював з Олександром Довженком над першими лаборатор-

ними стрічками режисера: «Вася-реформатор», «Ягідка кохання». Згодом, 1929 року,

**(20–31)** Улітку 1929 року Демуцький із Довженком знімали «Землю». Хто тут ге-

ніальніший, стверджувати важко. Зрозуміло, що в кіно передує режисер, а зусилля

оператора залишаються в тіні. Однак у фільмі «Земля» виникла рідкісна гармонія ве-

ликого режисера й великого оператора. Пригадаймо славнозвісні кадри з героїнею, яка

у відчаї без одягу метається по хаті в усій своїй трагічній красі. Цей епізод є зусиллям

не тільки Довженка, а й Демуцького. Для свого філософського інструмента – каме-

ри – Данило створив тут технологію особливого окуляра: те, що постає на екрані, ніби

проходить крізь поетичний сон, як певна внутрішня мова. Нічого подібного до тієї ди-

вовижної експозиції не можна пригадати у світовому мистецтві. Ці роботи вразили кі-

нематографічну громадськість того часу і вражають зараз. Згадаймо манхеттенський

фільм Вуді Аллена, де герої, палко сперечаючись, виходять з кінотеатру – і раптом ба-

чимо афішу стрічки, яка їх вразила й викликала суперечку. То була «Земля» Довженка.

**(32–39)** Саме після «Землі» почалася драма українського режисера, у яку він втяг-

нув і Демуцького. Під дамокловим мечем сталінського терору вони почали знімати

фільм «Іван» про індустріалізацію й технологічне приборкання Дніпра. У ньому май-

стерно відзнятий індустріальний пейзаж фантастично поєднаний з ліричним полот-

ном головної річкової артерії України. Режисер Сергій Ейзенштейн уважав ці зйомки

найкращою пейзажною роботою світового кіно. Після закінчення стрічки режисера

й оператора вирішили фактично знищити. Довженкові вдалося «втекти» до Москви,

а Демуцький не схотів покидати Україну, яка була джерелом його творчості.

**(40–48)** Це скінчилося катастрофою. У 1932 році оператора арештували за надума-

ним наклепом. Далі – висилка до Середньої Азії. Жорстокі садистські допити, а потім

тюрма, страшний і трагічний досвід радянського в’язня. Розчавлений після відбування

покарання, Демуцький повернувся до України, та почалася війна, і його знову відпра-

вили до Середньої Азії. У Ташкенті Данило багато зробив для становлення узбецького

кіно. Найкраща його робота тих часів – «Пригоди Насреддіна». Блискуче, з гумором

і в точно орієнтальному дусі він зняв фільм про походеньки відомого східного персо-

нажа – єхидну притчу про абсолютну нібито давню владу тамтешньої тиранії. Ця

стрічка стала однією з найпопулярніших у кінопрокаті тієї епохи.

**(49–54)** У повоєнні роки Демуцькому довелося фільмувати пропагандистський

«Подвиг розвідника» режисера Бориса Барнета, де йшлося про чекістську героїку,

і військово-морську стрічку Володимира Брауна «У мирні часи». Справді серйозна ро-

бота – азійські епізоди у фільмі «Тарас Шевченко» Ігоря Савченка. Майстерне подан-

ня краси тамтешніх ландшафтів і водночас пекла каторжної солдатчини. Це можна

вважати і відчуттям Шевченка, і страшним досвідом самого Демуцького-в’язня.

**(55–58)** Помер Данило Порфирович надто рано – у перші місяці відлиги, 1954

року. Він не побачив подальших злетів українського авангардного кінематографа

від Параджанова до братів Іллєнків. Останні боготворили Демуцького, а для Парад-

жанова він був операторським Богом.

**(59–62)** Є вкрай неоднозначні інтерпретації кінопродукції студії імені Довженка.

Нам багато чого може видаватися радянським пафосом, але поганої роботи з камерою

в Києві на той час не було. Оператори пам’ятали про Демуцького. Присутність його

в українському та світовому кінооператорстві примушувала їх працювати щосили.

*За В. Скуратівським, 640 слів*

Автор звертає увагу на художні особливості фільму «Пригоди Насреддіна» (рядки 40–48), щоб

Answer: продемонструвати «наднаціональність» хисту оператора, прагнення Демуцького відійти від власне української тематики

Answer: наголосити на універсальності операторського таланту, завдяки чому Демуцькому вдалося проявити себе й у східному стилі

Answer: відзначити інтернаціоналізм радянських кінематографістів, що дало можливість Демуцькому долучитися до узбецького кіно

Answer: показати, що Демуцький мав фільмувати картини, ідейно-тематичне спрямування яких не відповідало його вподобанням


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**)

і виконайте завдання**

**Філософський інструмент Данила Демуцького**

**(1–6)** На порозі Нового часу європейська цивілізація винайшла систему прила-

дів, починаючи від мікроскопа й телескопа аж до фотографії, які тоді назвали філо-

софськими інструментами. А в епоху формування націй Київ перетворився на сто-

лицю художньої світлини в Російській імперії. Згодом услід за фотографією з’явився

кінематограф і відбулося формування київської операторської школи, одним з пред-

ставників якої був Данило Демуцький.

**(7–12)** У кінооператорське мистецтво Демуцький увійшов дуже своєрідно: не

тільки через фотографію, якою захопився ще в молодості, а й у світоглядному пла-

ні. Батько Данила Порфирій був представником українського громадівського руху,

шляхтич, усе життя присвятив вивченню українського фольклору, створив сіль-

ський хор. Але рано чи пізно треба було побачити той народ не лише через народ-

ницьке малярство та не тільки на фотографії, а й за допомогою кінематографа.

**(13–19)** Демуцький працював з Олександром Довженком над першими лаборатор-

ними стрічками режисера: «Вася-реформатор», «Ягідка кохання». Згодом, 1929 року,

з’явився «Арсенал». У цьому фільмі є геніальні епізоди. Наприклад, мчить поїзд без

машиніста із солдатами Першої світової, які від великих свобод втратили орієнтацію

у світі. А закінчується це цілковитою катастрофою. Цікаво, що 1985 року в голлівуд-

ському «Поїзді-втікачеві» цей епізод і наступну катастрофу повторили сценарист Акіра

Куросава та режисер Андрон Кончаловський, який шанував українське поетичне кіно.

**(20–31)** Улітку 1929 року Демуцький із Довженком знімали «Землю». Хто тут ге-

ніальніший, стверджувати важко. Зрозуміло, що в кіно передує режисер, а зусилля

оператора залишаються в тіні. Однак у фільмі «Земля» виникла рідкісна гармонія ве-

ликого режисера й великого оператора. Пригадаймо славнозвісні кадри з героїнею, яка

у відчаї без одягу метається по хаті в усій своїй трагічній красі. Цей епізод є зусиллям

не тільки Довженка, а й Демуцького. Для свого філософського інструмента – каме-

ри – Данило створив тут технологію особливого окуляра: те, що постає на екрані, ніби

проходить крізь поетичний сон, як певна внутрішня мова. Нічого подібного до тієї ди-

вовижної експозиції не можна пригадати у світовому мистецтві. Ці роботи вразили кі-

нематографічну громадськість того часу і вражають зараз. Згадаймо манхеттенський

фільм Вуді Аллена, де герої, палко сперечаючись, виходять з кінотеатру – і раптом ба-

чимо афішу стрічки, яка їх вразила й викликала суперечку. То була «Земля» Довженка.

**(32–39)** Саме після «Землі» почалася драма українського режисера, у яку він втяг-

нув і Демуцького. Під дамокловим мечем сталінського терору вони почали знімати

фільм «Іван» про індустріалізацію й технологічне приборкання Дніпра. У ньому май-

стерно відзнятий індустріальний пейзаж фантастично поєднаний з ліричним полот-

ном головної річкової артерії України. Режисер Сергій Ейзенштейн уважав ці зйомки

найкращою пейзажною роботою світового кіно. Після закінчення стрічки режисера

й оператора вирішили фактично знищити. Довженкові вдалося «втекти» до Москви,

а Демуцький не схотів покидати Україну, яка була джерелом його творчості.

**(40–48)** Це скінчилося катастрофою. У 1932 році оператора арештували за надума-

ним наклепом. Далі – висилка до Середньої Азії. Жорстокі садистські допити, а потім

тюрма, страшний і трагічний досвід радянського в’язня. Розчавлений після відбування

покарання, Демуцький повернувся до України, та почалася війна, і його знову відпра-

вили до Середньої Азії. У Ташкенті Данило багато зробив для становлення узбецького

кіно. Найкраща його робота тих часів – «Пригоди Насреддіна». Блискуче, з гумором

і в точно орієнтальному дусі він зняв фільм про походеньки відомого східного персо-

нажа – єхидну притчу про абсолютну нібито давню владу тамтешньої тиранії. Ця

стрічка стала однією з найпопулярніших у кінопрокаті тієї епохи.

**(49–54)** У повоєнні роки Демуцькому довелося фільмувати пропагандистський

«Подвиг розвідника» режисера Бориса Барнета, де йшлося про чекістську героїку,

і військово-морську стрічку Володимира Брауна «У мирні часи». Справді серйозна ро-

бота – азійські епізоди у фільмі «Тарас Шевченко» Ігоря Савченка. Майстерне подан-

ня краси тамтешніх ландшафтів і водночас пекла каторжної солдатчини. Це можна

вважати і відчуттям Шевченка, і страшним досвідом самого Демуцького-в’язня.

**(55–58)** Помер Данило Порфирович надто рано – у перші місяці відлиги, 1954

року. Він не побачив подальших злетів українського авангардного кінематографа

від Параджанова до братів Іллєнків. Останні боготворили Демуцького, а для Парад-

жанова він був операторським Богом.

**(59–62)** Є вкрай неоднозначні інтерпретації кінопродукції студії імені Довженка.

Нам багато чого може видаватися радянським пафосом, але поганої роботи з камерою

в Києві на той час не було. Оператори пам’ятали про Демуцького. Присутність його

в українському та світовому кінооператорстві примушувала їх працювати щосили.

*За В. Скуратівським, 640 слів*

Змістові тексту НЕ відповідає твердження

Answer: Данило Демуцький був палким прибічником індустріальних і соціальних перетворень радянського часу

Answer: роботам Данила Демуцького властиве поєднання витонченої операторської техніки й поетичного чуття

Answer: фільми, відзняті Данилом Демуцьким, були високо оцінені майстрами світового кінематографа

Answer: життєвий шлях Данила Демуцького є прикладом трагічної долі митця в часи сталінського лихоліття


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**)

і виконайте завдання**

**Філософський інструмент Данила Демуцького**

**(1–6)** На порозі Нового часу європейська цивілізація винайшла систему прила-

дів, починаючи від мікроскопа й телескопа аж до фотографії, які тоді назвали філо-

софськими інструментами. А в епоху формування націй Київ перетворився на сто-

лицю художньої світлини в Російській імперії. Згодом услід за фотографією з’явився

кінематограф і відбулося формування київської операторської школи, одним з пред-

ставників якої був Данило Демуцький.

**(7–12)** У кінооператорське мистецтво Демуцький увійшов дуже своєрідно: не

тільки через фотографію, якою захопився ще в молодості, а й у світоглядному пла-

ні. Батько Данила Порфирій був представником українського громадівського руху,

шляхтич, усе життя присвятив вивченню українського фольклору, створив сіль-

ський хор. Але рано чи пізно треба було побачити той народ не лише через народ-

ницьке малярство та не тільки на фотографії, а й за допомогою кінематографа.

**(13–19)** Демуцький працював з Олександром Довженком над першими лаборатор-

ними стрічками режисера: «Вася-реформатор», «Ягідка кохання». Згодом, 1929 року,

з’явився «Арсенал». У цьому фільмі є геніальні епізоди. Наприклад, мчить поїзд без

машиніста із солдатами Першої світової, які від великих свобод втратили орієнтацію

у світі. А закінчується це цілковитою катастрофою. Цікаво, що 1985 року в голлівуд-

ському «Поїзді-втікачеві» цей епізод і наступну катастрофу повторили сценарист Акіра

Куросава та режисер Андрон Кончаловський, який шанував українське поетичне кіно.

**(20–31)** Улітку 1929 року Демуцький із Довженком знімали «Землю». Хто тут ге-

ніальніший, стверджувати важко. Зрозуміло, що в кіно передує режисер, а зусилля

оператора залишаються в тіні. Однак у фільмі «Земля» виникла рідкісна гармонія ве-

ликого режисера й великого оператора. Пригадаймо славнозвісні кадри з героїнею, яка

у відчаї без одягу метається по хаті в усій своїй трагічній красі. Цей епізод є зусиллям

не тільки Довженка, а й Демуцького. Для свого філософського інструмента – каме-

ри – Данило створив тут технологію особливого окуляра: те, що постає на екрані, ніби

проходить крізь поетичний сон, як певна внутрішня мова. Нічого подібного до тієї ди-

вовижної експозиції не можна пригадати у світовому мистецтві. Ці роботи вразили кі-

нематографічну громадськість того часу і вражають зараз. Згадаймо манхеттенський

фільм Вуді Аллена, де герої, палко сперечаючись, виходять з кінотеатру – і раптом ба-

чимо афішу стрічки, яка їх вразила й викликала суперечку. То була «Земля» Довженка.

**(32–39)** Саме після «Землі» почалася драма українського режисера, у яку він втяг-

нув і Демуцького. Під дамокловим мечем сталінського терору вони почали знімати

фільм «Іван» про індустріалізацію й технологічне приборкання Дніпра. У ньому май-

стерно відзнятий індустріальний пейзаж фантастично поєднаний з ліричним полот-

ном головної річкової артерії України. Режисер Сергій Ейзенштейн уважав ці зйомки

найкращою пейзажною роботою світового кіно. Після закінчення стрічки режисера

й оператора вирішили фактично знищити. Довженкові вдалося «втекти» до Москви,

а Демуцький не схотів покидати Україну, яка була джерелом його творчості.

**(40–48)** Це скінчилося катастрофою. У 1932 році оператора арештували за надума-

ним наклепом. Далі – висилка до Середньої Азії. Жорстокі садистські допити, а потім

тюрма, страшний і трагічний досвід радянського в’язня. Розчавлений після відбування

покарання, Демуцький повернувся до України, та почалася війна, і його знову відпра-

вили до Середньої Азії. У Ташкенті Данило багато зробив для становлення узбецького

кіно. Найкраща його робота тих часів – «Пригоди Насреддіна». Блискуче, з гумором

і в точно орієнтальному дусі він зняв фільм про походеньки відомого східного персо-

нажа – єхидну притчу про абсолютну нібито давню владу тамтешньої тиранії. Ця

стрічка стала однією з найпопулярніших у кінопрокаті тієї епохи.

**(49–54)** У повоєнні роки Демуцькому довелося фільмувати пропагандистський

«Подвиг розвідника» режисера Бориса Барнета, де йшлося про чекістську героїку,

і військово-морську стрічку Володимира Брауна «У мирні часи». Справді серйозна ро-

бота – азійські епізоди у фільмі «Тарас Шевченко» Ігоря Савченка. Майстерне подан-

ня краси тамтешніх ландшафтів і водночас пекла каторжної солдатчини. Це можна

вважати і відчуттям Шевченка, і страшним досвідом самого Демуцького-в’язня.

**(55–58)** Помер Данило Порфирович надто рано – у перші місяці відлиги, 1954

року. Він не побачив подальших злетів українського авангардного кінематографа

від Параджанова до братів Іллєнків. Останні боготворили Демуцького, а для Парад-

жанова він був операторським Богом.

**(59–62)** Є вкрай неоднозначні інтерпретації кінопродукції студії імені Довженка.

Нам багато чого може видаватися радянським пафосом, але поганої роботи з камерою

в Києві на той час не було. Оператори пам’ятали про Демуцького. Присутність його

в українському та світовому кінооператорстві примушувала їх працювати щосили.

*За В. Скуратівським, 640 слів*

Засобом міжфразового зв’язку між передостаннім та останнім реченнями тексту (рядки 61–62) є

Answer: сполучник

Answer: синонім

Answer: прислівник

Answer: займенник


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**)

і виконайте завдання**

**Філософський інструмент Данила Демуцького**

**(1–6)** На порозі Нового часу європейська цивілізація винайшла систему прила-

дів, починаючи від мікроскопа й телескопа аж до фотографії, які тоді назвали філо-

софськими інструментами. А в епоху формування націй Київ перетворився на сто-

лицю художньої світлини в Російській імперії. Згодом услід за фотографією з’явився

кінематограф і відбулося формування київської операторської школи, одним з пред-

ставників якої був Данило Демуцький.

**(7–12)** У кінооператорське мистецтво Демуцький увійшов дуже своєрідно: не

тільки через фотографію, якою захопився ще в молодості, а й у світоглядному пла-

ні. Батько Данила Порфирій був представником українського громадівського руху,

шляхтич, усе життя присвятив вивченню українського фольклору, створив сіль-

ський хор. Але рано чи пізно треба було побачити той народ не лише через народ-

ницьке малярство та не тільки на фотографії, а й за допомогою кінематографа.

**(13–19)** Демуцький працював з Олександром Довженком над першими лаборатор-

ними стрічками режисера: «Вася-реформатор», «Ягідка кохання». Згодом, 1929 року,

з’явився «Арсенал». У цьому фільмі є геніальні епізоди. Наприклад, мчить поїзд без

машиніста із солдатами Першої світової, які від великих свобод втратили орієнтацію

у світі. А закінчується це цілковитою катастрофою. Цікаво, що 1985 року в голлівуд-

ському «Поїзді-втікачеві» цей епізод і наступну катастрофу повторили сценарист Акіра

Куросава та режисер Андрон Кончаловський, який шанував українське поетичне кіно.

**(20–31)** Улітку 1929 року Демуцький із Довженком знімали «Землю». Хто тут ге-

ніальніший, стверджувати важко. Зрозуміло, що в кіно передує режисер, а зусилля

оператора залишаються в тіні. Однак у фільмі «Земля» виникла рідкісна гармонія ве-

ликого режисера й великого оператора. Пригадаймо славнозвісні кадри з героїнею, яка

у відчаї без одягу метається по хаті в усій своїй трагічній красі. Цей епізод є зусиллям

не тільки Довженка, а й Демуцького. Для свого філософського інструмента – каме-

ри – Данило створив тут технологію особливого окуляра: те, що постає на екрані, ніби

проходить крізь поетичний сон, як певна внутрішня мова. Нічого подібного до тієї ди-

вовижної експозиції не можна пригадати у світовому мистецтві. Ці роботи вразили кі-

нематографічну громадськість того часу і вражають зараз. Згадаймо манхеттенський

фільм Вуді Аллена, де герої, палко сперечаючись, виходять з кінотеатру – і раптом ба-

чимо афішу стрічки, яка їх вразила й викликала суперечку. То була «Земля» Довженка.

**(32–39)** Саме після «Землі» почалася драма українського режисера, у яку він втяг-

нув і Демуцького. Під дамокловим мечем сталінського терору вони почали знімати

фільм «Іван» про індустріалізацію й технологічне приборкання Дніпра. У ньому май-

стерно відзнятий індустріальний пейзаж фантастично поєднаний з ліричним полот-

ном головної річкової артерії України. Режисер Сергій Ейзенштейн уважав ці зйомки

найкращою пейзажною роботою світового кіно. Після закінчення стрічки режисера

й оператора вирішили фактично знищити. Довженкові вдалося «втекти» до Москви,

а Демуцький не схотів покидати Україну, яка була джерелом його творчості.

**(40–48)** Це скінчилося катастрофою. У 1932 році оператора арештували за надума-

ним наклепом. Далі – висилка до Середньої Азії. Жорстокі садистські допити, а потім

тюрма, страшний і трагічний досвід радянського в’язня. Розчавлений після відбування

покарання, Демуцький повернувся до України, та почалася війна, і його знову відпра-

вили до Середньої Азії. У Ташкенті Данило багато зробив для становлення узбецького

кіно. Найкраща його робота тих часів – «Пригоди Насреддіна». Блискуче, з гумором

і в точно орієнтальному дусі він зняв фільм про походеньки відомого східного персо-

нажа – єхидну притчу про абсолютну нібито давню владу тамтешньої тиранії. Ця

стрічка стала однією з найпопулярніших у кінопрокаті тієї епохи.

**(49–54)** У повоєнні роки Демуцькому довелося фільмувати пропагандистський

«Подвиг розвідника» режисера Бориса Барнета, де йшлося про чекістську героїку,

і військово-морську стрічку Володимира Брауна «У мирні часи». Справді серйозна ро-

бота – азійські епізоди у фільмі «Тарас Шевченко» Ігоря Савченка. Майстерне подан-

ня краси тамтешніх ландшафтів і водночас пекла каторжної солдатчини. Це можна

вважати і відчуттям Шевченка, і страшним досвідом самого Демуцького-в’язня.

**(55–58)** Помер Данило Порфирович надто рано – у перші місяці відлиги, 1954

року. Він не побачив подальших злетів українського авангардного кінематографа

від Параджанова до братів Іллєнків. Останні боготворили Демуцького, а для Парад-

жанова він був операторським Богом.

**(59–62)** Є вкрай неоднозначні інтерпретації кінопродукції студії імені Довженка.

Нам багато чого може видаватися радянським пафосом, але поганої роботи з камерою

в Києві на той час не було. Оператори пам’ятали про Демуцького. Присутність його

в українському та світовому кінооператорстві примушувала їх працювати щосили.

*За В. Скуратівським, 640 слів*

З тексту можна зробити висновок, що майстри українського кіно (Сергій Параджанов, Юрій і Михайло Іллєнки та інші) багато чого навчилися в Данила Демуцького, тому що

Answer: починали знімати свої фільми під його безпосереднім керівництвом

Answer: надихалися операторською майстерністю відзнятих ним фільмів

Answer: намагалися спочатку копіювати його знахідки у своїх фільмах

Answer: використовували його технологію особливого «поетичного» окуляра


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**)

і виконайте завдання**

**Філософський інструмент Данила Демуцького**

**(1–6)** На порозі Нового часу європейська цивілізація винайшла систему прила-

дів, починаючи від мікроскопа й телескопа аж до фотографії, які тоді назвали філо-

софськими інструментами. А в епоху формування націй Київ перетворився на сто-

лицю художньої світлини в Російській імперії. Згодом услід за фотографією з’явився

кінематограф і відбулося формування київської операторської школи, одним з пред-

ставників якої був Данило Демуцький.

**(7–12)** У кінооператорське мистецтво Демуцький увійшов дуже своєрідно: не

тільки через фотографію, якою захопився ще в молодості, а й у світоглядному пла-

ні. Батько Данила Порфирій був представником українського громадівського руху,

шляхтич, усе життя присвятив вивченню українського фольклору, створив сіль-

ський хор. Але рано чи пізно треба було побачити той народ не лише через народ-

ницьке малярство та не тільки на фотографії, а й за допомогою кінематографа.

**(13–19)** Демуцький працював з Олександром Довженком над першими лаборатор-

ними стрічками режисера: «Вася-реформатор», «Ягідка кохання». Згодом, 1929 року,

з’явився «Арсенал». У цьому фільмі є геніальні епізоди. Наприклад, мчить поїзд без

машиніста із солдатами Першої світової, які від великих свобод втратили орієнтацію

у світі. А закінчується це цілковитою катастрофою. Цікаво, що 1985 року в голлівуд-

ському «Поїзді-втікачеві» цей епізод і наступну катастрофу повторили сценарист Акіра

Куросава та режисер Андрон Кончаловський, який шанував українське поетичне кіно.

**(20–31)** Улітку 1929 року Демуцький із Довженком знімали «Землю». Хто тут ге-

ніальніший, стверджувати важко. Зрозуміло, що в кіно передує режисер, а зусилля

оператора залишаються в тіні. Однак у фільмі «Земля» виникла рідкісна гармонія ве-

ликого режисера й великого оператора. Пригадаймо славнозвісні кадри з героїнею, яка

у відчаї без одягу метається по хаті в усій своїй трагічній красі. Цей епізод є зусиллям

не тільки Довженка, а й Демуцького. Для свого філософського інструмента – каме-

ри – Данило створив тут технологію особливого окуляра: те, що постає на екрані, ніби

проходить крізь поетичний сон, як певна внутрішня мова. Нічого подібного до тієї ди-

вовижної експозиції не можна пригадати у світовому мистецтві. Ці роботи вразили кі-

нематографічну громадськість того часу і вражають зараз. Згадаймо манхеттенський

фільм Вуді Аллена, де герої, палко сперечаючись, виходять з кінотеатру – і раптом ба-

чимо афішу стрічки, яка їх вразила й викликала суперечку. То була «Земля» Довженка.

**(32–39)** Саме після «Землі» почалася драма українського режисера, у яку він втяг-

нув і Демуцького. Під дамокловим мечем сталінського терору вони почали знімати

фільм «Іван» про індустріалізацію й технологічне приборкання Дніпра. У ньому май-

стерно відзнятий індустріальний пейзаж фантастично поєднаний з ліричним полот-

ном головної річкової артерії України. Режисер Сергій Ейзенштейн уважав ці зйомки

найкращою пейзажною роботою світового кіно. Після закінчення стрічки режисера

й оператора вирішили фактично знищити. Довженкові вдалося «втекти» до Москви,

а Демуцький не схотів покидати Україну, яка була джерелом його творчості.

**(40–48)** Це скінчилося катастрофою. У 1932 році оператора арештували за надума-

ним наклепом. Далі – висилка до Середньої Азії. Жорстокі садистські допити, а потім

тюрма, страшний і трагічний досвід радянського в’язня. Розчавлений після відбування

покарання, Демуцький повернувся до України, та почалася війна, і його знову відпра-

вили до Середньої Азії. У Ташкенті Данило багато зробив для становлення узбецького

кіно. Найкраща його робота тих часів – «Пригоди Насреддіна». Блискуче, з гумором

і в точно орієнтальному дусі він зняв фільм про походеньки відомого східного персо-

нажа – єхидну притчу про абсолютну нібито давню владу тамтешньої тиранії. Ця

стрічка стала однією з найпопулярніших у кінопрокаті тієї епохи.

**(49–54)** У повоєнні роки Демуцькому довелося фільмувати пропагандистський

«Подвиг розвідника» режисера Бориса Барнета, де йшлося про чекістську героїку,

і військово-морську стрічку Володимира Брауна «У мирні часи». Справді серйозна ро-

бота – азійські епізоди у фільмі «Тарас Шевченко» Ігоря Савченка. Майстерне подан-

ня краси тамтешніх ландшафтів і водночас пекла каторжної солдатчини. Це можна

вважати і відчуттям Шевченка, і страшним досвідом самого Демуцького-в’язня.

**(55–58)** Помер Данило Порфирович надто рано – у перші місяці відлиги, 1954

року. Він не побачив подальших злетів українського авангардного кінематографа

від Параджанова до братів Іллєнків. Останні боготворили Демуцького, а для Парад-

жанова він був операторським Богом.

**(59–62)** Є вкрай неоднозначні інтерпретації кінопродукції студії імені Довженка.

Нам багато чого може видаватися радянським пафосом, але поганої роботи з камерою

в Києві на той час не було. Оператори пам’ятали про Демуцького. Присутність його

в українському та світовому кінооператорстві примушувала їх працювати щосили.

*За В. Скуратівським, 640 слів*

За типом мовлення текст є

Answer: розповіддю з елементами роздуму

Answer: описом з елементами розповіді

Answer: роздумом з елементами опису

Answer: описом з елементами роздуму


Question: Славетну перемогу козацького війська біля Жовтих Вод («Жовтого» чи «Золотого» Броду) оспівано у творі

Answer: «Засвіт встали козаченьки…»

Answer: «Чи не той то Хміль…»

Answer: «Ой Морозе, Морозенку…»

Answer: «Віють вітри…»

Answer: «Бондарівна»


Question: «Спіши, милий, спаси мене од лютой напасті! / За нелюбом коли буду, то мушу пропасти», — звертається до коханого головна героїня твору

Answer: Тараса Шевченка

Answer: Лесі Українки

Answer: Ліни Костенко

Answer: Івана Франка

Answer: Івана Котляревського


Question: «Як треба рятовати Україну, байдуже мені i лiта, й рани. Обновиться, яко орля, юность моя. На коня, на коня! Нiчого гаятись!» — заявляє герой твору

Answer: «Україна в огні»

Answer: «Чорна рада»

Answer: «Максим Гримач»

Answer: «Хіба ревуть воли, як ясла повні?»

Answer: «Кайдашева сім’я»


Question: Панас Мирний — це псевдонім

Answer: П. Рудченка

Answer: П. Губенка

Answer: М. Фітільова

Answer: І. Лозов’ягіна

Answer: І. Тобілевича


Question: Баладний сюжет має твір

Answer: «Камінний хрест»

Answer: «Мартин Боруля»

Answer: «Максим Гримач»

Answer: «Intermezzo»

Answer: «Енеїда»


Question: Життя родини Мазурів із села Семигори лягло в основу твору

Answer: Панаса Мирного

Answer: Ольги Кобилянської

Answer: Івана Нечуя-Левицького

Answer: Григорія Квітки-Основ’яненка

Answer: Івана Карпенка-Карого


Question: У творі «Intermezzo» слова «Ми таки стрілись на ниві і мовчки стояли хвилину — я і людина. То був звичайний мужик» є

Answer: експозицією

Answer: зав’язкою

Answer: розвитком дії

Answer: кульмінацією

Answer: розв’язкою


Question: «Нема на світі України, / Немає другого Дніпра, / А ви претеся на чужину / Шукати доброго добра», — докоряє землякам

Answer: Тарас Шевченко

Answer: Пантелеймон Куліш

Answer: Іван Котляревський

Answer: Марко Вовчок

Answer: Іван Нечуй-Левицький


Question: Уривок із листа «От і знов берусь здіймати «сізіфовий камінь» догори!... Чи підійметься? Навряд — не такий то камінь!» перегукується з óбразами та мотивами вірша

Answer: «О слово рідне! Орле скутий!..»

Answer: «Мені однаково»

Answer: «Стилет чи стилос?»

Answer: «Молюсь і вірю...»

Answer: «Contra spem spero!»


Question: «Переломаним» земляки прозвали

Answer: Омелька Кайдаша

Answer: Івана Дідуха

Answer: Максима Гримача

Answer: Мартина Борулю

Answer: Степана Радченка


Question:
«Клянусь тобі, веселий світе,
 Клянусь тобі, моє дитя,
 Що буду жити, поки жити
 Мені дозволить дух життя», –
 заявляє ліричний герой вірша

Answer: «Молюсь і вірю…»

Answer: «О панно Інно»

Answer: «Страшні слова, коли вони мовчать»

Answer: «О земле втрачена, явися!..»

Answer: «Стилет чи стилос?»


Question: Ризикуючи життям, рятує артільну шаланду

Answer: Лаврін Запорожець

Answer: Карпо Ярковий

Answer: Денис Сірко

Answer: Івоніка Федорчук

Answer: Мусій Половець


Question: Щезник, мольфар, Чугайстир є персонажами твору

Answer: «Повість минулих літ»

Answer: «Камінний хрест»

Answer: «Тіні забутих предків»

Answer: «Лісова пісня»

Answer: «Тигролови»


Question: Словами: «З далекого туману, з тихих озер загірної комуни шелестить шелест: то йде Марія» починається твір

Answer: «Зачарована Десна»

Answer: «Україна в огні»

Answer: «Тіні забутих предків»

Answer: «Я (Романтика)»

Answer: «Три зозулі з поклоном»


Question:
«Тобі дано і вірити й кохати.
 А що мені? Які такі куші?!
 Нелегко, кажуть, жити на дві хати.
 А ще нелегше — жить на дві душі», — зізнається герой твору

Answer: Лесі Українки

Answer: Тараса Шевченка

Answer: Ліни Костенко

Answer: Василя Симоненка

Answer: Максима Рильського


Question: Остап Вишня започаткував жанр

Answer: роману в новелах

Answer: роману у віршах

Answer: памфлету

Answer: усмішки

Answer: фейлетону


Question: Зворушливий образ матері, яка проводжала сина в далеку дорогу «і рушник вишиваний на щастя дала», створив

Answer: Володимир Сосюра

Answer: Василь Симоненко

Answer: Богдан-Ігор Антонич

Answer: Андрій Малишко

Answer: Василь Стус


Question: «В пралісах Сіхоте-Аліня» відбуваються події твору

Answer: Ліни Костенко

Answer: Олеся Гончара

Answer: Олександра Довженка

Answer: Миколи Куліша

Answer: Івана Багряного


Question: На початку 1990-х років виникло літературне угруповання

Answer: «Молодняк»

Answer: «Нова дегенерація»

Answer: «Ланка»

Answer: «Молода Муза»

Answer: «МАРС»


Question: На третій склад падає наголос у слові

Answer: кропива

Answer: периметр

Answer: підошва

Answer: однаковий


Question: Префікс *з-* треба писати в усіх словах рядка

Answer: ..ціпити, ..палити, ..чинити

Answer: ..хопити, ..цідити, ..чистити

Answer: ..сувати, ..пиляти, ..чесати

Answer: ..садити, ..чепити, ..варити


Question: Спільнокореневим до слова *гора* є

Answer: горянка

Answer: горечко

Answer: горючий

Answer: гороскоп


Question: Лексичної помилки НЕМАЄ в рядку

Answer: несподіваний сюрприз

Answer: пам’ятний сувенір

Answer: вільна вакансія

Answer: чинний закон


Question: Неправильно утворено форму слова у варіанті

Answer: тривалих подорожів

Answer: менш досвідчений пілот

Answer: на твоїм моніторі

Answer: хочуть долучитися


Question: Прийменник помилково вжито в реченні

Answer: Гол забили через помилку центрального захисника.

Answer: Забудову здійснено згідно з ухвалою міської ради.

Answer: Завдяки бурі зруйновано багато автомобільних доріг.

Answer: Літня екзаменаційна сесія триває аж до липня.


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На календарі вже весна. (2) Хоча снігу не/має, про/те надворі *мороз пробирає по спині*… (3) Простую собі лісом, *опустивши голову до/долу* і лише зрідка оглядаючись навкруги. (4) Аж ось поміж деревами щось, схоже, забіліло… (5) Це підсніжники перші провидці весни, що не побоялися холоду. (6) Вони підняли свої голівки, неначе мовчки сповіщаючи: як/би не лютувала зима, весна *не за горами*. (7) І так мені радісно стало на серці, *мов на світ народився*, кудись зникли і холод, і мороз.

Вставне слово є в реченні

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: четвертому

Answer: п’ятому


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На календарі вже весна. (2) Хоча снігу не/має, про/те надворі *мороз пробирає по спині*… (3) Простую собі лісом, *опустивши голову до/долу* і лише зрідка оглядаючись навкруги. (4) Аж ось поміж деревами щось, схоже, забіліло… (5) Це підсніжники перші провидці весни, що не побоялися холоду. (6) Вони підняли свої голівки, неначе мовчки сповіщаючи: як/би не лютувала зима, весна *не за горами*. (7) І так мені радісно стало на серці, *мов на світ народився*, кудись зникли і холод, і мороз.

З-поміж сполучень слів тексту фразеологізмом НЕ є

Answer: мороз пробирає по спині

Answer: опустивши голову до/долу

Answer: не за горами

Answer: мов на світ народився


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На календарі вже весна. (2) Хоча снігу не/має, про/те надворі *мороз пробирає по спині*… (3) Простую собі лісом, *опустивши голову до/долу* і лише зрідка оглядаючись навкруги. (4) Аж ось поміж деревами щось, схоже, забіліло… (5) Це підсніжники перші провидці весни, що не побоялися холоду. (6) Вони підняли свої голівки, неначе мовчки сповіщаючи: як/би не лютувала зима, весна *не за горами*. (7) І так мені радісно стало на серці, *мов на світ народився*, кудись зникли і холод, і мороз.

Окремо в тексті треба писати сполуку слів

Answer: не/має

Answer: про/те

Answer: до/долу

Answer: як/би


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1) На календарі вже весна. (2) Хоча снігу не/має, про/те надворі *мороз пробирає по спині*… (3) Простую собі лісом, *опустивши голову до/долу* і лише зрідка оглядаючись навкруги. (4) Аж ось поміж деревами щось, схоже, забіліло… (5) Це підсніжники перші провидці весни, що не побоялися холоду. (6) Вони підняли свої голівки, неначе мовчки сповіщаючи: як/би не лютувала зима, весна *не за горами*. (7) І так мені радісно стало на серці, *мов на світ народився*, кудись зникли і холод, і мороз.

Пунктуаційну помилку допущено в реченні

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: четвертому

Answer: п’ятому


Question: Однакова кількість звуків і букв у всіх словах рядка

Answer: тьохкає, колючий, творіння

Answer: віщунка, йоржик, беззоряний

Answer: прощає, паляниця, обов’язковість

Answer: пробудження, ящик, тріщить

Answer: господиня, кузня, їдальня


Question: Обидва слова, подані в дужках, можливі за змістом у реченні

Answer: Це фахівець найвищого класу — справжній (*профі, профан*).

Answer: Наша невеличка група здійснила (*екскурс, екскурсію*) центром Тернополя.

Answer: Протягом (*століть, сторіч*) український Степ належав кочовикам.

Answer: Передвиборча (*компанія, кампанія*) була в самісінькому розпалі.

Answer: Цей (*абонент, абонемент*) дає нам право відвідувати басейн щосереди.


Question: М’який знак на місці крапок НЕ треба писати в усіх словах рядка

Answer: багрянец.., чіткіс..ть, п’ят..десят

Answer: вагаєш..ся, скрин..ці, ослін..чик

Answer: хустин..ці, тіт..чин, хар..ків’янин

Answer: русал..чин, спитаєш.., нен..чин

Answer: радіст..ю, лан..цюг, різ..бяр


Question: Спрощення приголосних позначається на письмі в усіх словах рядка

Answer: пристрас..ний, щас..ливий, шіс..надцять, об’їз..ний

Answer: захис..ник, студен..ський, корис..но, облас..ний

Answer: водоочис..ний, свис..нути, перс..ні, корис..ливий

Answer: зліс..ний, аген..ство, особистіс..ний, перехрес..ний

Answer: капос..ний, контрас..ний, доблес..ний, тиж..невик


Question: Правильно написано всі займенники в рядку

Answer: дехто, ніякий, скільки-небудь, абищо

Answer: ніщо, будь-який, де-котрий, ніскільки

Answer: будь-що, якийсь, аби-хто, що-небудь

Answer: нічий, хто-небудь, де-який, будь-чий

Answer: будь-хто, якийсь, ніякий, хто-зна-що


Question: Правильно утворено жіноче ім’я по батькові

Answer: Юрійовна

Answer: Ігоревна

Answer: Андріївна

Answer: Валерієвна

Answer: Марковна


Question: Правильно узгоджено прикметник з іменником

Answer: далека путь

Answer: десяткова дріб

Answer: наукова ступінь

Answer: нестерпна біль

Answer: хронічна нежить


Question: Неправильною є відмінкова форма числівника в рядку

Answer: *Р. в.* трьохсот п’ятдесяти шести

Answer: *Д. в.* трьомстам п’ятдесяти шести

Answer: *Зн. в.* триста п’ятдесят шість

Answer: *Ор. в.* трьомастами п’ятдесятьма шістьма

Answer: *М. в.* (на) трьохсот п’ятдесяти шести


Question: Граматичну помилку допущено в рядку

Answer: милуватися чудовим світанком

Answer: запропонувати вам перелік

Answer: дивуватися з його поведінки

Answer: стосуватися моїх приятелів

Answer: наслідувати відомій актрисі


Question: Через дефіс треба писати всі прислівники в рядку

Answer: віч/на/віч, по/домашньому, будь/де

Answer: по/людськи, як/небудь, як/найбільше

Answer: в/тричі, колись/то, хтозна/куди

Answer: де/не/де, в/цілому, по/четверте

Answer: до/речі, без/кінця/краю, далеко/таки


Question: Перед виділеним сполучником і після нього НЕ треба ставити коми в реченні (розділові знаки пропущено)

Answer: Явори й долини залила імла *і* несміливі й кволі встали зорі.

Answer: Тихий сон стуляє вії розігнавши давні мрії *і* втопивши їх в журбі.

Answer: Нависло хмар глухе склепіння *і* шурхаючи крилами об них летять чайки.

Answer: Я кличу сонце *і* припале сріблястим порохом з долин воно пливе.

Answer: Сивим туманом оповило велетні-дерева *і* навіває сум така картина.


Question: Відокремленим означенням можна замінити підрядне речення в рядку

Answer: Радують око різнобарвні квіти, що ростуть на клумбі.

Answer: Знову бачу синицю, що перелітає з гілки на гілку.

Answer: Ми зустріли Степанову бабусю, яка купувала фрукти.

Answer: Це був тільки сон, що наснився навесні.

Answer: Ледь-ледь тремтять губи, що посиніли від холоду.


Question: Складнопідрядне речення з підрядним мети утвориться, якщо до речення «На початку травня ми поїхали до Криму …» додати

Answer: незважаючи на погану погоду.

Answer: щоб відвідати ботанічний сад.

Answer: тому що були вихідні дні.

Answer: через задушливі дні в Києві.

Answer: так що відпочинок був цікавий.


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Чарівна скринька**

(1–8) Понад 10 років тому у світі з’явилася така собі «чарівна скринька» — сайт, який змінив уявлення про інформацію та доступ до неї… Назва цього сайта — Вікіпедія. Він докорінно вплинув на життя школярів, студентів, журналістів — загалом тієї частини людства, яка потребує постійного й зручного доступу до найрізноманітнішої інформації. Поступово відходять у минуле багатотомники традиційних енциклопедій, багатогодинні походи в бібліотеки, колекціонування довідників і словників. Адже практично кожнісінький факт можна знайти в одній з мільйонів статей, розміщених у Вікіпедії — універсальній багатомовній безплатній веб-енциклопедії.

(9–17) Заснували проект Джиммі Вейлз і Ларрі Сенґер. Разом вони розробили формулу успіху Вікіпедії. Вейлз вирішив зробити її відкритою для редагування кожним охочим, а Сенґер запропонував використати для цього вікі — так називають сайти, які дають змогу користувачам змінювати зміст і програмне забезпечення (гавайською мовою «вікі» означає «хуткий»). Отже, 2001 року англомовну Вікіпедію було офіційно запущено, а вже 2007 року вона подолала позначку два мільйони статей, ставши найбільшим довідником в історії людства. Проект став джерелом натхнення для численних імітацій, проте жодній так і не вдалося наблизитися в популярності до оригіналу.

(18–21) Реальних конкурентів Вікіпедія справді не має. За даними дослідників, нині це сьомий найпопулярніший сайт у світі. Енциклопедія має 280 мовних версій, на чотирьох із яких (англійській, німецькій, французькій і нідерландській) — понад мільйон статей.

(22–30) Проект живе на пожертви та завдяки неоплачуваній праці тисяч волонтерів. Перший збір коштів оголосили, щоб купити ноутбук для волонтера, який згодом став першим директором з технічних питань. З роками потреби енциклопедії зросли — тепер вона має понад 50 оплачуваних працівників і мусить підтримувати роботу сотень серверів. Наприкінці 2010 року Вікіпедія, уже вкотре провівши кампанію зі збору добровільних внесків, змогла отримати 16 мільйонів доларів — більше й за коротший термін, ніж будь-коли раніше. Середній розмір пожертви становив усього 22 долари, хоча енциклопедія отримує й більші гранти, наприклад, два мільйони доларів 2010 року від Ґуґл.

(31–38) Утім симпатикам і творцям Вікіпедії рано спочивати на лаврах. Спостерігачі зазначають, що темпи додавання нових статей значно сповільнилися. Причиною може бути те, що вже наявні на сьогодні статті описують більшість відомих людству фактів. Паралельно, однак, відбувається й процес відпливу редакторів-добровольців, завдяки яким проект виявився успішним. Критики наголошують, що Вікіпедія стає дедалі ексклюзивнішою: статті та правки нових редакторів змінюють або скасовують частіше, ніж тексти елітної групи постійних редакторів. Це відлякує новачків, а отже, не сприяє появі нових статей.

(39–45) Натомість багатьох науковців той факт, що будь-яка людина може анонімно виправити статтю, написану фахівцем, украй обурює. А чимало викладачів узагалі забороняють своїм студентам використовувати Вікіпедію, бо вважають її ненадійним джерелом інформації. Саме «антиелітаризм» проекту призвів 2002 року до розриву між Вейлзом і Сенґером, якого обурював брак поваги до експертів. За словами останнього, він не зміг змиритися з тим, що «в проекті була отруйна соціальна й політична атмосфера».

(46–51) Україномовна Вікіпедія з’явилася 2004 року і на сьогодні нараховує понад 400 тисяч статей. За статистикою, українська Вікі є найпоширенішим і найбільшим енциклопедичним ресурсом українською мовою. Це свідчить передусім про самовіддану працю українських вікіпедистів. Станом на кінець 2012 року 156 тисяч зареєстрованих користувачів української Вікіпедії зробили принаймні одне редагування.

(52–59) Загалом же сучасний стан розвитку «чарівної скриньки» характеризується справжнісінькими війнами: представники різних націй намагаються підняти свою мовну версію якнайвище в рейтингах. На щастя, це той випадок воєнних дій, коли запеклі битви для кожної зі сторін закінчуються перемогою: результатом суперництва стає не руйнування, а поширення знань, завдяки чому «чарівна скринька» ніколи не перетвориться на «скриньку Пандори», адже її відкриття робитиме знання доступнішим, що, є надія, сприятиме розвитку кожної нації зокрема й людства загалом, а отже, злагоді у світі.

*За Д. Губенком, журнал «Український тиждень», 569 слів*

З тексту можна зробити висновок, що перевагами Вікіпедії порівняно з традиційними енциклопедіями є все перераховане, ОКРІМ

Answer: можливості звернення до джерела будь-коли

Answer: універсальності інформації, яку можна знайти

Answer: зручності роботи з потрібними матеріалами

Answer: відсутності суворої експертизи змісту статей


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Чарівна скринька**

(1–8) Понад 10 років тому у світі з’явилася така собі «чарівна скринька» — сайт, який змінив уявлення про інформацію та доступ до неї… Назва цього сайта — Вікіпедія. Він докорінно вплинув на життя школярів, студентів, журналістів — загалом тієї частини людства, яка потребує постійного й зручного доступу до найрізноманітнішої інформації. Поступово відходять у минуле багатотомники традиційних енциклопедій, багатогодинні походи в бібліотеки, колекціонування довідників і словників. Адже практично кожнісінький факт можна знайти в одній з мільйонів статей, розміщених у Вікіпедії — універсальній багатомовній безплатній веб-енциклопедії.

(9–17) Заснували проект Джиммі Вейлз і Ларрі Сенґер. Разом вони розробили формулу успіху Вікіпедії. Вейлз вирішив зробити її відкритою для редагування кожним охочим, а Сенґер запропонував використати для цього вікі — так називають сайти, які дають змогу користувачам змінювати зміст і програмне забезпечення (гавайською мовою «вікі» означає «хуткий»). Отже, 2001 року англомовну Вікіпедію було офіційно запущено, а вже 2007 року вона подолала позначку два мільйони статей, ставши найбільшим довідником в історії людства. Проект став джерелом натхнення для численних імітацій, проте жодній так і не вдалося наблизитися в популярності до оригіналу.

(18–21) Реальних конкурентів Вікіпедія справді не має. За даними дослідників, нині це сьомий найпопулярніший сайт у світі. Енциклопедія має 280 мовних версій, на чотирьох із яких (англійській, німецькій, французькій і нідерландській) — понад мільйон статей.

(22–30) Проект живе на пожертви та завдяки неоплачуваній праці тисяч волонтерів. Перший збір коштів оголосили, щоб купити ноутбук для волонтера, який згодом став першим директором з технічних питань. З роками потреби енциклопедії зросли — тепер вона має понад 50 оплачуваних працівників і мусить підтримувати роботу сотень серверів. Наприкінці 2010 року Вікіпедія, уже вкотре провівши кампанію зі збору добровільних внесків, змогла отримати 16 мільйонів доларів — більше й за коротший термін, ніж будь-коли раніше. Середній розмір пожертви становив усього 22 долари, хоча енциклопедія отримує й більші гранти, наприклад, два мільйони доларів 2010 року від Ґуґл.

(31–38) Утім симпатикам і творцям Вікіпедії рано спочивати на лаврах. Спостерігачі зазначають, що темпи додавання нових статей значно сповільнилися. Причиною може бути те, що вже наявні на сьогодні статті описують більшість відомих людству фактів. Паралельно, однак, відбувається й процес відпливу редакторів-добровольців, завдяки яким проект виявився успішним. Критики наголошують, що Вікіпедія стає дедалі ексклюзивнішою: статті та правки нових редакторів змінюють або скасовують частіше, ніж тексти елітної групи постійних редакторів. Це відлякує новачків, а отже, не сприяє появі нових статей.

(39–45) Натомість багатьох науковців той факт, що будь-яка людина може анонімно виправити статтю, написану фахівцем, украй обурює. А чимало викладачів узагалі забороняють своїм студентам використовувати Вікіпедію, бо вважають її ненадійним джерелом інформації. Саме «антиелітаризм» проекту призвів 2002 року до розриву між Вейлзом і Сенґером, якого обурював брак поваги до експертів. За словами останнього, він не зміг змиритися з тим, що «в проекті була отруйна соціальна й політична атмосфера».

(46–51) Україномовна Вікіпедія з’явилася 2004 року і на сьогодні нараховує понад 400 тисяч статей. За статистикою, українська Вікі є найпоширенішим і найбільшим енциклопедичним ресурсом українською мовою. Це свідчить передусім про самовіддану працю українських вікіпедистів. Станом на кінець 2012 року 156 тисяч зареєстрованих користувачів української Вікіпедії зробили принаймні одне редагування.

(52–59) Загалом же сучасний стан розвитку «чарівної скриньки» характеризується справжнісінькими війнами: представники різних націй намагаються підняти свою мовну версію якнайвище в рейтингах. На щастя, це той випадок воєнних дій, коли запеклі битви для кожної зі сторін закінчуються перемогою: результатом суперництва стає не руйнування, а поширення знань, завдяки чому «чарівна скринька» ніколи не перетвориться на «скриньку Пандори», адже її відкриття робитиме знання доступнішим, що, є надія, сприятиме розвитку кожної нації зокрема й людства загалом, а отже, злагоді у світі.

*За Д. Губенком, журнал «Український тиждень», 569 слів*

Наявне в тексті протиставлення «чарівна скринька» / «скринька Пандори» може бути інтерпретоване як протиставлення за значеннями

Answer: злагода / розбрат

Answer: знання / невігластво

Answer: доступність / таємність

Answer: відкритість / закритість


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Чарівна скринька**

(1–8) Понад 10 років тому у світі з’явилася така собі «чарівна скринька» — сайт, який змінив уявлення про інформацію та доступ до неї… Назва цього сайта — Вікіпедія. Він докорінно вплинув на життя школярів, студентів, журналістів — загалом тієї частини людства, яка потребує постійного й зручного доступу до найрізноманітнішої інформації. Поступово відходять у минуле багатотомники традиційних енциклопедій, багатогодинні походи в бібліотеки, колекціонування довідників і словників. Адже практично кожнісінький факт можна знайти в одній з мільйонів статей, розміщених у Вікіпедії — універсальній багатомовній безплатній веб-енциклопедії.

(9–17) Заснували проект Джиммі Вейлз і Ларрі Сенґер. Разом вони розробили формулу успіху Вікіпедії. Вейлз вирішив зробити її відкритою для редагування кожним охочим, а Сенґер запропонував використати для цього вікі — так називають сайти, які дають змогу користувачам змінювати зміст і програмне забезпечення (гавайською мовою «вікі» означає «хуткий»). Отже, 2001 року англомовну Вікіпедію було офіційно запущено, а вже 2007 року вона подолала позначку два мільйони статей, ставши найбільшим довідником в історії людства. Проект став джерелом натхнення для численних імітацій, проте жодній так і не вдалося наблизитися в популярності до оригіналу.

(18–21) Реальних конкурентів Вікіпедія справді не має. За даними дослідників, нині це сьомий найпопулярніший сайт у світі. Енциклопедія має 280 мовних версій, на чотирьох із яких (англійській, німецькій, французькій і нідерландській) — понад мільйон статей.

(22–30) Проект живе на пожертви та завдяки неоплачуваній праці тисяч волонтерів. Перший збір коштів оголосили, щоб купити ноутбук для волонтера, який згодом став першим директором з технічних питань. З роками потреби енциклопедії зросли — тепер вона має понад 50 оплачуваних працівників і мусить підтримувати роботу сотень серверів. Наприкінці 2010 року Вікіпедія, уже вкотре провівши кампанію зі збору добровільних внесків, змогла отримати 16 мільйонів доларів — більше й за коротший термін, ніж будь-коли раніше. Середній розмір пожертви становив усього 22 долари, хоча енциклопедія отримує й більші гранти, наприклад, два мільйони доларів 2010 року від Ґуґл.

(31–38) Утім симпатикам і творцям Вікіпедії рано спочивати на лаврах. Спостерігачі зазначають, що темпи додавання нових статей значно сповільнилися. Причиною може бути те, що вже наявні на сьогодні статті описують більшість відомих людству фактів. Паралельно, однак, відбувається й процес відпливу редакторів-добровольців, завдяки яким проект виявився успішним. Критики наголошують, що Вікіпедія стає дедалі ексклюзивнішою: статті та правки нових редакторів змінюють або скасовують частіше, ніж тексти елітної групи постійних редакторів. Це відлякує новачків, а отже, не сприяє появі нових статей.

(39–45) Натомість багатьох науковців той факт, що будь-яка людина може анонімно виправити статтю, написану фахівцем, украй обурює. А чимало викладачів узагалі забороняють своїм студентам використовувати Вікіпедію, бо вважають її ненадійним джерелом інформації. Саме «антиелітаризм» проекту призвів 2002 року до розриву між Вейлзом і Сенґером, якого обурював брак поваги до експертів. За словами останнього, він не зміг змиритися з тим, що «в проекті була отруйна соціальна й політична атмосфера».

(46–51) Україномовна Вікіпедія з’явилася 2004 року і на сьогодні нараховує понад 400 тисяч статей. За статистикою, українська Вікі є найпоширенішим і найбільшим енциклопедичним ресурсом українською мовою. Це свідчить передусім про самовіддану працю українських вікіпедистів. Станом на кінець 2012 року 156 тисяч зареєстрованих користувачів української Вікіпедії зробили принаймні одне редагування.

(52–59) Загалом же сучасний стан розвитку «чарівної скриньки» характеризується справжнісінькими війнами: представники різних націй намагаються підняти свою мовну версію якнайвище в рейтингах. На щастя, це той випадок воєнних дій, коли запеклі битви для кожної зі сторін закінчуються перемогою: результатом суперництва стає не руйнування, а поширення знань, завдяки чому «чарівна скринька» ніколи не перетвориться на «скриньку Пандори», адже її відкриття робитиме знання доступнішим, що, є надія, сприятиме розвитку кожної нації зокрема й людства загалом, а отже, злагоді у світі.

*За Д. Губенком, журнал «Український тиждень», 569 слів*

Говорячи про «антиелітаризм» (рядки 39–45) як політику, що лежить в основі стратегії творення Вікіпедії, автор має на увазі

Answer: доступність інформації з веб-енциклопедії для будь-яких прошарків населення

Answer: рівність усіх у праві створювати й редагувати будь-які статті веб-енциклопедії

Answer: низьку якість веб-енциклопедії через відсутність фахового редагування статей

Answer: відсутність поваги до експертів і віддання переваги анонімному редагуванню


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Чарівна скринька**

(1–8) Понад 10 років тому у світі з’явилася така собі «чарівна скринька» — сайт, який змінив уявлення про інформацію та доступ до неї… Назва цього сайта — Вікіпедія. Він докорінно вплинув на життя школярів, студентів, журналістів — загалом тієї частини людства, яка потребує постійного й зручного доступу до найрізноманітнішої інформації. Поступово відходять у минуле багатотомники традиційних енциклопедій, багатогодинні походи в бібліотеки, колекціонування довідників і словників. Адже практично кожнісінький факт можна знайти в одній з мільйонів статей, розміщених у Вікіпедії — універсальній багатомовній безплатній веб-енциклопедії.

(9–17) Заснували проект Джиммі Вейлз і Ларрі Сенґер. Разом вони розробили формулу успіху Вікіпедії. Вейлз вирішив зробити її відкритою для редагування кожним охочим, а Сенґер запропонував використати для цього вікі — так називають сайти, які дають змогу користувачам змінювати зміст і програмне забезпечення (гавайською мовою «вікі» означає «хуткий»). Отже, 2001 року англомовну Вікіпедію було офіційно запущено, а вже 2007 року вона подолала позначку два мільйони статей, ставши найбільшим довідником в історії людства. Проект став джерелом натхнення для численних імітацій, проте жодній так і не вдалося наблизитися в популярності до оригіналу.

(18–21) Реальних конкурентів Вікіпедія справді не має. За даними дослідників, нині це сьомий найпопулярніший сайт у світі. Енциклопедія має 280 мовних версій, на чотирьох із яких (англійській, німецькій, французькій і нідерландській) — понад мільйон статей.

(22–30) Проект живе на пожертви та завдяки неоплачуваній праці тисяч волонтерів. Перший збір коштів оголосили, щоб купити ноутбук для волонтера, який згодом став першим директором з технічних питань. З роками потреби енциклопедії зросли — тепер вона має понад 50 оплачуваних працівників і мусить підтримувати роботу сотень серверів. Наприкінці 2010 року Вікіпедія, уже вкотре провівши кампанію зі збору добровільних внесків, змогла отримати 16 мільйонів доларів — більше й за коротший термін, ніж будь-коли раніше. Середній розмір пожертви становив усього 22 долари, хоча енциклопедія отримує й більші гранти, наприклад, два мільйони доларів 2010 року від Ґуґл.

(31–38) Утім симпатикам і творцям Вікіпедії рано спочивати на лаврах. Спостерігачі зазначають, що темпи додавання нових статей значно сповільнилися. Причиною може бути те, що вже наявні на сьогодні статті описують більшість відомих людству фактів. Паралельно, однак, відбувається й процес відпливу редакторів-добровольців, завдяки яким проект виявився успішним. Критики наголошують, що Вікіпедія стає дедалі ексклюзивнішою: статті та правки нових редакторів змінюють або скасовують частіше, ніж тексти елітної групи постійних редакторів. Це відлякує новачків, а отже, не сприяє появі нових статей.

(39–45) Натомість багатьох науковців той факт, що будь-яка людина може анонімно виправити статтю, написану фахівцем, украй обурює. А чимало викладачів узагалі забороняють своїм студентам використовувати Вікіпедію, бо вважають її ненадійним джерелом інформації. Саме «антиелітаризм» проекту призвів 2002 року до розриву між Вейлзом і Сенґером, якого обурював брак поваги до експертів. За словами останнього, він не зміг змиритися з тим, що «в проекті була отруйна соціальна й політична атмосфера».

(46–51) Україномовна Вікіпедія з’явилася 2004 року і на сьогодні нараховує понад 400 тисяч статей. За статистикою, українська Вікі є найпоширенішим і найбільшим енциклопедичним ресурсом українською мовою. Це свідчить передусім про самовіддану працю українських вікіпедистів. Станом на кінець 2012 року 156 тисяч зареєстрованих користувачів української Вікіпедії зробили принаймні одне редагування.

(52–59) Загалом же сучасний стан розвитку «чарівної скриньки» характеризується справжнісінькими війнами: представники різних націй намагаються підняти свою мовну версію якнайвище в рейтингах. На щастя, це той випадок воєнних дій, коли запеклі битви для кожної зі сторін закінчуються перемогою: результатом суперництва стає не руйнування, а поширення знань, завдяки чому «чарівна скринька» ніколи не перетвориться на «скриньку Пандори», адже її відкриття робитиме знання доступнішим, що, є надія, сприятиме розвитку кожної нації зокрема й людства загалом, а отже, злагоді у світі.

*За Д. Губенком, журнал «Український тиждень», 569 слів*

У тексті немає мікротеми

Answer: проблеми розвитку Вікіпедії

Answer: конфлікт «батьків» Вікіпедії

Answer: популярність Вікіпедії у світі

Answer: заборона доступу до Вікіпедії


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Чарівна скринька**

(1–8) Понад 10 років тому у світі з’явилася така собі «чарівна скринька» — сайт, який змінив уявлення про інформацію та доступ до неї… Назва цього сайта — Вікіпедія. Він докорінно вплинув на життя школярів, студентів, журналістів — загалом тієї частини людства, яка потребує постійного й зручного доступу до найрізноманітнішої інформації. Поступово відходять у минуле багатотомники традиційних енциклопедій, багатогодинні походи в бібліотеки, колекціонування довідників і словників. Адже практично кожнісінький факт можна знайти в одній з мільйонів статей, розміщених у Вікіпедії — універсальній багатомовній безплатній веб-енциклопедії.

(9–17) Заснували проект Джиммі Вейлз і Ларрі Сенґер. Разом вони розробили формулу успіху Вікіпедії. Вейлз вирішив зробити її відкритою для редагування кожним охочим, а Сенґер запропонував використати для цього вікі — так називають сайти, які дають змогу користувачам змінювати зміст і програмне забезпечення (гавайською мовою «вікі» означає «хуткий»). Отже, 2001 року англомовну Вікіпедію було офіційно запущено, а вже 2007 року вона подолала позначку два мільйони статей, ставши найбільшим довідником в історії людства. Проект став джерелом натхнення для численних імітацій, проте жодній так і не вдалося наблизитися в популярності до оригіналу.

(18–21) Реальних конкурентів Вікіпедія справді не має. За даними дослідників, нині це сьомий найпопулярніший сайт у світі. Енциклопедія має 280 мовних версій, на чотирьох із яких (англійській, німецькій, французькій і нідерландській) — понад мільйон статей.

(22–30) Проект живе на пожертви та завдяки неоплачуваній праці тисяч волонтерів. Перший збір коштів оголосили, щоб купити ноутбук для волонтера, який згодом став першим директором з технічних питань. З роками потреби енциклопедії зросли — тепер вона має понад 50 оплачуваних працівників і мусить підтримувати роботу сотень серверів. Наприкінці 2010 року Вікіпедія, уже вкотре провівши кампанію зі збору добровільних внесків, змогла отримати 16 мільйонів доларів — більше й за коротший термін, ніж будь-коли раніше. Середній розмір пожертви становив усього 22 долари, хоча енциклопедія отримує й більші гранти, наприклад, два мільйони доларів 2010 року від Ґуґл.

(31–38) Утім симпатикам і творцям Вікіпедії рано спочивати на лаврах. Спостерігачі зазначають, що темпи додавання нових статей значно сповільнилися. Причиною може бути те, що вже наявні на сьогодні статті описують більшість відомих людству фактів. Паралельно, однак, відбувається й процес відпливу редакторів-добровольців, завдяки яким проект виявився успішним. Критики наголошують, що Вікіпедія стає дедалі ексклюзивнішою: статті та правки нових редакторів змінюють або скасовують частіше, ніж тексти елітної групи постійних редакторів. Це відлякує новачків, а отже, не сприяє появі нових статей.

(39–45) Натомість багатьох науковців той факт, що будь-яка людина може анонімно виправити статтю, написану фахівцем, украй обурює. А чимало викладачів узагалі забороняють своїм студентам використовувати Вікіпедію, бо вважають її ненадійним джерелом інформації. Саме «антиелітаризм» проекту призвів 2002 року до розриву між Вейлзом і Сенґером, якого обурював брак поваги до експертів. За словами останнього, він не зміг змиритися з тим, що «в проекті була отруйна соціальна й політична атмосфера».

(46–51) Україномовна Вікіпедія з’явилася 2004 року і на сьогодні нараховує понад 400 тисяч статей. За статистикою, українська Вікі є найпоширенішим і найбільшим енциклопедичним ресурсом українською мовою. Це свідчить передусім про самовіддану працю українських вікіпедистів. Станом на кінець 2012 року 156 тисяч зареєстрованих користувачів української Вікіпедії зробили принаймні одне редагування.

(52–59) Загалом же сучасний стан розвитку «чарівної скриньки» характеризується справжнісінькими війнами: представники різних націй намагаються підняти свою мовну версію якнайвище в рейтингах. На щастя, це той випадок воєнних дій, коли запеклі битви для кожної зі сторін закінчуються перемогою: результатом суперництва стає не руйнування, а поширення знань, завдяки чому «чарівна скринька» ніколи не перетвориться на «скриньку Пандори», адже її відкриття робитиме знання доступнішим, що, є надія, сприятиме розвитку кожної нації зокрема й людства загалом, а отже, злагоді у світі.

*За Д. Губенком, журнал «Український тиждень», 569 слів*

Факт про те, що середній розмір пожертви на Вікіпедію становить усього 22 долари (рядки 22–30), автор наводить, щоб

Answer: поінформувати читачів про Вікіпедію як доволі прибуткову справу для організаторів

Answer: показати, що сайт Вікіпедія не гребує навіть найменшими сумами для свого розвитку

Answer: засвідчити, що цей проект підтримує чимало простих людей, розуміючи його користь

Answer: підтвердити думку про Вікіпедію не як про бізнес-проект, а як про добровільну справу


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Чарівна скринька**

(1–8) Понад 10 років тому у світі з’явилася така собі «чарівна скринька» — сайт, який змінив уявлення про інформацію та доступ до неї… Назва цього сайта — Вікіпедія. Він докорінно вплинув на життя школярів, студентів, журналістів — загалом тієї частини людства, яка потребує постійного й зручного доступу до найрізноманітнішої інформації. Поступово відходять у минуле багатотомники традиційних енциклопедій, багатогодинні походи в бібліотеки, колекціонування довідників і словників. Адже практично кожнісінький факт можна знайти в одній з мільйонів статей, розміщених у Вікіпедії — універсальній багатомовній безплатній веб-енциклопедії.

(9–17) Заснували проект Джиммі Вейлз і Ларрі Сенґер. Разом вони розробили формулу успіху Вікіпедії. Вейлз вирішив зробити її відкритою для редагування кожним охочим, а Сенґер запропонував використати для цього вікі — так називають сайти, які дають змогу користувачам змінювати зміст і програмне забезпечення (гавайською мовою «вікі» означає «хуткий»). Отже, 2001 року англомовну Вікіпедію було офіційно запущено, а вже 2007 року вона подолала позначку два мільйони статей, ставши найбільшим довідником в історії людства. Проект став джерелом натхнення для численних імітацій, проте жодній так і не вдалося наблизитися в популярності до оригіналу.

(18–21) Реальних конкурентів Вікіпедія справді не має. За даними дослідників, нині це сьомий найпопулярніший сайт у світі. Енциклопедія має 280 мовних версій, на чотирьох із яких (англійській, німецькій, французькій і нідерландській) — понад мільйон статей.

(22–30) Проект живе на пожертви та завдяки неоплачуваній праці тисяч волонтерів. Перший збір коштів оголосили, щоб купити ноутбук для волонтера, який згодом став першим директором з технічних питань. З роками потреби енциклопедії зросли — тепер вона має понад 50 оплачуваних працівників і мусить підтримувати роботу сотень серверів. Наприкінці 2010 року Вікіпедія, уже вкотре провівши кампанію зі збору добровільних внесків, змогла отримати 16 мільйонів доларів — більше й за коротший термін, ніж будь-коли раніше. Середній розмір пожертви становив усього 22 долари, хоча енциклопедія отримує й більші гранти, наприклад, два мільйони доларів 2010 року від Ґуґл.

(31–38) Утім симпатикам і творцям Вікіпедії рано спочивати на лаврах. Спостерігачі зазначають, що темпи додавання нових статей значно сповільнилися. Причиною може бути те, що вже наявні на сьогодні статті описують більшість відомих людству фактів. Паралельно, однак, відбувається й процес відпливу редакторів-добровольців, завдяки яким проект виявився успішним. Критики наголошують, що Вікіпедія стає дедалі ексклюзивнішою: статті та правки нових редакторів змінюють або скасовують частіше, ніж тексти елітної групи постійних редакторів. Це відлякує новачків, а отже, не сприяє появі нових статей.

(39–45) Натомість багатьох науковців той факт, що будь-яка людина може анонімно виправити статтю, написану фахівцем, украй обурює. А чимало викладачів узагалі забороняють своїм студентам використовувати Вікіпедію, бо вважають її ненадійним джерелом інформації. Саме «антиелітаризм» проекту призвів 2002 року до розриву між Вейлзом і Сенґером, якого обурював брак поваги до експертів. За словами останнього, він не зміг змиритися з тим, що «в проекті була отруйна соціальна й політична атмосфера».

(46–51) Україномовна Вікіпедія з’явилася 2004 року і на сьогодні нараховує понад 400 тисяч статей. За статистикою, українська Вікі є найпоширенішим і найбільшим енциклопедичним ресурсом українською мовою. Це свідчить передусім про самовіддану працю українських вікіпедистів. Станом на кінець 2012 року 156 тисяч зареєстрованих користувачів української Вікіпедії зробили принаймні одне редагування.

(52–59) Загалом же сучасний стан розвитку «чарівної скриньки» характеризується справжнісінькими війнами: представники різних націй намагаються підняти свою мовну версію якнайвище в рейтингах. На щастя, це той випадок воєнних дій, коли запеклі битви для кожної зі сторін закінчуються перемогою: результатом суперництва стає не руйнування, а поширення знань, завдяки чому «чарівна скринька» ніколи не перетвориться на «скриньку Пандори», адже її відкриття робитиме знання доступнішим, що, є надія, сприятиме розвитку кожної нації зокрема й людства загалом, а отже, злагоді у світі.

*За Д. Губенком, журнал «Український тиждень», 569 слів*

Засобом міжфразового зв’язку між другим і третім реченнями тексту є

Answer: лексичний повтор

Answer: вставне слово

Answer: прислівник

Answer: займенник